Справа № 364/1548/14-ц
Провадження № 2/364/465/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року, Володарський районний суд
Київської області, в складі:

головуючого судді
Ткаченко О. В.,

за участю секретаря
Бондаренко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Володарка справу за
позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

про стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 13.11.2013 року звернувсь з
названим позовом до суду, в якому
вказав, що він уклав з відповідачем
договір позики, відповідно до якого
ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 22 000 гривень на термін з 29 жовтня 2013
року до 29 листопада 2013 року. Станом на
сьогоднішній день відповідач кошти не
повернув. Позивач просить суд стягнути
з відповідача ОСОБА_2 на його користь
22000 гривень боргу за розпискою від
29.10.2013 року.

В судовому засіданні позивач
підтримав позовні вимоги, посилаючись
на обставини які викладенні в позовній
заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнав та
просив суд відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення позивача,
відповідача, свідків, дослідивши
письмові докази, суд вважає, що позов
підлягає до задоволення.

По справі встановлено, що сторони
уклали договір позики від 29.10.2013 року,
згідно якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 22 000
гривень на термін до 29 листопада 2013
року (а.с.4), що підтверджується
розпискою наданою відповідачем,
відповідно до якої ОСОБА_2 взяв в борг 22
000 гривень у ОСОБА_1 до 29.11.2013 року.

Позивач по справі ОСОБА_1 надав
пояснення, що по закінченню строку
згідно розписки відповідач ОСОБА_2 борг
не повернув, тому позивач ОСОБА_1
змушений звернутися до суду для
вирішення питання про повернення боргу
в судовому порядку, в судовому
засіданні надавши пояснення, щодо
позики грошових коштів.

Відповідач ОСОБА_2 надав пояснення, що
грошові кошти згідно розписки він
повернув ОСОБА_1, що можуть підтвердити
свідки. Окрім того надав пояснення, що
грошових коштів не отримував, а дані
кошти був зобов'язаний повернути за
товар, який залишив в орендованому
магазині ОСОБА_1, як попередній орендар,
так як в подальшому він почав
орендувати магазин в АДРЕСА_1 Київської
області. Розписку про отримання в борг
грошових коштів в сумі 22 000 гривень
написав під впливом морального тиску з
боку позивача. Розписок про отримання
грошових коштів від ОСОБА_1 не
отримував. Повернення грошових коштів
може підтвердити показаннями свідків.

Свідок ОСОБА_3 надала показання суду, що
вона є сестрою дружини відповідача
ОСОБА_2 і їй відомо, що у ОСОБА_2 є
магазин в с. Матвіїха, Володарського
району Київської області, який він
орендує де вона йому допомагала у
проведенні ревізії. Приблизно перед
Великоднем у 2014 році приїхавши в смт.
Володарка до приміщення пошти, де
ОСОБА_2 передав грошові кошти в сумі 5000
гривень позивачеві. В цей час вона
перебувала в машині відповідача, щодо
обставин написання розписки ОСОБА_2 про
отримання грошових коштів їй нічого не
відомо, відомо тільки про наявність
такої розписки зі слів ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_4 надав показання суду, що
він перебуває в дружніх відносинах з
ОСОБА_2 і йому відомо так як був
присутній при передачі п'яти тисяч
гривень ОСОБА_1 на погашення боргу в
сумі 20 000 гривень, які він віддав ОСОБА_1
. Щодо обставин написання розписки про
отримання в борг грошей нічого
невідомо.

Свідок ОСОБА_5 надала показання суду, що
вона є дружиною ОСОБА_2 та вказала, що 22
000 гривень боргу повернуто її чоловіком
ОСОБА_2 - ОСОБА_1 за товар, який залишений
ОСОБА_1 у раніше орендованому магазині.

Свідок ОСОБА_6 надала суду показання, що
вона є тещею ОСОБА_2, та вказала, що
ОСОБА_2 просив в неї позичити 5000
гривень, які вона відкладала для
купівлі корови, для повернення боргу
ОСОБА_1 . Приїхавши у смт. Володарка до
приміщення пошти бачила як ОСОБА_2
передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000
гривень приблизно в серпі 2013 року.

Свідок ОСОБА_7 надала суду показання, що
вона працювала в магазині АДРЕСА_1
Київської області, який орендував
ОСОБА_1, пізніше після проведення
ревізії його почав орендувати ОСОБА_2 .
Про наявність майнових претензій
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 їй нічого невідомо.
Про написання розписки про отримання в
борг коштів їй нічого невідомо. В
магазині залишався товар на суму
приблизно 20000 гривень.

Свідок ОСОБА_8 надав показання суду, що
точної дати не пам'ятає, приблизно
26.10.2014 року, спілкувався з ОСОБА_2 біля
офісу по вул. Коцюбинського і до них
під'їхав ОСОБА_1, який привітавшись
запитав ОСОБА_2, коли він поверне
грошові кошти, на що ОСОБА_2 повідомив,
що після зібрання урожаю поверне борг.
Щодо обставин про написання розписки
про отримання коштів йому нічого
невідомо.

Щодо показань свідків, щодо повернення
грошових коштів суд оцінює їх критично,
так як свідки перебувають в родинних та
дружніх відносинах з відповідачем,
окрім свідка ОСОБА_8, відповідач надав
також пояснення, про те, що розписки або
інший письмовий доказ про повернення
боргу ОСОБА_1 не отримував, а також
відповідач не здійснював дій щодо
визнання договору позики недійсним,
враховуючи також, що в розписці
вказано, що ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1
22 000 гривень до 29.11.2013 року. Доказів про
те, що ця розписка написана не на
підтвердження договору позики, а на
погашення вартості товарів,
відповідачем не надано, тому не може
бути прийнята судом, як обставина, що
договір позики не укладався. Окрім
того, будь-яких доказів щодо
приймання-передачі
матеріально-товарних цінностей в
магазині або будь-яких інших
правовідносин між сторонами,
фінансових зобов'язань, сторонами по
справі не надавались та в судовому
засіданні не досліджувались. Таким
чином, суд приходить до висновку, що між
сторонами дійсно мав місце договір
позики.

П. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
вказує, що необхідно звернути увагу
судів, що зі змісту абзацу другого
частини першої статті 218 ЦК ( 435-15 )
не може доводитися свідченням свідків
не лише заперечення факту вчинення
правочину або оспорювання окремих
його частин, а й факт його вчинення, а
також виконання зобов'язань, що виникли
з правочину. Випадки, коли свідчення
свідків допускаються як засіб
доказування факту вчинення правочину,
у ЦК визначені прямо (частина друга
статті 937, частина третя статті 949 ЦК).

Тому враховуючи вищезазначене,
показання свідків не можуть бути
враховані, як доказ погашення боргу
позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Ст. 1047 ч. 1 ЦК України передбачено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми.

Ст. 1047 ч. 2 ЦК України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Ст. 1049 ч. 1 ЦК України вказує, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Ст. 599 ЦК України, визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином. Ч.1 ст. 545 ЦК
України, вказує, що прийнявши
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання частково або в
повному обсязі. За правилами ч. 2 цієї
статті, якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. За
правилами ч. 3 цієї ж статті наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Враховуючи, що між сторонами в
належній формі укладено договір позики
грошей з обов'язком повернути позику до
певного терміну, що підтверджується
розпискою дослідженою в судовому
засіданні, суд вважає, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають до
задоволення, оскільки вони ґрунтуються
на положеннях закону та
підтверджується наданими та
дослідженими доказами, тому необхідно
стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти на
користь ОСОБА_1 в сумі 22 000 гривень.

КЕРУЮЧИСЬ СТ.СТ. 526, 545, 599, 610, 625, 1046, 1047,
1048, 1049 ЦК УКРАЇНИ, СТ.СТ. 3, 5, 8, 13, 57, 60, 79, 88,
174, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК УКРАЇНИ, СУД, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про стягнення
боргу за договором позики -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_1, жителя смт. Володарка
Київської області, заборгованість в
сумі 22 000 гривень, відповідно до
розписки від 29.10.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_1, жителя смт. Володарка,
Київської області, сплачений судовий
збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду Київської
області через Володарський районний
суд Київської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
О. В. Ткаченко