АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7471/14
інст. - Погасій О.Ф.
Категорія : право власності
Доповідач - Кукліна Н.О.
27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської
Головуючого Кукліної Н.О.
С у д д і в Черкасова
При секретарі Лашаковій
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, Житлового кооперативу
«Світоч», Комунального підприємства
"Харківське міське бюро технічної
інвентаризації", Харківської міської
ради, про визнання довідки недійсною,
визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення, визнання
внесення пайового внеску, визнання
права власності на частку квартири,
визнання частково недійсним заповіту
по апеляційній скарзі ОСОБА_3,
на рішення Московського районного
суду м.Харкова від 29 вересня 2014 року
У вересні 2014 року позивачі
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_6,
ЖК Світоч, КП "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації", Харківської
міської ради, який неодноразово
уточнювався в ході судового розгляду,
про визнання довідки від 15.06.1992 року №
219 ЖБК «Світоч» на ім'я ОСОБА_7
недійсною; визнання частково недійсним
реєстраційного посвідчення, виданого
про право власності на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1, визнання за
позивачами внесення кожним пайового
внеску у розмірі 1583 руб.90 коп. на
рахунок ЖБК «Світоч» , в тому числі і за
неповнолітнього ОСОБА_5, від імені
якого діяла мати ОСОБА_3 , за квартиру
АДРЕСА_2; визнання права власності на
трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_4 ,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 по 1/4 частині за кожним,
визнання частково недійсним заповіту
ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_6 в ? частинах. В
обґрунтування позову вказували, що
позивачі дізналась про порушене право
після смерті спадкодавця ОСОБА_7,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя
ОСОБА_7 погано себе почувала, не
працювала, знаходилась на пенсії, сім'я
позивачів ОСОБА_4 ( невістка померлої),
ОСОБА_3 (племінниця). ОСОБА_5 (син
племінниці) допомагали та доглядали за
хворою, готували їжу, купували ліки,
вели спільне господарство, а також
вимушені були жити з нею однією сім'єю.
Також вони разом з ОСОБА_7 вирішили
поліпшити житлові умови кожного шляхом
об'єднання своїх ізольованих квартир
на 3-х кімнату кооперативну квартиру в
ЖБК «Світоч». В обміні квартир було
відмовлено з тих підстав, що вони не
родичі та не вели спільне господарство
і не проживали разом. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 26.01.1988 року встановлено факт
спільного проживання і ведення
спільного господарства, тому суд
зобов'язав видати обмінний ордер на
ім'я ОСОБА_7 та членам її сім'ї - ОСОБА_4
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на з-х кімнатну спірну
квартиру. ОСОБА_7.(ОСОБА_7) мала
двокімнатну ізольовану квартиру, а
ОСОБА_4 та її сім'я ОСОБА_3, ОСОБА_5 мали
однокімнатну ізольовану квартиру. На
час обміну пайовий внесок за спірну
квартиру був сплачений в повному
обсязі ОСОБА_9 в 1987 році. При обміні
квартири пайовий внесок вартістю
кооперативної квартири 6335.61 грн. був
сплачений за рахунок коштів, одержаних
в наслідок сумісної праці сім'ї,
сумісного ведення господарства та
сумісного проживання, це гроші, які
були їх спільною сумісною власністю. В
березні 1988 року від ОСОБА_4
ОСОБА_3,ОСОБА_7. була подана заява до ЖБК
«Світоч» щодо прийняття всіх до членів
кооперативу. ОСОБА_4 ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_7 вносили пай в сумі 1583.90 руб. ( за
неповнолітнього на той час ОСОБА_5
вносила пай мати ОСОБА_3). вносили на
рахунок кооперативу в Стройбанку.
ОСОБА_7 при отриманні права власності
на трикімнатну квартиру діяла без їх
згоди, обманним шляхом, замовчуючи факт
оформлення на себе права власності на
всю квартиру на підставі довідки ЖБК
«Світоч» за № 219 від 15.06.1992 року про те,
що паєнагромадження ОСОБА_7 станом на
01.01.1992 року складає суму 6335,61 руб. і лише
на підставі довідки вона отримала
реєстраційне посвідчення Харківського
бюро технічної інвентаризації на
спірну квартиру. Вважають довідку № 219
недійсною, так як вона не може бути
підставою для отримання
реєстраційного посвідчення, оскільки
не містить інформації ким, коли і в
якому обсязі був сплачений пайовий
внесок. ОСОБА_7 обманним шляхом стала
власницею спірної квартири і порушила
права кожного з них. Вона мала право
тільки на ? частину спірної квартири і
заповіт мала складати на ? частки
квартири, а тому позивачі вважають
недійсним заповіт в частині ? часток
Відповідачі проти позову
Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 29 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відмовлено. Скасовано
накладений ухвалою Московського
районного суду м. Харкова від 18.11.2013
року арешт на квартиру АДРЕСА_1 яка
належить ОСОБА_7 на праві власності, та
заборону державній нотаріальній
конторі №11 м. Харкова видавати будь-які
документи або свідоцтва про право на
спадщину.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 ставиться питання про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухваленні судом
апеляційної інстанції нового рішення
про задоволення позову. В
обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилаються на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Зазначають, що
вони довели внесення пайового внеску
за квартиру АДРЕСА_1 в м. Харкові із
спільних коштів в рівних частках та
набуття кожним права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1

