Справа № 139/935/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючого - судді
Тучинської Н.В.,

секретаря судового засідання
Хонькович Л.І.,

з участю:

прокурора Яровик
І.В.,

представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Курилівці
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Відповідач у справі ОСОБА_3 є батьком
малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач припинив приймати участь у
вихованні дитини, ухиляється від
виконання батьківських обов'язків, не
піклується про його фізичний та
духовний розвиток, навчання,
підготовку до самостійного життя, не
забезпечує йому необхідного
харчування, не спілкується з ним, не
виявляє жодного інтересу до його
особистого життя, не створює умов для
отримання ним освіти. Оскільки батько
не цікавиться дитиною, його потребами
та розвитком, позивач - мати
малолітнього ОСОБА_4 із позовом про
позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав
звернулася до суду.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_1 позов підтримав,
посилаючись на підстави, зазначені у
позовній заяві. Зокрема, представник
позивача суду пояснив, що відповідач,
перебуваючи в шлюбі з позивачем
допускав протиправну поведінку, що
стало підставою для припинення з 2009
року подружніх стосунків. З цього
моменту було припинено й спілкування
відповідача із сином ОСОБА_4, надання
допомоги на його утримання. Біля п'яти
років позивач проживає (в даний час уже
зареєстровано шлюб) із ОСОБА_5, якого
малолітній син позивача сприймає як
батька і який має бажання усиновити
дитину своєї дружини, вивезти його на
лікування до Німеччини.

Відповідач ОСОБА_3 у попереднє судове
засідання на 17 листопада 2014 року та
судове засідання 24 листопада 2014 року
не з'явився. Судові повістки
повернулись з відміткою, що адресат за
зазначеною адресою в с. Немерче
Мурованокуриловецького району не
проживає.

Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України,
позови до відповідача, місце
реєстрації проживання або перебування
якого невідоме, предявляються за
місцем знаходження майна відповідача
чи за останнім відомим зареєстрованим
його місцем проживання або
перебування чи постійного його заняття
(роботи).

Як слідує із довідки завідувача
Мурованокуриловецьким РС УДМС України
у Вінницькій області (а.с. 70), ОСОБА_3
07.08.2013 року знято з реєстрації в с.
Немерче Мурованокуриловецького району
у м. Вінницю. З інформації директора
Державної міграційної служби України
департаменту з питань громадянства,
реєстрації та роботи з громадянами (а.с.
101) слідує, що за інформацією, наданою
територіальними органами ДМС (окрім АР
Крим, м. Севастополя, Луганської та
Донецької областей), ОСОБА_3 на сьогодні
зареєстрованим на території України
не значиться.

У судове засідання на 08 грудня 2014 року
ОСОБА_3 викликався через оголошення в
газеті «Вінниччина» № 93 від 28.11.2014 року
(а.с. 109).

Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України
відповідач, зареєстроване місце
проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення в пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК
України ухвалено провести заочний
розгляд справи.

Представник комісії з питань захисту
прав дитини при Томашпільській
районній державній адміністрації у
судове засідання не з'явився,
направивши до суду лише висновок про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав щодо малолітнього
сина ОСОБА_4 (а.с. 90).

Розглянувши справу в судовому
засіданні, дослідивши та оцінивши
навні у матеріалах справи докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
задоволення, виходячи з наступного:

Статтею 150 Сімейного Кодексу України
передбачено, що батьки зобов'язані
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток; забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя; поважати дитину.

11 серпня 2003 року позивач зареєструвала
шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 14), який було
припинено 03 січня 2010 року (а.с. 15) на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці від 21 грудня
2009 року.

Зі свідоцтва про народження (а.с. 17)
слідує, що ОСОБА_3 -батько малолітнього
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зібраними позивачем і дослідженими
судом доказами встановлено, що ОСОБА_3 з
2009 року припинив приймати участь у
вихованні дитини, ухиляється від
виконання батьківських обов'язків
щодо малолітнього сина ОСОБА_4, не
піклується про його фізичний та
духовний розвиток, навчання,
підготовку до самостійного життя, не
забезпечує йому необхідного
харчування, медичного догляду, не
спілкується з ним, не відвідує його, не
займається його вихованням, не виявляє
жодного інтересу до його особистого
життя, внутрішнього світу, не створює
умов для отримання ним освіти, не
сплачує аліменти на його утримання.

Такі факти стверджуються рішенням
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 25 грудня 2009 року про стягнення
аліментів (а.с. 18) яке набрало чинності
05.01.2010 року, заочним рішенням
Томашпільського районного суду
Вінницької області від 10 жовтня 2011
року про збільшення розміру стягнення
аліментів (а.с. 19), постановою про
відкриття виконавчого провадження
(а.с. 25), вимогою державного виконавця
про явку до ВДВС (а.с. 27), довідкою про
неотримання аліментів від 29.09.2011 року
(а.с. 29), довідкою-розрахунком
заборгованості по виплаті аліментів
ОСОБА_3 (а.с. 30-31), характеристикою
навчально-виховного комплексу
Томашпільська ЗОШ 1-3 ступенів -гімназія
(а.с. 24).

Крім того, із медичної картки
амбулаторного хворого ОСОБА_4 (а.с.36),
рішення Вінницької обласної дитячої
клінічної лікарні
Лікарсько-консультативної комісії при
ВОДКЛ від 14.07.2011 року (а.с. 38), форми
індивідуальної програми реабілітації
дитини-інваліда, що видається
лікарсько-консультативними комісіями
лікувально-профілактичних закладів
(а.с. 39-40) стверджується, що ОСОБА_4
поставлено діагноз - «вроджений вивих
стегон, консервативно лікований,
асептичний некроз голівки лівого
стегна, шийки лівого стегна. Вкорочення
лівої ноги - 2 см. з порушенням функції
ходи».

ОСОБА_4 надано державну соціальну
допомогу терміном на 5 років та
програму індивідуальної реабілітації
дитини-інваліда, відповідно до якої
рекомендовано стаціонарне лікування в
ВОДКЛ 2 рази в рік, профільне - 1 раз у
рік, лікувальний масаж м'язів спини,
рук, ніг (стоп), періодичні курси ЛФК,
звільнення з занять фізкультури за
місцем навчання, обмеження фізичних
навантажень, протезні вироби: косок
під ліву ногу 2 см.

Вищеперераховані обставини, дають
підстави стверджувати, що перевірки
стану здоров'я дитини та відповідні їм
призначення, свідчать про постійну
турботу матері про здоров'я дитини, її
фізичний розвиток, постійне виконання
всіх рекомендацій лікаря, аби дитина
була забезпечена всім необхідним для
її нормального фізичного та
психічного розвитку.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема, свідоцтва про шлюб (а.с. 46)
ОСОБА_2 18 червня 2013 року зареєструвала
шлюб з ОСОБА_5, громадянином
Федеративної республіки Німеччина,
несудимим (а.с. 48, 50).

Як стверджує представник позивача у
судовому засіданні, після позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 дитина буде
проживати у повноцінній сім'ї,
оскільки ОСОБА_5 у подальшому бажає
усиновити дитину, що в свою чергу
сприятиме його повному всебічному
фізичному та духовному розвитку,
підготовці до самостійного життя.
Подружжя ОСОБА_5 планують виїзд на ПМП
до Німеччини, планують там лікування
малолітнього ОСОБА_4.

Актом обстеження житлово-побутових
умов проживання дитини від 29 липня 2014
року (а.с. 21-22) стверджується, що родина
веде спосіб життя, який відповідає
морально-етичним нормам суспільства,
належно виховують дитину, стежать за
його розвитком та здоров'ям, у сім'ї
нормальні взаємовідносини, скарг з
боку сусідів та зауважень не було, у
будинку, де проживає дитина, є окрема
кімната для її відпочинку та навчання.

Орган опіки та піклування
Томашпільської районної державної
адміністрації 23 жовтня 2014 року (а.с. 90),
розглянувши заяву ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав ОСОБА_3,
прийшов до висновку, що той злісно і
тривалий час ухиляється від виконання
батьківських обов'язків по відношенню
до малолітньої дитини, не цікавиться
його навчанням та здоров'ям, не надає
йому моральної та матеріальної
допомоги, а тому прийняв рішення про
доцільність позбавлення ОСОБА_3
батьківських прав відносно його
малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином, вищенаведеними доказами
стверджено, що відповідач ОСОБА_3,
свідомо ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню свого
малолітнього сина ОСОБА_4, у зв'язку з
чим він позбавлений його батьківської
опіки, любові і турботи.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 30 березня 2007 року № 3 "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
роз'яснено, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків, а тому питання
про його застосування слід вирішувати
лише після повного, всебічного,
об'єктивного з'ясування обставин
справи, зокрема ставлення батьків до
дітей.

Пунктом 16 вищевказаної постанови
Пленуму передбачено, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються
про фізичний і духовний розвиток
дитини, її навчання, підготовку до
самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини,
що негативно впливає на її фізичний
розвиток як складову виховання; не
спілкуються з дитиною в обсязі,
необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року проголошено, що дитина для
повного і гармонійного розвитку її
особистості потребує любові і
розуміння, вона повинна, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК
України), а ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом (ч. 4 ст. 155 СК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України,
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Враховуючи, що відповідач після
розлучення не приймає участі у
вихованні дитини, не проявляє інтересу
до здоров'я дитини та її потреб, не
сплачує аліменти на її утримання, суд,
з урахуванням обставин, встановлених у
судовому засіданні про тривале
невиконання відповідачем батьківських
обов'язків щодо сина ОСОБА_4, прав
дитини на належне батьківське
виховання, її інтересів та на підставі
п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, приходить до
висновку, що ОСОБА_3 має бути
позбавлений батьківських прав щодо
свого малолітнього сина ОСОБА_4.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. При
зверненні до суду з цим позовом
позивачем було сплачено 243 гривні 60
копійок (а.с. 1) судового збору, які мають
бути стягнуті з відповідача ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. ст.ст. 150, 152, 155,164 СК
України, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року № 3 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав", ст.ст. 3, 10, 59, 60, 88,
212-215, 224, 226, ч. 4 ст. 169 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити. ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, позбавити батьківських
прав відносно малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на
користь ОСОБА_2 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок в повернення
сплаченою нею при зверненні до суду
судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення, заочне рішення може бути
оскаржене відповідачем в апеляційному
порядку.

Суддя: ____________