Справа № 428/4604/14-ц
Провадження №2/428/1800/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді
Кордюкової Ж.І.,

при секретарі
Биковій І.Д.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

відповідача
ОСОБА_2,

третьої особи
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Сєвєродонецька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про зняття з
реєстрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про зняття з
реєстрації. В обґрунтування позовних
вимог, посилається на те, що вона і
третя особа є власниками квартири
АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про
право власності від 15.01.1996 р., договору
дарування від 29.04.2011 р., договору про
визначення розміру часток у квартирі,
що є спільною сумісною власністю від
25.02.2011 р. У вищезазначеній квартирі
разом з нею зареєстрований ОСОБА_2, з
яким вона у період з 07.05.1997 р. по 30.07.2013 р.
перебувала у шлюбі. Відповідач ОСОБА_2 в
зазначеній квартирі не проживає,
відмовляється від сплати комунальних
послуг та внесення квартплати.
Фактично він проживає за адресою:
АДРЕСА_4. Зняття з реєстрації
відповідача у належній квартирі
необхідно для отримання субсидії по
сплаті комунальних послуг. Позивач
звернулась з цим позовом до суду і
просить зняти ОСОБА_2 з реєстрації з
місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_4
підтвердила доводи викладені в позові,
підтримала позовні вимоги у повному
обсязі. Додатково суду пояснила, що їй
належить 2/3 частки квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Один
рік назад вона розірвала шлюб з
відповідачем. З 22.06.2013 р. відповідач
ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі
та не сплачує кошти за комунальні
послуги. Між нею та відповідачем стався
конфлікт через виховання онука, через
що відповідач пішов з квартири. Порядок
користування спірною 3-кімнатною
квартирою не встановлювався. Вона не
хоче, щоб її колишній чоловік був
зареєстованій в в спірній квартирі.
Просила задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
позовні вимоги не визнав. Додатково
суду пояснив, що він покинув спірну
квартиру через конфлікти з дружиною.
Він сплачує комунальні послуги за
квартиру, за вивіз сміття. За інші
комунальні послуги необхідно
сплачувати за лічильниками. У спірній
квартирі він зареєстрований у частині,
яка належить доньці ОСОБА_3. Просив суд
відмовити в задовленні позову.

В судовому засіданні третя особа
ОСОБА_3 позовні вимоги не підтримала.
Додатково суду пояснила, що вона разом
з батьком ОСОБА_2 і сином була змушена
піти з квартири, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1, в інше житло через
конфлікт з позивачкою. Добровільно
вона б не покинула спірну квартиру. У
квартирі залишились їх речі, але
позивач їх не віддає. Спірним житлом
вони не користуються. Вона, як власник
частки спірної квартири, проти того,
щоб батька виписували з цієї квартири.
Просила суд відмовити в задовленні
позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні встановлено, що
квартира, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, належить на праві приватної
спільної часткової власності ОСОБА_1
(2/3) та ОСОБА_3 (1/3), що підтверджується
копіями свідоцтва про право власності
на житло виданого колективним
підприємством «Промхіммонтаж» 15.01.1996
р., договору про визначення розміру
часток у квартирі, що є спільною
сумісною власністю від 25.02.2011 р.,
посвідченого державним нотаріусом
Першої Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори Перепелиця Ю.М.,
та договору дарування 1/3 частки
квартири від 25.04.2011 р., посвідченого
державним нотаріусом Першої
Сєвєродонецької державної
нотаріальної контори Перепелиця Ю.М.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі в
період з 07.05.1997 р. по 30.07.2013 р., що
підтверджується копіями свідоцтва про
одруження серії НОМЕР_1, виданого 07.05.1997
р. Сєвєродонецьким міським відділом
реєстрації актів громадянського стану
Луганської області, свідоцтва про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_2,
виданого 30.07.2013 р. відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Сєвєродонецького
міського управління юстиції у
Луганській області.

Відповідно до довідки Комунального
підприємства «Єдиний розрахунковий
центр м.Сєвєродонецька» №2640 від 07.10.2014
р. за адресою: АДРЕСА_3, зареєстровані
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_6.

Таким чином, у судовому засіданні
встановлено, що спірна квартира
належить на праві приватної спільної
часткової власності позивачу ОСОБА_1 та
третій особі ОСОБА_3

В силу статті 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється на підставі судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
про визнання особи безвісно відсутньою
або оголошення її померлою.

Таким чином, як випливає із аналізу
наведених норм, зняття з реєстрації
місця проживання може бути здійснено
на підставі рішення суду виключно про:
позбавлення права власності на житлове
приміщення; позбавлення права
користування житловим приміщенням;
визнання особи безвісно відсутньою;
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України "Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" є
спеціальним нормативно-правовим актом,
який регулює правовідносини, пов'язані
із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст.7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
про позбавлення права користування
житловим приміщенням; про визнання
особи безвісно відсутньою; про
оголошення фізичної особи померлою.

Вказана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
16.01.2012 р. № 6-57ЦС-11, яка відповідно до ст.
360-7 ЦПК України є обов'язковою для
застосування судами.

За таких обставин суд вважає, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 щодо
зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстрації
не підлягають задоволенню, оскільки в
даному випадку має місце
невідповідність обраного позивачем
способу захисту своїх цивільних прав
та інтересів тим способам, які
визначені чинним законодавством.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
витрати по оплаті судового збору в сумі
243,60 грн. позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 62, 88, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 15, 16 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Харківської області
через Сєвєродонецький міський суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення в повному обсязі складено
17.10.2014 р.

Суддя
Ж. І. Кордюкова