АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8150/14
Головуючий І інстанції:
Справа № 2-21/13
Доповідач: Сащенко І.С.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Овсяннікової А.І.,
Бездітко В.М.,

секретаря - Стрельченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою в.о.
прокурора Міловського району
Луганської області на заочне рішення
Міловського районного суду Луганської
області від 28 січня 2013 року за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Латуре-Агро» про
визнання договору купівлі-продажу
будівлі укладеним та визнання права
власності на будівлю,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Латуре-Агро» про
визнання договору купівлі-продажу
будівлі укладеним та визнання права
власності на будівлю.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 07.02.2008 року генеральний директор
ТОВ «Латуре-Агро» Жук В.В. продав йому
будівлю бригадного будинку АДРЕСА_1. На
той час договір нотаріально не був
посвідчений, однак на підтвердження
факту продажу будівлі ОСОБА_1 має
квитанцію до прибуткового ордеру та
акт прийому-передачі купленої ним
будівлі.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача - ТОВ
«Латуре-Агро» у судове засідання не
з'явився.

Заочним рішенням Міловського
районного суду Луганської області від
28 січня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено
повністю. Договір купівлі-продажу
будівлі бригадного будинку АДРЕСА_1 від
07.02.2008 року №4/п-буд між ТОВ
«Латуре-Агро» та ОСОБА_1 визнано
укладеним. Право власності на вказану
будівлю визнано за ОСОБА_1

В апеляційній скарзі в.о. прокурора
Міловського району Луганської області
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_1 Посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, вказує, що судом
порушено вимоги законодавства щодо
дотримання порядку набуття права
власності на нерухоме майно, а також
вимоги законодавства про суб'єктний
склад учасників справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, дослідивши матеріали справи та
обговоривши наведені в скарзі доводи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
визнаючи за ним право власності суд
першої інстанції послався на положення
ст. 638 ЦК України, згідно яких договір
вважається укладеним, якщо сторони
досягли згоди з усіх істотних умов
договору.

Але з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України -
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Встановлено, що 07.02.2008 року між ТОВ
«Латуре-Агро» та ОСОБА_1 було укладено
договір купівлі-продажу №4/п-буд
товару, зазначеного в специфікації (
а.с. 5 ).

Згідно специфікації №1 до договору,
вказаним товаром був бригадний будинок
АДРЕСА_1, який було передано покупцеві
згідно акту приймання-передачі майна
від 01.04.2008 року у задовільному стані та
отримано кошти від продажу в сумі 2000
грн. ( а.с. 3 - 4 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір є нікчемним.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п. 13
постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір
про визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до ст.ст.
210, 640 ЦК України пов'язується з їх
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин, було встановлено, що
договір купівлі-продажу житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Однак, при розгляді справи суд першої
інстанції на зазначені положення
закону уваги не звернув та не врахував,
що договір купівлі-продажу будинку в
силу ст. 657 ЦК України в редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин, підлягав і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, тому не міг бути визнаний
судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 ЦК
України, і, відповідно, відсутні
підстави для визнання за позивачем
права власності на спірне нерухоме
майно.

Крім того, матеріали справи не містять
посилань на підтвердження правового
статусу земельної ділянки, на якій
знаходиться спірна будівля, не
зазначений її власник чи користувач,
вказаний орган чи особа не притягнутий
судом до участі у справі.

За таких обставин судова колегія
вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 3, 4
ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу в.о. прокурора
Міловського району Луганської області
- задовольнити.

Заочне рішення Міловського
районного суду Луганської області від
28 січня 2013 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_1 до ТОВ «Латуре-Агро» про
визнання договору купівлі-продажу
будівлі укладеним та визнання права
власності на будівлю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді