Головуючий у 1 інстанції: Мисько Х.М.
Провадження № 22-ц/783/3766/14
Доповідач в 2-й інстанції: Левик
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Глинський О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Галицького районного м.
Львова від 25 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу
Львівської обласної ради «Львівський
обласний державний клінічний
наркологічний диспансер», головного
лікаря Комунального закладу
Львівської обласної ради «Львівський
обласний державний клінічний
наркологічний диспансер» Кабанчик
Мирослави Орестівни, лікаря-нарколога
Комунального закладу Львівської
обласної ради «Львівський обласний
державний клінічний наркологічний
диспансер» Синенької Марії Мокдадівни,
третя особа: Головне .управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про захист честі,
гідності та ділової репутації,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного м.
Львова від 25 березня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_2

В своїй апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позову. А
саме, зобов'язання відповідачів в особі
Комунального закладу Львівської
обласної ради «Львівський обласний
державний клінічний наркологічний
диспансер», а також його посадових осіб
Головного лікаря-нарколога Кабанчик
М.О., лікаря-нарколога Синенької М.О.,
спростувати поширену ними
недостовірну інформацію, викладену в
Акті до Висновку медичного освідування
позивача від 27.04.2013 року, повністю, або
частково, виключивши з вказаного Акту
записи таких слів: «Мова - змазана,
порушення артикуляції, зв'язність
висловлення, склери ін'єктовані, різко
виражений запах алкоголю, пошкодив
примірник висновку, ображає
медперсонал» та зобов'язавши головного
лікаря-нарколога Кабанчик М.О.
відкликати з ГУ МВС України у
Львівській області протиправно надану
відповідачами завірену копію
вказаного вище Акту від 27.04.2013 року у
якому і було поширено недостовірну
інформацію щодо позивача. Вважає
рішення суду необґрунтованим та таким,
що прийняте з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
всупереч обставинам, які не підлягають
доказуванню, що були встановлені в
порядку ст. 61 ЦПК України. Так, судом не
взято до уваги встановлені обставини у
судових рішеннях адміністративних
судів, а саме те, що факт керування ним
транспортним засобом 27.04.2013 року у
стані алкогольного сп'яніння не
відповідає дійсності. Крім цього, судом
безпідставно не взято до уваги довідки
8-ї лікарні, якою підтверджено від'ємний
результат на етанол, за аналізом його
крові, яку взяли до уваги інші суди.
Також, суд прийшов до хибного висновку
про те, що 8-ма ЛМКЛ не входить до
переліку медичних закладів Львівщини,
які мають право проводити огляди на
стан сп'яніння. Так наказ ГУОЗ ЛОДА від
18.11.2009 року № 822, яким керувався суд
першої інстанції при прийнятті рішення
є не чинним, оскільки 27.04.2013 року,
прийнятий новий наказ, у якому 8 ЛМКЛ
входить до такого переліку медичних
закладів. Окрім цього, судом в
порушення вимог ст. 277 ЦК України та
покладено на нього обов'язок доведення,
що поширена інформація відносно нього
є недостовірною, хоча такий обов'язок
покладений згаданою нормою закону на
відповідачів. Крім цього, відповідно до
спільного наказу МОЗ/МВС №400/666 від 2009
року передбачено, що Акт до висновку
медичного освідування складається у
одному примірнику, який зберігається
виключно у медичному закладі.
Натомість, судом зазначено, що
відповідач законно надала такий
документ ГУМВС України у Львівській
області.

У судове засідання особи, що беруть
участь у справі (їх представники) не
з'явилися, причин неявки не повідомили.
Незважаючи на неявку осіб, що беруть
участь у справі у судове засідання (їх
представників), суд вважав за можливе
проводити розгляд справи у їх
відсутності, зважаючи на те, що такі
особи повідомлялись про час та місце
розгляду справи належним чином,
клопотань про відкладення розгляду
справи від них до суду не надходило,
доказів, що свідчили б про поважність
причин її неявки (неявки їх
представників) суду представлено не
було та зважаючи на ч.2 ст. 305 ЦПК
України.

Враховуючи неявку всіх осіб, що беруть
участь у справі та вимоги ч.2 ст. 197 ЦПК
України, фіксування судового процесу
за допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з таких
підстав.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач у такій просив зобов'язати
відповідачів спростувати
недостовірну, на його думку, інформацію
викладену в акті до висновку медичного
освідування стосовно нього від 27.04.2013
року. Такою інформацією він вважав
записи таких слів у акті як : «мова -
змазана, порушення артикуляції,
зв'язність висловлення, склери
ін'єковані, різко виражений запах
алкоголю, пошкодив примірник висновку,
ображає медперсонал». Способами
спростування такої інформації
позивачем були визначені такі:
зобов'язання відповідачів повністю або
частково виключити згадані
висловлювання з Акту та відкликання з
ГУМВС України у Львівській області
наданої копії вказаного Акту.

Суд першої інстанції, як вбачається із
оскаржуваного рішення, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог виходив з
того, що позивачем не доведено факту
недостовірності інформації, яка
зазначена у Акті медичного огляду з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №09107/1630 від 27.04.2013
року, натомість відповідачами доведено
правомірність викладення такої у
вказаному акті.

Колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції такими, що
відповідають обставинам справи та
вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи,
встановлено судом першої інстанції та
сторонами не оспорюється 27.04.2013 року,
під час перебування позивача у КЗ ЛОР
«Львівський обласний державний
наркологічний диспансер»
лікарем-наркологом Синенською М.М. був
складений Акт медичного огляду з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №09107/1630 та висновок
щодо результатів медичного огляду з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №9107/1630.

У згаданому акті наявні згадані
позивачем слова та словосполучення,
зміст яких, на його переконання,
дійсності не відповідає та порушує
його право на повагу до гідності, честі
та ділової репутації.

А саме у окремих графах акту вказано:
«графа 10…….. ображав медперсонал;
графа 12…. мова змазана, порушення
артикуляції; зв'язність висловлення….;
графа 13.… склери ін'єковані; графа 17…….
різко виражений запах алкоголю; графи
22-24…… видано другий екземпляр
висновку працівникам ІДПС, у зв'язку з
пошкодженням попереднього
екземпляру….».

Доказами на підтвердження своїх
доводів (про що вказано і у апеляційній
скарзі) позивач вважає відсутність
жодного документу ( в тому числі і
рішення суду), що підтверджували б факт
перебування його у стані сп'яніння в
день проведення огляду 27.04.2013 року та
відсутність у відповідачів доказів
того, що спірна інформація вказана у
акті відповідає дійсності та неподання
ними таких суду.

Колегія суддів, вважає висновки суду
першої інстанції про те, що спірна
інформація у акті медичного огляду з
метою виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції №09107/1630 відповідає
дійсності обґрунтованими зважаючи на
таке.

Як вбачається із матеріалів справи, що
сторонами не оспорювалось та на що
міститься посилання і в рішенні суду
першої інстанції позивач згідно
постанови Личаківського районного
суду м.Львова від 4.06.2013 року, що
залишена без змін Постановою
апеляційного суду Львівської області
від 15.07.2013 року був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі
2550 грн. за те, що від 27.04.2013 року о 20 год. 45
хв. в приміщенні Львівського обласного
державного клінічного наркологічного
диспансеру на вул.. Науковій, 49 у
м.Львові відмовився від проходження
відповідно до встановленого порядку
огляду на стан алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння. У
вказаний заклад був скерований для
огляду інспектором ДПС після зупинки
на вул. Личакіській у м.Львові при
керуванні автомобілем Субару з
ознаками алкогольного сп'яніння.
Своїми діями позивач порушив вимоги п.
2.5 правил дорожнього руху України.

Із змісту п 2.5 Правил дорожнього руху
України, Інструкції про виявлення у
водіїв транспортних засобів ознак
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції,
затвердженої Наказом МВС України та
МОЗ України №400/666 від 9.09.2009 року,
Порядку направлення водіїв
транспортних засобів для проведення
огляду з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, і
проведення такого, затвердженого
Постановою КМ України №1103 від 17.12.2008
року, ст.ст. 130 ч.1, 266 КУпАП (в редакціях
станом на час спірних правовідносин),
вбачається, що притягнення особи до
адміністративної відповідальності за
ч.1 ст. 130 КУпАП з підстав порушення п. 2.5
ПДР України можливе за сукупністю
певних умов (складових правопорушення).
Такими є: 1.особа керує транспортним
засобом; 2. особа керує транспортним
засобом з ознаками алкогольного,
наркотичного або іншого сп'яніння…; 3.
особа відмовилась від проведення
огляду на стан сп'яніння у
встановленому законом порядку: а) на
місці зупинки транспортного засобу
уповноваженою особою ДАІ; б) після
цього скерована до відповідного
закладу МОЗ де теж відмовилась від
проходження огляду.

Як вбачається із змісту згаданих
постанов про притягнення позивача до
адміністративної відповідальності, у
відповідності до вказаних вимог
закону, за наявності усіх складових
правопорушення у діях позивача
останній був притягнутий до
адміністративної відповідальності.
Зокрема, із постанов вбачається
встановлення у позивача ознак
алкогольного сп'яніння, що стало
підставою для проведення огляду на
стан алкогольного сп'яніння. Такі
ознаки є підставами скерування особи
для проходження огляду на стан
сп'яніння як захід забезпечення
провадження у справі про
адміністративне правопорушення. Без
встановлення таких ознак особа не може
бути скерована на огляд (таке
скерування відповідно слід вважати
незаконним), відповідно не може
проходити огляд на стан сп'яніння та її
відмова від огляду у такому випадку не
тягне відповідальності передбаченої
ч.1 ст. 130 КУпАП з підстав порушення п. 2.5
ПДР України.

Зважаючи на вказане, та, як вбачається
із постанов про притягнення до
адміністративної відповідальності
позивача, у такого вказані ознаки були
наявними. Такі ознаки були
підтверджені рядом доказів, зокрема,
Актом №09107/1630 від 27.04.2013 року, показами
свідків, тощо. Тобто Акт, та інформація
у такому, яку позивач вважає
недостовірною, був доказом вчинення
позивачем адміністративного
правопорушення, зокрема, і такої
обставини як наявність у нього на час
зупинки його транспортного засобу
працівником ДАІ ознак алкогольного
сп'яніння. Крім цього, згідно постанов,
такий акт взятий до уваги як такий, що
підтверджує вину позивача, зокрема і
наявність у нього згаданих ознак
сп'яніння та інформація у такому,
включно із оскаржуваною позивачем,
покладена в основу судового рішення.

Зважаючи на вказане слід вважати, що
така інформація і відповідність її
дійсності була перевірена судом при
розгляді справи про адміністративне
правопорушення через призму скоєння
ним правопорушення та визнана такою, що
відповідає дійсності. У іншому ж
випадку така б була не взята судом, а
доказ який її містить не взятий до
уваги та відкинутий судом.

Крім цього, законом передбачено
можливості оскарження огляду на стан
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння, висновку щодо результатів
медичного огляду з метою виявлення
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або перебування під
впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції, в
процесі перевірки яких на законність
може бути встановлено незаконність
акту медичного огляду з метою
виявлення стану алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
перебування під впливом лікарських
препаратів, що знижують увагу та
швидкість реакції, що є частиною огляду
та необхідною складовою для складання
висновку. Такі можливості передбачає п.
14 згаданого Порядку направлення водіїв
транспортних засобів для проведення
огляду з метою виявлення стану
алкогольного, наркотичного чи іншого
сп'яніння або перебування під впливом
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, і
проведення такого, затвердженого
Постановою КМ України №1103 від 17.12.2008
року та ст. 267 КУпАП. Такими
можливостями позивач не скористався ні
під час розгляду справи про його
адміністративне правопорушення, ані
після цього. Тому вказаний акт та
спірні відомості у ньому (що свідчили
зокрема і про наявність ознак
алкогольного сп'яніння) та були
підтверджені і іншими доказами були
взяті судом до уваги при розгляді
справи про адміністративне
правопорушення.

Зважаючи на вказане, встановлення
відповідності даних у акті дійсності
(зокрема і спірних даних), відсутність у
матеріалах справи інших доказів
(неподання таких позивачем не
зазначення про такі), які б свідчили про
недостовірність інформації у акті,
колегія суддів вважає, що вимоги
позивача про визнання спірної
інформації у згаданому акті
недостовірною, такою що порушує його
право на повагу до честі, гідності та
ділової репутації та такою що підлягає
спростуванню у вказаний ним спосіб -
безпідставними та такими, що вірно були
відхилені судом першої інстанції.

Зважаючи на вказане судом першої
інстанції вірно було застосовано ст.ст.
277, 297, 299 ЦК України на які посилався
позивач як на правову підставу для
задоволення його позову та вірно
ухвалене рішення, що підлягає
залишенню без змін.

Апеляційну скаргу ж з врахуванням
наведеного слід визнати безпідставною,
такою, що вірних висновків суду першої
інстанції не спростовує та відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 25 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подання
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :
Я.А. Левик

Судді:
В.Я.
Бакус Т.А. Гірник