Справа № 466/1396/14
Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/783/5492/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого: Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря:
Іванової О.О.,

з участю: третьої особи
ОСОБА_2, прокурора Лящука Т.І.,

відповідача ОСОБА_3,
представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою третьої особи
ОСОБА_5 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 02 липня 2014
року у справі за позовом прокурора
Шевченківського району м. Львова в
інтересах держави, в особі Львівської
міської ради до ОСОБА_3, третіх осіб:
Садово-городнього товариства «Лісова
Галявина», ОСОБА_5 про звільнення
земельної ділянки та стягнення шкоди
заподіяної внаслідок самовільного
зайняття земельної ділянки, -

в с т а н о в
и л а :

У березні 2014 року прокурор
Шевченківського району м. Львова
звернувся до суду з позовною заявою в
інтересах держави, в особі Львівської
міської ради до ОСОБА_3. Просив
зобов'язати відповідача звільнити
земельні ділянки, орієнтовною площею
0,033 га в СГТ « Лісова Галявина» в
урочище « Голоско», та земельну ділянку
орієнтовною площею 0,0086 га зі сторони
землеволодіння ОСОБА_6, в СГТ « Лісова
Галявина» в урочище « Голоско» та
привести її у придатний для
використання стан шляхом демонтажу
усіх встановлених на ній об'єктів за
власні кошти, а також стягнути шкоду,
заподіяну внаслідок самовільного
зайняття земельних ділянок площею 0,033
га та 0,0086 га у м. Львові
садово-городньому товаристві « Лісова
Галявина» в урочищі « Голоско», яка
становить 4 165,10 грн. та 6,63 грн. (разом 4
171,73 грн.).Ухвалою суду у справі залучено
як треті особи: Садово-городнє
товариство «Лісова Галявина» та
ОСОБА_5. В обгрунтування позовних вимог
покликається на те, що при розгляді
матеріалів Державної інспекції
сільського господарства у Львівській
області № 9558/3-10-8 від 11.12.2013 року
встановлено, що ОСОБА_3 самовільно
зайняв земельну ділянку орієнтовною
площею 0,033 га шляхом встановлення
огорожі та пригородження до власної
земельної ділянки в СГТ « Лісова
Галявина» в урочище «Голоско», та
земельну ділянку орієнтовною площею
0,0086 га зі сторони землеволодіння
ОСОБА_6, в СГТ «Лісова Галявина» в
урочище «Голоско». Згідно акту
обстеження земельної ділянки від 07.05.2013
року № 65- ОСОБА_3 користується
земельною ділянкою в садово-городньому
товаристві « Лісова Галявина» в
урочищі « Голоско» для ведення
садівництва площею 0,0820 га, відповідно
до державного акту на право приватної
власності на землю, зареєстрованого
24.07.2000 року за № 2454 (серія I-ЛВ№ 009251).
ОСОБА_3 самовільно зайнято земельну
ділянку площею 0,0086 га зі сторони
землеволодіння ОСОБА_5 ( відповідно до
Державних актів серії I-ЛВ № 009250 та
серія I-ЛВ № 009251- землі загального
користування - проїзд), землі
сільськогосподарського призначення.
Одночасно встановлено, що ОСОБА_3
самовільно зайнято земельну ділянку
площею 0,033 га, яка використовується
ОСОБА_3 для ведення садівництва (
відповідно до державного акту серії
I-ЛВ № 009251 зі сторони межі А-Б), землі
житлового та громадського призначення,
що є порушенням вимог ст. 125, 126
Земельного кодексу України.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.07.2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, третя
особа ОСОБА_5 подала на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 02.07.2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги прокурора
Шевченківського району міста Львова. В
апеляційній скарзі покликається на
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи та невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також неправильне застосування судом
норм матеріального та процесуального
права та наводить наступні доводи в
обгрунтування апеляційної скарги, а
саме: суд першої інстанції не з'ясував
питання, щодо правового статусу
земельних ділянок, що були предметом
розгляду справи. Представником міської
ради було повідомлено в судовому
засіданні, що земельна ділянка площею
0,0086 га. була передана ухвалою
Львівської міської ради від 23.09.1999 року
про передачу у власність та
користування членам садово-городнього
товариства «Лісова Галявина» також не
встановлено, чи входять ділянки, що є
предметом спору до площі переданих
земель членам вказаного товариства.
Судом першої інстанції не враховані
обставини, щодо відсутності договору
оренди на самовільно захоплені
земельні ділянки, суд приймаючи
рішення, не дав оцінки доказам сторін,
не вказав причини такого рішення,
зокрема, чому відхилив їх, з яких
підстав, чи є такі належними, чим
порушив вимоги, передбачені ст. 212 ЦПК
України. Апелянт вважає, що резолютивна
частина рішення не відповідає
мотивувальній і фактичним обставинам
щодо вирішення позовних вимог. Зокрема
зазначає, що суд першої інстанції
помилково прийшов до висновку, що
відповідач повноцінно користуючись
земельною ділянкою для ведення
садівництва та використовуючи проїзд
для власних потреб, необгрунтовано
відмовляє у позові про звільнення
земельних ділянок, при цьому, що
відповідач фактично визнав позовні
вимоги в частинні захоплення земельних
ділянок без будь-яких на це дозволів
або інших документів. Апелянт зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
прийшов до висновку, щодо відсутності
повноважень у прокурора, щодо подання
даного позову. Тому враховуючи
вищенаведене апелянт вважає, що
використовуючи вказані земельні
ділянки, позивачем було порушені права
держави та територіальної громади, і
апелянта зокрема, на користування
проїздом до своєї земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
третьої особи ОСОБА_5, яка підтримала
апеляційну скаргу, прокурора , який
погодився з рішенням суду першої
інстанції і не підтримав апеляційної
скарги, відповідача та його
представника, які заперечили проти
апеляційної скарги, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія не
знаходить підстав для її задоволення з
наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено:

- що на підставі ухвали Львівської
міської ради від 23.09.1999 року « Про
передачу у приватну власність членам
садово-городнього товариства «Лісова
галявина» та користування
садово-городнього товариства «Лісова
галявина» земельними ділянками в
урочищі «Під Голоско» м. Львова»
передано безоплатно у приватну
власність членам садово-городнього
товариства «Лісова галявина» земельні
ділянки загальною площею 40997 кв.м. для
ведення садівництва в урочищі
«Голоско» м. Львова(згідно з додатком)
та залишено в постійному користуванні
садово-городнього товариства «Лісова
галявина» земельну ділянку площею 2803
кв.м. для загального користування
(проїзди) в урочищі «Голоско» м. Львова.
Звертаючись до суду прокурор не
з»ясував обставин справи, а саме того,
що спірна земельна ділянка орієнтовною
площею 0,0086 кв.м. зі сторони
землеволодіння ОСОБА_5 в СГТ «Лісова
галявина» в урочище «Голоско» залишено
в постійному користуванні
садово-городнього товариства «Лісова
галявина» для загального користування
(проїзди)(входить у площу земельної
ділянки 2803 кв.м.). Отже, право
розпорядження даною ділянкою належить
Товариству та членам Товариства. Орган
місцевого самоврядування не претендує
на дану земельну ділянку та не подав
доказів того, що бюджету не
сплачуються кошти або діями
відповідача нанесено шкоду. При цьому
прокурором не представлено суду
доказів, з яких підстав він звертається
до суду в інтересах держави в особі
міської ради;

- що як вбачається з Державного акту на
право приватної власності на землю,
зареєстрованого 24.07.2000 року за № 2454
серія І-ЛВ № 009251 , земельна ділянка, яка
примикає до ділянки ОСОБА_3 (опис між
від А до Б) належить землям
Держлісфонду.

З огляду на зазначене суд першої
інстанції вважав, що прокурор
звернувся в інтересах не тої особи,
права якої можуть бути порушені та не
довів заподіяної шкоди, не обґрунтував
розмір такої, а тому суд відмовив у
задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з
законністю оскарженого рішення,
оскільки таке ґрунтується на доказах,
які були досліджені судом . Судом
першої інстанції було правильно
встановлено, що спірна земельна
ділянка площею орієнтовною площею 0,033
га відноситься до земель Держлісфонду,
а спірна земельна ділянка орієнтованою
площею 0,0086 га знаходиться в законному
постійному користуванні
Садово-городного товариства «Лісова
галявина» для загального користування
(проїзди) членів цього товариства.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Оскільки, встановлені судом
правовідносини, давали підстави для
висновку про те, що внаслідок зайняття
ОСОБА_3 спірних земельних ділянок,
земельні права Львівської міської ради
не були порушені, отже, Львівська
міська рада не мала права вимагати у
відповідача ОСОБА_3 усунення порушень
шляхом звільнення спірних земельних
ділянок та не мала права вимагати
відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_3
зайняттям спірних земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно доводів апеляційної скарги
відповідачем було порушені права
держави та територіальної громади, і
права апелянта зокрема, на
користування проїздом до своєї
земельної ділянки.

Зважаючи на правильність висновків
суду першої інстанції про те, що діями
відповідача не було допущено порушення
інтересів Львівської міської ради в
інтересах якої було прокурором було
заявлено позов, та, враховуючи ту
обставину, що прокурор не звертався до
суду з позовом в інтересах ОСОБА_5 і у
цій справі ОСОБА_5 не було подано позову
в якості третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору,
тому , виходячи з принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, немає підстав для
визнання оскарженого рішення
незаконним.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відтак, колегія суддів дійшла
висновку , що оскаржене рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги законності і
обгрунтованості оскарженого рішення
не спростовують, тому апеляційну
скаргу належить відхилити, оскаржене
рішення - залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, п.1 ч.1
ст.314, ст.ст.317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_5
- відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 02 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Тропак О.В.

Приколота Т.І.

Федоришин
А.В.