Провадження № 2/712/2361/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І.О.

при секретарі Аліценко О.О.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договором позики, мотивуючи свої
вимоги тим, що 15.05.2013 року він надав
відповідачу в борг грошові кошти в
розмірі 15000 дол. США, що еквівалентно
177300 грн. Факт отримання коштів
підтверджується власноруч написаною
ОСОБА_4 розпискою. Відповідно до умов
розписки відповідач взяв на себе
зобов'язання повернути ОСОБА_3 кошти до
30.05.2013 року. Позивач неодноразово в
усній формі просив відповідачку
повернути йому позику, але він
ухиляється від повернення суми боргу. У
зв'язку з неможливістю врегулювати
спірні правовідносини в добровільному
порядку, позивач змушений звернутися
до суду з даним позовом за захистом
порушених прав. Просить суд стягнути з
відповідача на його користь 202073,42 грн.,
в тому числі 3% річних в сумі 5625,02 грн. та
19148,40 грн. інфляційних витрат. Крім того,
просив суд стягнути з відповідача
судовий збір та витрати на правову
допомогу.

В ході розгляду справи по суті, позивач
неодноразово доповнював позовні
вимоги у зв'язку із підвищенням курсу
долару відносно гривні. Так, остаточною
заявою від 03.12.2014 року просив суд
стягнути з ОСОБА_4 на його користь борг
в сумі 290051,66 грн., з них: 234 205 грн. - сума
боргу за договором позики, 10645,10 грн. - 3%
річних, 45201,56 грн. - інфляційні витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник - адвокат ОСОБА_1 збільшені
позовні вимоги підтримали, просили
позов задовольнити. Позивач посилався
в своїх поясненнях на обов'язок
відповідача виконувати зобов'язання
відповідно до договору позики від
15.05.2013 року, яким ОСОБА_4 зобов'язувався
повернути йому кошти протягом 14 днів,
тобто до 30.05.2013 року. Проте, у зазначений
термін відповідач борг не повернув,
позивач неодноразово звертався до
нього з проханням повернути борг в
добровільному порядку. ОСОБА_4
відмовився повертати позику, мотивуючи
це відсутністю вільних коштів, а в
останній час почав уникати зустрічі з
позивачем. Адвокат позивача суду
пояснив, що необґрунтована та така, що
не відповідає вимогам чинного
законодавства, позиція відповідача
щодо визначення суми боргу станом на
день виконання зобов'язання, а саме на
30.05.2013 року, адже, якщо брати за основу
його позицію, то останній повинен
повернути позивачеві лише 123845 грн, при
офіційному курсу НБУ стан на 30.05.2013 року
- 7,99 грн. за долар США. Як відомо, станом
на сьогоднішній день за вказані кошти
позивач може придбати лише 8233,44 доларів
США, що майже в двічі менше ніж йому
було надано в борг. Вказане твердження
ОСОБА_4 грубо порушує майнові права
довірителя, а також основи
цивільно-правових відносин. Також,
просив суд стягнути з відповідача
судові витрати по сплаті судового
збору та витрати на правову допомогу
відповідно до наданому розрахунку суми
гонорару за надану правову допомогу
позивачеві.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_5 в судовому засіданні позов
визнав частково, не заперечував проти
факту отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3
15.05.2013 року коштів в іноземній валюті в
сумі 15500 дол. США в якості позики
строком на 14 днів, проте не погодився із
розрахунком суми боргу у національній
валюті за уточненнями, а також
заперечував проти застосування до
спірних правовідносин нарахування
інфляційних втрат.

Заслухавши думку учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що 15.05.2013 року
відповідачем ОСОБА_4 складена розписка,
відповідно до якої він отримав від
ОСОБА_3 кошти в сумі 15500 дол. США строком
на 14 днів, тобто з обов'язком повернути
кошти до 30.05.2013 року, що підтвердив і сам
представник відповідача.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу
України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України від 18.09.2013 року
у справі № 6-63 цс 13, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином та у встановлений
термін.

Судом достеменно встановлено, що на
даний час ОСОБА_4 не виконано
зобов'язання за договором позики
(розписки) від 15.05.2013 року,
заборгованість відповідача складає 15500
дол. США, що станом на 02.12.2014 року
еквівалентно 224205 грн.

Згідно зі ст. 524 ЦК зобов'язання має бути
виражене у грошовій одиниці України -
гривні, проте в договорі сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації
еквівалента зобов'язання в іноземній
валюті, згідно з частинами 1 та 2 ст. 533 ЦК
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо в зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Разом з тим, як передбачено нормами
Закону від 3 липня 1991 р. № 1282-ХІІ «Про
індексацію грошових доходів
населення», індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні. Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто купівельної
спроможності гривні, а не іноземної
валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення
підлягає лише грошова одиниця України -
гривня, а іноземна валюта, яка була
предметом договору, індексації не
підлягає (рішення Верховного Суду
України від 28 березня 2012 р. у справі
6-36736вов10). Тому, норми ч. 2 ст. 625 ЦК
України щодо сплати боргу з урахування
встановленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні.

Враховуючи викладене, аналізуючи
докази в їх сукупності, суд вважає за
необхідне позовні вимоги позивача
задовольнити частково та стягнути з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за
договором позики в сумі 234 205 грн., що
еквівалентно 15500 доларів США за курсом
НБУ станом на 03.12.2014р. 1 дол. США=15,11 грн.,
та 3% річних в сумі 10645,10 грн. Твердження
представника відповідача щодо
визначення еквіваленту валюти за
курсом НБУ станом на 30.05.2013 року (на
момент дати повернення боргу,
передбаченого договором позики), суд
оцінює критично, оскільки, якщо в
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
тобто на день винесення рішення судом.
Щодо вимоги про сплату інфляційних
витрат за договором позики, суд вважає
за необхідне відмовити, так як сплата
боргу з урахування встановленого
індексу інфляції поширюються лише на
випадки прострочення грошового
зобов'язання, яке визначене у гривні.

Також, до стягнення з відповідача на
користь позивача підлягають понесені
ним судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 2448,50 грн., що пропорційно до
задоволених вимог, відповідно до ст.88
ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків
встановленої законом мінімальної
заробітної плати у місячному розмірі
за годину участі особи, яка надавала
правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

З розрахунку суми гонорару за надану
правову допомогу та квитанції про
оплату послуг за надання правової
допомоги від 13.12.2014 року вбачається, що
позивачем було сплачено 3897 грн. за
надання правової допомоги, зокрема за
ознайомлення з матеріалами та
підготовку процесуальних документів
по справі, участь у судових засідань,
всього за 8 годин витраченого часу.

Відповідно до Закон України " Про
Державний бюджет України на 2014 рік"
розмір мінімальної заробітної плати з
01.01.2014 року становить 1218 грн.

Виходячи з цього, з врахуванням
проведеного розрахунку представником
позивача, оцінивши обсяг проведеної
роботи та наданої позивачу правової
допомоги, враховуючи предмет позову,
загальну тривалість судових засідань (1
година), перевіривши розрахунок
правової допомоги представника
позивача, суд вважає, що відповідно до
обсягу проведеної представником
позивача роботи до стягнення з
відповідача підлягають витрати по
оплаті правової допомоги в сумі 487,20
грн., встановлених за 1 час участі
адвоката у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 11, 57-60, 84, 88, 154, 212-215,
218 ЦПК України, ст.ст. 527, 533, 625, 1046, 1047, 1049,
1050 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
боргу за договором позики задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 борг за
договором позики в сумі 234 205 грн. (що
еквівалентно 15500 доларів США за курсом
НБУ станом на 03.12.2014р. 1 дол. США=15,11 грн.),
3% річних в сумі 10645,10 грн., понесені
судові витрати по оплаті судового
збору в сумі 2448,50 грн., витрати по оплаті
правової допомоги в сумі 487,20 грн., а
всього 247 785,80 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову у
вигляді арешту та заборони вчиняти
певні дії щодо відчуження ? частини
квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві
приватної власності ОСОБА_4, ІПН
НОМЕР_2, застосовані ухвалою
Соснівського районного суду м.Черкаси
від 03.12.2014 року.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
апеляційної скарги.

Головуючий:
І.О.Мельник