Справа
№ 490/1787/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

рензолютивна частина

13 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Лебовича Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" про стягнення
заборгованості по заробітній платні.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" на користь ОСОБА_1
невиплачену заробітну плату за період
з 04.07.2012 року по 28.02.2014 року в розмірі
22846,80 грн. без утримання прибуткового
податку і інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн..

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/1787/14-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

представника позивача -
ОСОБА_2

представника відповідача -
Лебовича Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" про стягнення
заборгованості по заробітній платні, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ТОВ "Науково-виробничої фірми "Рецикл",
вимоги якого уточнив в ході розгляду
справи по суті, та просив суд стягнути з
відповідача на його користь
невиплачену заробітну плату за період
з 04.07.2012 року по 28.02.2014 року в розмірі
22846,80 грн. без утримання прибуткового
податку і інших обов'язкових платежів.

В судовому засіданні позивач та його
представник вимоги позову підтримали
та просили про їх задоволення,
посилаючись на обставини що викладені
в позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову не визнав та
суду пояснив, що позивач не має право на
отримання заробітної плати, оскільки
після винесення 03.07.2012 року судом
рішення про поновлення на роботі не
представив заяву про поновлення на
роботі, трудову книжку, копії паспорту
та ідентифікаційного коду, копії
документів на підтвердження освіти,
кваліфікації та наукової ступені та
заяву на обробку персональних даних.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши доводи позову та
дослідивши письмові докази, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів
справи, ТОВ НВФ «Рецикл» є юридичною
особою, діє на підставі Статуту, що
зареєстрований 26.03.1999 року зі змінами
від 11 січня 2007 року, та створено
засновниками - ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з
часткою кожного у статутному фонді по
50%.

В розділі 6 цього статуту
зазначено, що вищим органом Товариства
є загальні збори його учасників, при
цьому до виключної компетенції цих
зборів відноситься виключення
учасника із Товариства. В п. 6.7 Статуту
зазначено, що будь-якого роду договори,
угоди, зобов'язання та інші документи
підписуються директором і його
заступником з наукової роботи, які
призначаються на посаду і звільняються
з неї Загальними зборами учасників
Товариства. Загальні збори визначають
компетенцію директора і його
заступників. У відповідності до п.п. 6.2,
6.4, 6.7, 12.4 статуту обумовлено
повноваження директора, який виконує
функції виконавчого органу товариства,
здійснює поточне керівництво його
діяльністю, має право діяти від його
імені при виконанні дій, пов'язаних з
керівництвом справами товариства.

Протоколом № 22 від 29 грудня 2006
року зборів учасників ТОВ НВФ «Рецикл»
позивач призначений на посаду
заступника директора з наукової
роботи, а директором Товариства
призначений ОСОБА_5 На підставі цього
рішення загальних зборів директором
підприємства ОСОБА_5 виданий наказ №
982-к від 29.12.2006 року про призначення
заступником директора ТОВ НВФ
«Рецикл»з наукової роботи ОСОБА_1

Постановою судді Центрального
районного суду м. Миколаєва від 29
червня 2011 року по адміністративній
справі відносно ОСОБА_5 про вчинення
правопорушення , передбаченого ч.1 ст.
41КУпАП, встановлено, що директор ТОВ
НВФ «Рецикл»ОСОБА_5 легітимно
призначений, йому надано право
приймати та звільняти працівників
підприємства, він зобов'язаний
забезпечувати належні умови праці,
необхідні для виконання роботи, та
виплачувати заробітну плату. Факт
неповідомлення про звільнення ОСОБА_1
та не нарахування йому належної суми до
виплати не знайшов свого
підтвердження в суді. Провадження у
справі закрито в зв'язку з відсутністю
в діях ОСОБА_5 складу адміністративного
правопорушення, а саме порушення ЗУ
«Про оплату праці»та ст.. 116 КЗпП
України.

З тексту Договору ссуди від 01
січня 2009 року, підписаного
засновниками Товариства ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 , вбачається, що приміщення за
адресою м. Миколаїв, вул. Чкалова, 4610
передається в користування під офіс
Товариства з офісними меблями та
комп'ютерною технікою. За такого, суд не
може прийняти до уваги твердження
позивача про те, що відповідачем не
було забезпечене йому робоче місце,
оскільки він сам, в тому числі, як
засновник товариства визначив офіс
фірми за цією адресою, а використання
житлової квартири під офісне
приміщення не суперечить вимогам ЖК
України, оскільки таке не є
використанням в промислових цілях.

Наказами № 163-к від 16.11.2010 року
та 17 грудня 2010 року № 167-к ОСОБА_1
були оголошені догани за відсутність
без поважних причин на робочому місці і
відмову в письмовому поясненні фактів
відсутності на робочому місці.

Наказом директора № 173-к від 07
лютого 2011 року ОСОБА_1 звільнений
із займаної посади на підставі ст. 40 ч.
1 п. 4 КЗпП України за прогули без
поважних причин.

Непогодившись зі звільненням
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
відповідача про визнання звільнення
незаконним та рішенням Апеляційного
суду Миколаївської області від 03.07.2012
року ОСОБА_1 було поновлено на посаді
заступника директора з наукової роботи
ТОВ "Науково-виробнича фірма "Рецикл" з
07.03.2011 року зі стягненням з останього на
його користь 14638, 80 грн. заробітку за час
вимущеного прогулу буз утримання
прибуткового податку і інших
обов'язкових платежів.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, після його звільнення в період
з 03.07.2012 року по 28.02.2014 року відповідач
не виплачував йому заробітну плату в
загальному розмірі 22846,80 грн. При цьому
позивач вказував, що не може виконувати
свої функціональні обов'язки, оскільки
відповідач перешкоджає його доступу до
робочого місця.

Факт невиплати заробітної плати
та недопущення позивача до роботи
визнав представник відповідача.

При цьому суд не приймає до уваги
позицію відповідача, який вказував, що
ОСОБА_1 не має права на отримання
заробітної плати, оскільки він
фактично неякої роботи на
підприємстві не виконує, так як після
винесення судом рішення про його
поновлення на роботі він в порушення
вимог наказів №202-К від 04.07.2012 року та
№123-К від 04.09.2013 року, №124-К від 09.09.2013
року, №125-К від 09.09.2013 року за період з
01.01.2013 року по 31.12.2013 року не надав
адміністрації підприємства письмову
заяву про поновлення на роботі, трудову
книжку, завірені копії усіх сторінок
паспорту та ідентифікаційного коду,
завірені копії документів про освіту,
кваліфікацію, наявність наукових
ступенів, заяву про згоду на обробку
персональних данних згідно з законом
України, а також інші документи,
вказані в п.3 Приказа №202-К від 04.07.2012
року, п.2 приказа №123-К від 04.09.2013 року.,
тобто його поновлення на работі не було
оформлено належним чином.

Це позиція відповідача
суперечить вимогам діючого
законодавства, оскільки рішення суду
про поновлення на роботі, що набрало
законої сили, є підставою для
поновлення працівника на роботі.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП
України, при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник у день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
після пред'явлення звільненим
працівником вимоги про розрахунок. У
разі спору про розмір сум, належних
працівникові при звільненні, власник
або уповноважений ним орган в усякому
випадку повинен у зазначений у цій
статті строк виплатити не оспорювану
ним суму.

Таким чином, Закон прямо
покладає на підприємство, установу,
організацію обов'язок провести зі
звільненим працівником повний
розрахунок, виплатити всі суми, що
належать йому при звільненні, у день
звільнення; у разі невиконання такого
обов'язку з вини власника або
уповноваженого ним органу наступає
передбачена ст. 117 КЗпП України
відповідальність. За своєю суттю
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні є
компенсаційною виплатою за порушення
права на оплату праці, яка
нараховується в розмірі середнього
заробітку.

Статтею 233 КЗпП України
передбачено, що працівник може
звернутися із заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

Невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
від власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже, працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

В п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату праці»
роз'яснено, що не проведення
розрахунку з працівником у день
звільнення або, якщо в цей день він не
був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Рішенням Конституційного Суду
України від 22 лютого 2012 року у справі №
1-5/2012 вирішено, що в аспекті
конституційного звернення положення
ч.1ст.233 КЗпП України у взаємозв'язку з
положеннями ст.ст.116, 117, 237-1 цього
Кодексу слід розуміти так, що для
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Відповідно до вимог ст. 117КЗпП у
разі невиплати з вини власника
належних звільненому працівникові сум
у строки визначені ст. 116 КЗпП,
підприємство повинно сплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Враховуючи вищевикладене суд
дійшов висновку, що вимоги позову
обгрунтовані та підлягають
задоволенню.

Тому виходячи з мінімальної
заробітної плати за період з 04.07.2012 року
по 28.02.2014 року слід стягнути з
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" на користь ОСОБА_1
невиплачену заробітну плату за
вказаний період в розмірі 22846,80 грн. без
утримання прибуткового податку і інших
обов'язкових платежів.

У відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
держави слід стягнути судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" на користь ОСОБА_1
невиплачену заробітну плату за період
з 04.07.2012 року по 28.02.2014 року в розмірі
22846,80 грн. без утримання прибуткового
податку і інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю "Науково-виробничої
фірми "Рецикл" на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН