Справа № 185/7676/14-ц
Провадження № 2/185/3104/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 листопада 2014 року Павлоградський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді
Головіна В.О. при секретарі Михайловій
Н.І. з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Павлограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
розподіл майна подружжя

В С Т А Н
О В И В

Позивач в позові посилається на
те, що вона проживала з ОСОБА_4
починаючі 2006 року по 01 квітня 2014 року. 15
вересня 2007 року між нею та ОСОБА_4 було
укладено шлюб, який на теперішній час
не розірвано. За час спільного
проживання з відповідачем вони набули
майно, а саме квартиру та автомобіль,
які позивач вважає спільно набутим
майном. 15.03.2007 року придбали квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, на
придбання та облаштування якої її
батьки та батьки відповідача давали
частину грошей. Зазначена квартира
була зареєстрована за відповідачем. На
час придбання вищевказаної квартири
вони з відповідачем не перебували в
шлюбі, але жили разом, вели спільне
господарство. Цей факт, на думку
позивача, підтверджується тим, що у 2006
році влітку ОСОБА_4 за місцем своєї
роботи, а саме шахта Степова, брав
путівки на своє і її ім'я у санаторій
«Західний Донбас» у м. Алушта АР Крим,
інформація про що є у ПАТ ДТЕК
Павлоградвугілля». В подальшому, 17.08.2012
року вони з відповідачем придбали
автомобіль марки «Деу Сенс» д.н. НОМЕР_1,
який зареєстрували на відповідача.
Впродовж липня 2014 року відповідач
самовільно розпорядився майном
набутим у шлюбі, передавши без
реєстрації автомобіль.

Уточнивши письмово позовні вимоги
позивач просить суд поділити зазначене
майно виділивши їй у власність 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину
автомобілю марки «Деу Сенс», д.н.
НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник, кожен окремо, позов
підтримали, обгрунтовуючі його
обставинами викладеними в позовній
заяві.

Представник відповідача позов не
визнала посилаючись на обставини
викладені в письмових запереченнях та
що позовні вимоги в судовому засіданні
не доведено.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що позов
задоволенню не підлягає за таких
підстав.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст. 69 СК дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

За змістом приписів ст. 70 СК частки
майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до п.20 постанови
Пленуму Верховного суду України №11 від
21 грудня 2007 р. "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу,визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" При застосуванні ст. 74 СК, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю. Відповідно до п.24
зазначеного Пленуму, до складу майна,
що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. Не належить
до спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено,
що 15 вересня 2007 року сторони по справі
зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Петропавлівського районного
управління юстиції Дніпропетровської
області згідно актового запису №59
(а.с.11).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 14 березня 2007 року,
відповідач ОСОБА_4 придбав квартиру
АДРЕСА_1 (а.с.12,13). Квартира
зареєстрована в органі державної
реєстрації 15.03.2007 року (а.с.14).

Таким чином зазначена квартира
була придбана відповідачем до
реєстрації шлюбу з ОСОБА_1

Посилання позивача на те, що на
час придбання квартири вони з
відповідачем проживали разом та вели
спільне господарство, а частину коштів
на придбання квартири їм давали батьки,
не знайшло підтвердження в судовому
засіданні.

Так, з пояснень в судовому
засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 встановлено, що
на час купівлі квартири 14 березня 2007
року сторони по справі були студентами,
навчаючись та проживаючі за місцем
навчання, позивач в м. Новомосковськ,
відповідач в м. Дніпропетровськ. В
одному приміщенні вони не проживали,
спільного господарства не вели,
спільного бюджету у них не було.

Крім того, посилання позивача на
те, що відповідач у 2006 році влітку, за
місцем своєї роботи, а саме шахта
Степова, брав путівки на своє ім'я і ім`я
позивача в санаторій «Західний Донбас»
у м. Алушта АР Крим в судовому засіданні
не знайшли підтвердження.

Так, відповідно до довідки в.о.
генерального директора ПАТ "ДТЕК
Павлоградвугілля" №1/3238 від 15.09.2014 року
та довідки Голови ППО НПГУ ПСП "Шахта
Степова" №16/09 від 09.09.2014 року,
інформацію про зазначені путівки
надати не можливо, у зв'язку зі
знищенням відповідних журналів (а.с.31,
32).

Жодних доказів надання сторонам
коштів їх батьками для придбання
квартири, суду не надано.

За таких обставин суд дійшов
висновку про те, що визнати спірну
квартиру спільною власністю сторін по
справі не можливо і тому в цій частині
позову слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено,
що 17.08.2012 року ОСОБА_4 придбав
автомобіль марки «Деу Сенс», д.н. НОМЕР_1
(а.с.15). На час купівлі автомобіля він
знаходився в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_1 - позивачем по справі.

Згідно довідки органу реєстрації
транспортних засобів №579 від 03.09.2014
року, зазначений автомобіль 06 серпня 2014
року був знятий з обліку для реєстрації
в межах України і в той же день
зареєстрований на ім`я ОСОБА_12 (а.с.28).

Таким чином, на сьогоднішній день
зазначений автомобіль є власністю
іншої фізичної особи, право власності
якої раніше і в межах даної справи, не
оспорювалося. Тому, визнати право
власності на 1/2 частину автомобілю за
позивачем не можливо.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш
И В

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які не були присутні
при його оголошенні, протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: В. О. Головін