Колегія суддів заслухавши
доповідь судді-доповідача, вислухавши
пояснення осіб, що з'явилися в судове
засідання, обговоривши наведені в
скарзі доводи та
заперечення,перевіривши матеріали
справи знаходить апеляційну скаргу не
підлягаючою задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено,
підтверджується матеріалами справи ,
що на умовах договору найму ОСОБА_7
належала ізольована двокімнатна
квартира АДРЕСА_5 , а ОСОБА_10 -
однокімнатна квартира в с. Хролі, ПТФ
«Заря» Харківського району. Рішенням
Київського районного суду м.Харкова
від 26 січня 1988 року задоволено позов
ОСОБА_7, ОСОБА_3 про зобов'язання бюро
по обміну жилими приміщеннями
Харківського міськвиконкому дати
згоду на обмін квартир на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 з видачею обмінного
ордеру на ім'я ОСОБА_7 з включенням в
ордер невістки ОСОБА_4, племінниці
ОСОБА_3 та неповнолітнього сина
племінниці ОСОБА_5. На виконання
судового рішення на ім'я ОСОБА_7 4
травня 1988 року видано обмінний ордер на
право зайняття квартири АДРЕСА_1 на
склад сім'ї чотири особи, в тому числі
невістки ОСОБА_11, племінниці ОСОБА_3,
сина племінниці ОСОБА_5. Спірна
квартира АДРЕСА_1 знаходиться в будинку
Житлового кооперативу «Світоч»,
пайові внески за яку в розмірі 6335 руб. 61
коп. були виплачені до жовтня 1987 року до
обміну цієї квартири. 15 червня 1992 року
правлінням ЖБК «Світоч» на ім'я ОСОБА_7 ,
пайщика трикімнатної квартири АДРЕСА_1
, видана довідка №219 із зазначенням
балансової вартості квартири в 6335,61
руб. та про повне погашення паю станом
на 1 вересня 1988 року. На підставі цієї
довідки КП "Харківське міське бюро
технічної інвентаризації " видано
реєстраційне посвідчення № 56977 від
28.07.1992 року про належність ОСОБА_7
кооперативної квартири АДРЕСА_1 ЖК
«Світоч» на праві особистої власності.
ОСОБА_7 за життя розпорядилася
належною їй на праві власності
квартирою, склавши 5 вересня 2007 року на
ім'я ОСОБА_6 заповіт. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_7 померла.

Згідно до положень частини першої
статті 15 та частини першої статті 17
Закону України "Про власність", які
діяли на час виникнення спірних
правовідносин, кооперативна квартира
набуває статусу спільної сумісної
власності лише за умови внесення паю в
ЖБК за рахунок спільних коштів члена
ЖБК та членів його сім'ї. Інші особи
права власності на пай та квартиру не
набувають і можуть претендувати лише
на відшкодування членом кооперативу
коштів, наданих йому для внесення паю.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або опорюваних прав, свобод
чи інтересів.

Сторони згідно до вимог ст.ст.. 10, 31
ЦПК України мають рівні процесуальні
права та обов'язки , в тому числі і рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета договору.
Статтю 59 ЦПК України встановлено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Суд не бере до уваги
докази, одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Доказуванння не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Твердження позивачів про внесення
ними та ОСОБА_7 кожним окремо порівну по
1583, 90 руб із спільних коштів на
погашення виплаченого до 1987 року
первісним пайщиком 6335,61 руб. паю за
спірну квартиру та подачу кожним до
житлового кооперативу заяви про
прийняття в члени кооперативу усіх
чотирьох осіб, включених в обмінний
ордер №39 від 4 травня 1988 року на
квартиру АДРЕСА_4 , судом першої
інстанції ретельно перевірялися і
визнані такими,що не підтверджені
належними та допустимими доказами,
ґрунтуються на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову ,
суд першої інстанції виходив із
недоведеності позивачами факту
внесення кожним грошових сум нарівні з
пайщиком ОСОБА_7 на погашення пайових
внесків за спірну кооперативну
квартиру та набуття ними спірної
квартири у спільну власність .

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК
України із повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовуються.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом 1 інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду 1
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає, що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Московського районного суду
м.Харкова від 29 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :