Справа №487/8364/14-ц 04.12.2014 04.12.2014 04.12.2014
Провадження №22-ц/784/3285/14
Провадження № 22-ц/784/3299/14
Головуючий у першій інстанції: Боброва
Доповідач в апеляційній інстанції:
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого: Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В, Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання:
Кудрі В.М.,

за участю: представника позивачки -
ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,
перекладача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 14
жовтня 2014 року, ухваленого за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_4

про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон,

в с т а н о в
и л а:

У квітні 2014 р. ОСОБА_6 звернулась з
позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу
на виїзд їх малолітнього сина за
кордон.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивачка зазначала, що з 10 грудня 2010 р.
вона перебувала у зареєстрованому
шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають
сина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2012 р.
сторони припинили шлюбні відносини і
проживають окремо.

Відповідач життям їх спільного сина не
цікавиться, уникає з ним спілкування,
не приймає участі в його утриманні,
організації відпочинку та
оздоровлення, не піклується про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток.

Посилаючись на те, що на даний час
позивачка має намір вивезти сина на
відпочинок за кордон , а також оформити
відповідний проїзний документ на
нього, а відповідач відмовляється
надати такий дозвіл, позивачка,
уточнивши свої вимоги під час судового
розгляду, просила дозволити виїзд
дитини ОСОБА_7, 4 лютого 2011 р. до Єгипту
на період з 15 листопада по 15 грудня 2014 р.
для оздоровлення та відпочинку без
дозволу батька ОСОБА_4 та дозволити
оформити проїзний документ на дитину
без згоди батька.

Заочним рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 14
жовтня 2014 р. позов задоволено. Надано
ОСОБА_6 дозвіл на виїзд ОСОБА_7 ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон без згоди батька
ОСОБА_4 в період з 15 листопада по 15
грудня 2014 р. включно. Надано дозвіл
ОСОБА_6, без дозволу батька ОСОБА_4, на
оформлення та виготовлення проїзних
документів на право тимчасового виїзду
за кордон їх неповнолітнього сина.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на відсутність доказів про
необхідність виїзду дитини до Єгипту в
період з 15 листопада по 15 грудня 2014 р., а
також вкрай неспокійну політичну та
епідеміологічну ситуацію в країні
відвідування, просив рішення суду
скасувати та відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що у позивача
є складнощі з отриманням згоди
відповідача на виїзд дитини за кордон
та будь-яких обмежень чи заборон, які
унеможливлюють виїзд малолітньої
дитини за межі України для тимчасового
перебування, не встановлено.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 141 ЦПК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК
України питання виховання дитини
вирішується батьками спільно. Той із
батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України встановлено, зокрема,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII та
Правилами перетинання державного
кордону громадянами України,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 27 січня 1995 року №
57.

Відповідно до пункту 3 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджені
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57 виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
здійснюється лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів,
піклувальників) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених
батьками.

У відповідності з частиною 2 статті 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» оформлення проїзного
документа дитини провадиться на
підставі нотаріально засвідченого
клопотання батьків або законних
представників батьків чи дітей у разі
потреби самостійного виїзду
неповнолітнього за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Судом встановлено, що з 10 грудня 2010 р.
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

8 травня 2012 р. шлюб між сторонами було
розірвано. Після розлучення син
залишився проживати з позивачкою.

Звертаючись до суду, позивачка
посилалась на те, що вона має намір в
період з 15 листопада до 15 грудня 2014 р.
вивезти сина до Єгипту на відпочинок,
проте відповідач відмовляється
надати нотаріально посвідчену згоду
на виїзд дитини з України.

Однак, в матеріалах справи відсутні
докази (договір з туристичною фірмою,
бронювання готелю), які б дійсно
свідчили про те, що позивачка планує
поїхати у відпустку до Єгипту в
зазначений період.

До того ж, враховуючий політичний та
епідеміологічний стан в країні
відвідування, переїзд малолітньої
дитини в зимовий період до цієї країни
та відпочинок там є досить небезпечним.

З врахуванням вищезазначених обставин,
колегія суддів вважає, що надання
дозволу на виїзд дитини за кордон без
згоди батька на даний час є
недоцільним, а відмова батька у
наданні дозволу на виїзд дитини за
кордон є обґрунтованою.

Однак, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не звернув уваги на
зазначені обставини та норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини щодо рівності
прав та обов'язків батьків відносно
виховання дитини, та дійшов
передчасного висновку про можливість
задоволення позову.

За такого, колегія суддів, вважає, що
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову на підставі
вищезазначених обставин.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного
суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014 р.
скасувати та увалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4
про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів з цього часу може бути
оскаржено в касаційному порядку д
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: