справа №619/3041/14-ц
провадження №2/619/1262/14
УХВАЛА

26 листопада 2014 року
м. Дергачі

Суддя Дергачівського районного суду
Харківської області Болибок Є.А.,
розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову, -

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: приватний
нотаріус Дергачівського нотаріального
округу Харківської області ОСОБА_4,
реєстраційна служба Дергачівського
районного управління юстиції
Харківської області про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: Харківська область
Дергачівський район сел. Пересічне
в’їзд Мічуріна №19, визнання недійсним
договору купівлі-продажу земельної
ділянки,я кА знаходиться за цією ж
адресою, та визнання недійсним
свідоцтва про право власності на цю
земельну ділянку.

26 листопада 2014 року ОСОБА_1 подала
заяву про забезпечення позову, в якій
просить в порядку забезпечення позову
накласти арешт на житловий будинок та
земельну ділянку, які знаходяться за
адресою: Харківська область
Дергачівський район сел. Пересічне
в’їзд Мічуріна №19.

Пленум Верховного Суду України в п.16
своєї Постанови №2 від 12 червня 2009 року
„ Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції” роз’яснив судам, що
відповідно до частини першої статті 153
ЦПК України заява про забезпечення
позову розглядається судом у день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі. У зв'язку з цим вжиття
заходів забезпечення позову можливе не
лише при проведенні попереднього
судового засідання, здійсненні
процесуальних дій з підготовки справи
до судового розгляду чи під час
судового розгляду, а й одночасно з
відкриттям провадження у справі чи
після постановлення такої ухвали.

Заява про забезпечення позову підлягає
частковому задоволенню з наступних
мотивів.

Відповідно до ст.1 ЦПК України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, цивільне
судочинство здійснюється відповідно
до Конституції України, цього Кодексу
та Закону України «Про міжнародне
приватне право».

Відповідно до ст.151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову розуміється
вжиття судом передбачених законом
заходів, які створюють реальну
гарантовану можливість для виконання в
майбутньому рішення по справі в разі
задоволення позову.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який може сховати майно,
продати, знищити або знецінити його
тощо.

Пленум Верховного Суду України в п.4
Постанови №9 від 22.12.2006 року «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз’яснив судам,
що розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Суддя вважає, що заява про забезпечення
позову є обґрунтованою, оскільки між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
але не співмірною із заявленими
вимогами.

В зв’язку з цим суддя дійшов до
висновку про забезпечення позову
шляхом заборони відчуження житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, який знаходиться за адресою:
Харківська область Дергачівський
район сел. Пересічне в’їзд Мічуріна
№19.

Пленум Верховного Суду України в п.7
своєї Постанови №9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» роз’яснив судам,
що питання про забезпечення позову
вирішує суддя одноособово або суд у
судовому засіданні (залежно від стадії
розгляду справи) в день надходження
заяви.

Керуючись ст.ст.151-154, 208-210 ЦПК України,
суд -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову
задовольнити частково.

В порядку забезпечення позову
заборонити відчуження житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями, який знаходиться за адресою:
Харківська область Дергачівський
район сел. Пересічне в’їзд Мічуріна
№19.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню в
порядку, встановленому для виконання
судових рішень.

Копію ухвали негайно надіслати ОСОБА_1
та Реєстраційній службі
Дергачівського районного управління
юстиції Харківської області, після
виконання ухвали її копію надіслати
ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Оскарження ухвали про забезпечення
позову не зупиняє її виконання, а також
не перешкоджає подальшому розгляду
справи.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку в судову палату
по цивільних справах апеляційного суду
Харківської області через
Дергачівський районний суд
Харківської області шляхом подачі
заяви про апеляційне оскарження
протягом п’яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Є.А. Болибок