Справа № 305/421/14-ц
Провадження № 2/305/343/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2014 року. Рахівський районний суд
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді Бліщ О.Б.

народних засідателів - Богдан
С.М., Юришинець Г.В.

при секретарі - Вербещук В.А.

з участю: прокурора - Сич Х.В.

позивача -
ОСОБА_1

представника
позивача - ОСОБА_2

відповідачів
- ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника
відповідачів - ОСОБА_5

представника
третьої особи - Даскало Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Рахів цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог:
орган опіки та піклування Рахівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області про відібрання
малолітньої дитини із незаконного
тримання та повернення її батькові та
за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, третя особа без самостійних
вимог: орган опіки та піклування
Рахівської районної державної
адміністрації про позбавлення
батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника за угодою
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа без
самостійних вимог: Рахівська районна
державна адміністрація З/о в особі
органу опіки та піклування Рахівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області про відібрання
малолітньої дитини із незаконного
тримання та повернення її батькові.

Позовні вимоги мотивує тим, що з
громадянкою ОСОБА_9 він перебував у
зареєстрованому шлюбі з 27.07.1996 року, про
що свідчить копія свідоцтва про
укладення шлюбу, виданого виконавчим
комітетом Богданської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області за актовим записом №20 від
27.07.1996 року. ІНФОРМАЦІЯ_7 його дружина -
ОСОБА_9 померла у віці 30 років, про що
виконавчим комітетом Богданської
сільської ради вчинено відповідний
актовий запис про смерть за №23 від
26.05.2010 року. Від цього шлюбу у них з
дружиною народилося троє дітей: син
ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, які після смерті дружини
залишилися на його повному вихованні
та утриманні. На час звернення із даною
заявою до суду двоє із дітей: дочка
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, є малолітніми особами. У
кінці листопада 2013 року в силу певних
суб'єктивно - об'єктивних обставин, його
малолітня дочка ОСОБА_10, після відвідин
відповідачів, які являються її
родичами по лінії покійної дружини,
залишилася проживати за їхньою адресою
в АДРЕСА_2, де проживає по сьогоднішній
день. Відповідачі, в тому числі, рідний
брат його покійної дружини ОСОБА_3, не
вчинили жодних дій щодо повернення
дитини в сім'ю, змінивши тим самим місце
постійного проживання малолітньої
дитини та позбавивши його, як батька,
права спілкування та виховання своєї
дитини. Наведене підтверджується актом
обстеження матеріально-побутових умов
домоволодіння, складеного 14.02.2014 року
депутатами Богданської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області та листом Богданської
сільської ради Рахівського району
Закарпатської області за № 55 від 18.02.2014
року, з яких вбачається те, що малолітня
дитина, ОСОБА_10, не проживає у своїй
сім'ї. Розмови із відповідачами з
приводу вирішення у досудовому порядку
цього спору та повернення йому дочки не
дали позитивного результату.
Відповідачі не допускають його до
свого домоволодіння, тим самим
позбавляють його, як батька можливості
спілкування та участі у вихованні
дочки, підбурюють інших дітей до таких
самих вчинків, які здійснила малолітня
ОСОБА_10, тому він змушений звернутися
до суду за захистом порушеного права та
інтересу малолітньої дитини.
Враховуючи те, що на даний час він має
більш-менш постійний дохід, велику
площу земельної ділянки, тримає
світську худобу, що надає йому
можливість отримувати доходи від
сільськогосподарського виробництва,
має власний житловий будинок,
позитивно характеризується за місцем
свого постійного проживання вважає, що
може самостійно утримувати та
виховувати своїх дітей без сторонньої
допомоги. Зважаючи на те, що
відповідачі самочинно без його згоди
своїми діями фактично змінили місце
проживання малолітньої дитини, та
позбавляють його права на виховання і
утримання дочки ОСОБА_10, він вважає за
необхідне у судовому порядку захистити
своє порушене право, як батька дитини.
На підставі наведеного просив
відібрати малолітню ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_3, ОСОБА_4,
мешканців АДРЕСА_2 та повернути
малолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 йому -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, мешканцю АДРЕСА_1
Допустити негайне виконання рішення
суду в частині відібрання та
повернення дитини. стягнути з
відповідачів у його користь судові
витрати, що складаються із 243.60 гривень
сплаченого судового збору та 800 гривень
судових витрат.

Поряд з цим 26.03.2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися в суд з зустрічним позовом
до ОСОБА_1, третя особа без самостійних
вимог: Рахівська районна державна
адміністрація в Закарпатській області
в особі органу опіки та піклування
Рахівської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про позбавлення батьківських прав.

Зустрічні позовні вимоги мотивують
тим, що доводи наведені позивачем у
первісному позові є надуманими та
такими, що не відповідають дійсності
виходячи з наступних підстав. Вироком
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 11.02.2014 року,
ОСОБА_1, визнаний винним у скоєнні
кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу у сумі 510 гривень. ОСОБА_1,
обвинувачувався в тім, що 19 листопада
2013 року біля 19 години, перебуваючи у
житловому будинку АДРЕСА_1 на грунті
раптової сварки, умисно наніс своїй
малолітній дочці - ОСОБА_10, декілька
ударів ременем по ногах, внаслідок чого
їй було спричинено фізичну біль без
тілесних ушкоджень. Таким чином,
малолітня ОСОБА_10 не з певних
суб'єктивно - об'єктивних обставин
проживає в їхній сім'ї, а зв'язку з тим,
що відповідач ОСОБА_1 наносив їй побої і
дитина категорично відмовляється
повертатися до батька. З 19 листопада 2013
року. Батько дитини взагалі про неї не
піклується і навіть не робить спроб
навідати її, взагалі не цікавиться її
життям та навчанням, як це встановлено
ч.1 ст.12 ЗУ "Про охорону дитинства".
Зазначені ними обставини, у
відповідності до ст. 164 СК України є
підставою для позбавлення батька
(матері) батьківських прав. На підставі
наведеного, просили зустрічний позов
задоволити. Позбавити громадянина
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця та
мешканця АДРЕСА_1, громадянина України,
батьківських прав відносно доньки
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалою суду від 26 березня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
третя особа без самостійних вимог:
Рахівська районна державна
адміністрація в Закарпатській області
в особі органу опіки та піклування
Рахівської районної державної
адміністрації Закарпатської області
про позбавлення батьківських прав
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа без самостійних вимог:
орган опіки та піклування Рахівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області про відібрання
малолітньої дитини із незаконного
тримання та повернення її батькові.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
показали суду. Приводом звернення до
суду з позовом стало те, що сімя ОСОБА_4
утримує його малолітню дочку ОСОБА_10.
Тоді як у дитини є батько, який
відповідає за належне виховання,
утримання, розвиток дитини, а також за
її поведінку і безпеку. Він, як батько
дитини має переважне право перед
іншими особами щоб його малолітня
дитина проживала з ним. Відповідачі
тримають його малолітню дитину не на
підставі закону і не на підставі
рішення суду. Вважає , що думку самої
ОСОБА_10 не слід враховувати, оскільки
вона не досягла відповідного віку,
окрім того дитину постійно наговорюють
проти батька.

Також просили взяти до уваги
заперечення проти зустрічного позову,
яке міститься у матеріалах справи.

У запереченні проти зустрічного
позову, представник позивача за
первісним позовом, ОСОБА_2 не
погоджується із правовою позицією
позивачів за зустрічним позовом із-за
її безпідставності та
необґрунтованості в силу її не
відповідності фактичним обставинам
справи та відсутністю належних та
допустимих доказів, передбачених ст.ст.
58-59 ЦПК України. Просить суд взяти до
уваги те, що позбавлення батьківських
прав є виключною мірою, яка тягне за
собою серйозні правові наслідки, як для
батька (матері), так і для дитини. Це
означає, що позбавлення батьківських
прав допускається лише, коли змінити
поведінку батьків в кращу сторону
неможливо, і лише при наявності вини в
діях батьків. Позбавлення батьківських
прав повинно бути результатом свідомої
поведінки батьків (одного з них).
Наявність вини батьків належить до
обов'язкових умов позбавлення
батьківських прав. При відсутності
вини батьків застосовується не
позбавлення батьківських прав, а
встановлення опіки (піклування) над
дитиною. Посилання позивачів на те, що
батько дитини взагалі не піклується
про дитину, не цікавиться її життям та
навчанням, спростовується доданими до
матеріалів даного заперечення,
письмовими документами. Так, дані
обставини підтверджується довідкою
Богданської загальноосвітньої школи
І-ІІІ ступенів, де навчається
неповнолітня ОСОБА_10, згідно якої
вбачається, що батько дитини, ОСОБА_1,
постійно приходить до школи і
цікавиться навчанням дитини,
спілкується із вчителями -
предметниками та класним керівником
дочки. Крім того, у лютому місяці
поточного року ОСОБА_1 звертався до
органу опіки та піклування із заявою
щодо вирішення питання на рівні служби
у справах неповнолітніх щодо
проживання малолітньої дочки, ОСОБА_10,
у сім'ї позивачів за зустрічним
позовом, в якій зазначив, що можливості
бачитись, спілкуватись із дочкою
практично не має із-за небажання дочки,
яке всіляко підтримують та заохочують
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 За таких обставин
говорити про те, що ухилення ОСОБА_1 від
виконання батьківських обов'язків по
утриманню та вихованню своєї дитини є
систематичним та винним, не являється
можливим та допустимим, а позбавлення
батьківських прав передбачає саме
систематичне невиконання обов'язку
турбуватись про дітей. Звертаючись до
суду першої інстанції із позовною
вимогою про позбавлення ОСОБА_1
батьківських прав, позивачі не надали
суду жодного належного та допустимого
доказу наявності фактичних та дійсних
обставин, які б врегульовувалися
положеннями ст. 164 СК України, і крім
того не зазначають таку важливу
обставину справи, як їх перебування із
ОСОБА_1 у давніх та постійних
неприязних відносинах, які
унеможливлюють відвідування останнім
дворогосподарства ОСОБА_4. На підставі
наведеного просив у задоволенні
зустрічного позову відмовити у повному
обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхній
представник ОСОБА_5, в судовому
засіданні первинні позовні вимоги не
визнали, мотивуючи тим, що вони дитину
відповідача силоміць не утримують.
Вона сама прийшла до них, ствержджуючи,
що батько постійно зловживає своїми
правами, заставляє її непосильно
працювати, отримуючи відмову, ображає
та б'є її, тому вона не має наміру
повертатися додому, а вони самі не
можуть вигнати дитину на вулицю. даному
випадку нявні усі підстави для
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
щодо дочки ОСОБА_10, оскільки є вирок
суду, яким доведена факт побиття ним
дитини, оскільки вирок суду є
самостійною підставою дляпозбавлення
особи батьківських прав. Просять їх
зустрічну позовну вимогу задовольнити.

Представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору,
органу опіки та піклування Рахівської
РДА, Даскало Г.М., в судовому засіданні
наполегиво просила суд вирішити спір з
врахуванням висновку органу опіки та
піклування Рахівської РДА.

Прокурор Сич Х.В., в судовому засіданні,
висловила думку про те, що обидва
позови на сьогоднішній день є
передчасними та такими, що не
підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_14 показала суду, що ОСОБА_7
є її зятем, а ОСОБА_3 - сином. Ще за життя
дочки у неї з зятем були натягнуті
відносини, оскільки він з дочкою жив
погано, знущався над нею, вона навіть
декілька раз намагалася покінчити
життя самогубством, лікавулася у
психіатричній лікарні. Внучку ОСОБА_10
заставляв тяжко працювати , знущався
над нею, бив, так що ремінь на ній
рвав.Тому внучка пішла жии в сімю її
сина ОСОБА_3, де до неї добре
відносяться, не заставляють
праціювати, і вона не хоче повертатися
до батька.

Свідок ОСОБА_17 ствердив, що він
являється братом ОСОБА_1 Часто буває у
його будинку. Йому взагалі не зрозуміла
поведінка племінниці, вочевидь, що її
намовляють ОСОБА_7. У будинку брата є
всі умови для проживання його
дітей.Окрім ОСОБА_10, там є ще два хлопці,
які нормально ладять з батьком. Він
старається для дітей, залишившись без
дружини, продовжує утримувати птицю,
худобу, щоб забезпечити дітей всім
необхідним. Йому відомо, що дійсно,
брат покладає певну роботу і на дітей,
але лише таку, з якою вони можуть
впоратися, наприклад поприбирати,
помити посуд, дати їсти курам, худобі,
тобто таку роботу, яку дають батьки
дітям у інших нормальних сільських
сім'ях.

Будучи допитаний в судовому засіданні
свідок, ОСОБА_19, зазначив що він
являється сином ОСОБА_1 та братом
ОСОБА_10, щодр якої триває спір. Після
смерті матері сестра регулярно
навідувалася у сімюб рідного брата їх
матері. Вони наговорювали ОСОБА_10, щоб
вона не слухалася батька та щоб
залишалася у них. Довідавшись про це,
батько заборонив сестрі ходити до них,
але ОСОБА_10 не послухалася. Одного разу,
коли вона прийшла додому пізно, батько
сварив її, що так не можна поводити
себе, насамперед треба вивчити уроки,
зробити щось у хаті, на що ОСОБА_10 стала
доказуватися з батьком, перечити йому,
тощо, тоді він "дав їй ремня". Після
цього ОСОБА_10, начого не кажучи лягля
спати, а вже наступного дня, після школи
не повернулася додому, а як стало
відомо пішла до дядька - ОСОБА_3 , де
перебуває до сьогодні. Окрім цього
випадку, батько наколи не застосовував
до сестри фізичної сили, чиморального
тиску, лише як усі батьки намагався
виховувати її,бо хвилювався за неї, як
за дівчину, що залишилася без матері.
Йому, як братові незрозуміла поведінка
сестри, вважає, що вони (ОСОБА_7)
наговорюють її і їй тепер соромно
повернутися додому.

Свідок, ОСОБА_20 в судовому засіданні
пояснила, що вона проживає неподалік
від сім'ї ОСОБА_1. Час від часу
навідувалася у їх будинок. Може
підтвердити, що з часу смерті дружини
ОСОБА_1, господарством та дітьми
опікувався ОСОБА_1. без стронньої
допомоги. У дворогосподарстві
утримував худобу, птицю. При цьому діти
його були завжди доглянуті, охайні, в
будинку були усі умови для проживання.
У спілкуванні з нею ОСОБА_10 ніколи не
скаржилася на батька. Їй відомо, що
ОСОБА_1 покладав на доньку деяку хатню
роботу, зокрема прибрати, помити посуд,
дати курам їсти, однак ніколи не
залучав її до якоїсь важкої чи
непосильної праці.

Заслухавши пояснення сторін, учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач за
первісним позовом, ОСОБА_1 перебував у
зареєстрованому шлюбі з громадянкою
ОСОБА_9 з 27.07.1996 року, про що
стверджується копію свідоцтва про
укладення шлюбу, виданого виконавчим
комітетом Богданської сільської ради
Рахівського району Закарпатської
області за актовим записом №20 від
27.07.1996 року.

ІНФОРМАЦІЯ_7 дружина позивача - ОСОБА_9
померла у віці 30 років, про що
виконавчим комітетом Богданської
сільської ради вчинено відповідний
актовий запис про смерть за №23 від
26.05.2010 року.

Від даного шлюбу народилося троє дітей:
син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, дочка ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_3, що стверджується
свідоцтвами про народження дітей:
серії НОМЕР_1 від 04 серпня 1997 року, серії
НОМЕР_2 від 28 січня 2002 року, серії НОМЕР_3
від 23 грудня 2003 року.

З пояснень позивача встановлено, що
після смерті його дружини, ОСОБА_9,
неповнолітній син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1
та малолітні: дочка ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3
залишилися проживати з ним.

Судом достовірно встановлено, що
малолітня дитина позивача - дочка
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 з кінця листопада
2013 року по даний час проживає разом із
відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
являються її родичами по лінії
покійної матері, що стверджується
листом Богданської сільської ради від
18 лютого 2014 року за №55 та показами
самих сторін.

Виходячи з наведених вище обставин,
судом встановлено, що між сторонами
наявний спір щодо місця проживання
малолітньої дитини.

У силу ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи місцем
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я тощо, в якому вона проживає,
якщо інше місце проживання не
встановлено за згодою між дитиною та
батьками (усиновлювачами, опікуном) або
організацією, яка виконує щодо неї
функції опікуна. У разі спору місце
проживання фізичної особи у віці від
десяти до чотирнадцяти років
визначається органом опіки та
піклування або судом.

Згідно ч.2 ст. 160 СК України місце
проживання дитини, яка досягла десяти
років, визначається за спільною згодою
батьків та самої дитини.

Судом встановлено, що малолітня дитина
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 останній рік
проживає зі своїми дядьком та тіткою -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4. За цей період батько
дитини не має можливості бачитись та
спілкуватись із дочкою із-за небажання
дочки, яке всіляко підтримують та
заохочують ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Оскільки між батьком дитини та іншими
особами виник спір щодо місця
проживання малолітньої дитини, він
повинен бути вирішений відповідно
до вимог ст. 163 СК України.

Відповідно до ст. 163 СК України, батьки
мають переважне право перед іншими
особами на те, щоб малолітня дитина
проживала з ними. Батьки мають право
вимагати відібрання малолітньої
дитини від будь-якої особи, яка тримає
її у себе не на підставі закону або
рішення суду. Суд може відмовити у
відібранні малолітньої дитини і
переданні її батькам або одному з них,
якщо буде встановлено, що це суперечить
її інтересам.

Судом встановлено, що відповідачами не
надано жодних належних та допустимих
доказів правомірності тримання у себе
малолітньої дитини позивача. У
матеріалах справи відсутні докази
того, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
являються усиновлювачами чи опікунами
малолітньої дитини ОСОБА_10 Більше того
відповідачами не надано рішення суду
про визначення місця проживання
малолітньої дитини ОСОБА_10 із ними.

З вище наведеного, суд констатує, що на
даний час, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4
неправомірно тримають у себе малолітню
дитину, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Поряд з цим, судом встановлено, що
позивач відповідально ставляться до
виконання своїх батьківських
обов'язків, має позитивну
характеристику, належні
матеріально-побутові умови для
забезпечення потреб малолітніх дітей.

Ці обставини встановлені з показів
свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21,
характеристики ОСОБА_1, акту
обстеження житлово-побутових умов від
14.02.2014 року, довідки № 1633 виданої
виконавчим комітетом Богданської
сільської ради від 14.02.2014 року.

Згідно довідки № 02-12/110 виданої 02.04.2014
року дирекцією Богданської ЗОШ І-ІІ
ступенів батько учениці 6-Б класу
ОСОБА_10 - ОСОБА_1. приходить до школи і
цікавиться навчанням дитини,
спілкується з вчителями предметниками
та класним керівником ОСОБА_22

Вирішуючи спори між батьками та іншими
особами, про те, з ким із них повинна
проживати малолітня дитина, суд
повинен виходити із того, що батьки
мають переважне право перед іншими
особами на те, щоб малолітня дитина
проживала з ними. При цьому суд повинен
ухвалити рішення, яке відповідало б
інтересам малолітніх дітей.

Під час судового розгляду не
встановлено будь-яких виняткових
обставин, які б переконали суд у тому,
що малолітню дитину необхідно залишити
проживати з її дядьком та тіткою.

Згідно висновку №03-18/389 від 12.08.2014 року
орган опіки та піклування при
Рахівській РДА вважає за доцільне
відібрати малолітню ОСОБА_10 від батька
ОСОБА_1 та влаштувати в сім'ю дядька
ОСОБА_3 терміном на один рік.

Суд не бере до уваги висновок органу
опіки та піклування Рахівської РДА, про
доцільність відібрання малолітньої
дитини ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2 від батька
ОСОБА_1 без позбавлення батьківських
прав, оскільки даний висновок не
стосується предмету судового розгляду
за первісним та зустрічним позовами.
Предметом судового розгляду за
первинним позовом являється місце
проживання малолітньої дитини, а за
зустрічним позовом - позбавлення гр.
ОСОБА_1 батьківських прав.

Відповідно до положень ст. 171 СК України
дитина має право на те, щоб бути
вислуханою батьками, іншими членами
сім'ї, посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї. Дитина, яка може висловити свою
думку, має бути вислухана при вирішенні
між батьками, іншими особами спору щодо
її виховання, місця проживання.

Урахування думки дитини щодо її життя
передбачає й ст. 12 Конвенції з прав
дитини, в якій записано, що Конвенція
зобов'язує держави-учасниці
забезпечити дитині, здатній
формулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що стосуються її, і цим поглядам
має приділятись належна увага, згідно з
віком дитини та зрілістю.

Відповідно до вимог сімейного
законодавства при визначенні місця
проживання дитини, яка досягла десяти
років, враховується її думка з ким вона
бажає проживати.

Однак суд, приймаючи до уваги вік
малолітньої ОСОБА_10 - 12 років, та
знаходження дитини під впливом її
дядька та тітки, не може погодитися з
тим, що малолітня дитина в повній мірі
може оцінювати складні стосунки, які
склалися між нею та батьком, які
виникли після смерті її матері. При
цьому, судом встановлено, що батько
дитини ОСОБА_1 своїм відношенням до
дитини нічим об'єктивно себе не
скомпрометував.

На підставі наведеного, із урахуванням
віку дитини, принципу п. 6 Декларації
прав дитини, та те що малолітніх дітей
не можна розлучати один із одним,
враховуючи те, що батьки мають
переважне право перед іншими особами
на те, щоб малолітня дитина проживала з
ними, беручи до уваги те, що
відповідачами не надано жодних
належних та допустимих доказів
правомірності проживання малолітньої
дитини ОСОБА_10 з ними, суд вважає за
необхідне первісний позов
задовольнити та відібрати малолітню
дитину ОСОБА_10 із незаконного тримання
від громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4
повернувши її законному батькові.

У зв'язку із задоволенням первісного
позову, згідно ст. 88 ЦПК України з
відповідачів, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути
судові витрати, що підтверджені
платіжними квитанціями, а саме 243.60
гривень судового збору сплаченого
позивачем при зверненні з позовом до
суду.

Також, у матеріалах справи міститься
квитанція №11 від 20.02.2014 року, якою
підтверджено, що позивач ОСОБА_1
сплатив адвокату ОСОБА_2 800 гривень за
на дання юридичної допомоги. Вказана
сума є судовими витратами позивача та
на підставі ст.88 ЦПК України підлягає
до стягнення з відповідачів.

Вивчивши матеріали зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа
без самостійних вимог: орган опіки та
піклування Рахівської районної
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав, суд
вважає, що такий задоволенню не
підлягає виходячи з наступних підстав.

У частині 1 статті 164 СК України
встановлено виключний перелік коли
мати, батько можуть бути позбавлені
судом батьківських прав, а саме, якщо
вона, він: не забрали дитину з
пологового будинку або з іншого
закладу охорони без поважної причини і
протягом шести місяців не виявили щодо
неї батьківського піклування;
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини;
жорстоко поводиться з дитиною; є
хронічним алкоголіками або
наркоманами; вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва;
засуджені за вчинення умисного
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Положеннями ст.ст. 150, 155 СК України
встановлено, що батьки зобов'язані:
виховувати дитину в дусі поваги до прав
та свобод інших людей, любові до своєї
сім'ї та родини, свого народу, своєї
Батьківщини; піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний стан, духовний та
моральний розвиток; забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя; поважати дитину;
забороняються будь-які види
експлуатації батьками своєї дитини;
забороняються фізичні покарання
дитини батьками, а також застосування
ними інших видів покарання, які
принижують людську гідність дитини.
Здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності; батьківські
права не можуть здійснюватись всупереч
інтересам дитини.

Суд вважає безпідставними та
необґрунтованими посилання позивачів
на те, що батько дитини взагалі не
піклується про малолітню дитину, не
цікавиться її життям та навчанням
дочки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Дані
посилання позивачів за зустрічним
позовом спростовуються показами
свідків, довідкою Богданської
загальноосвітньої школи І-ІІІ
ступенів, де навчається малолітня
ОСОБА_10, згідно якої вбачається, що
батько дитини, ОСОБА_1, постійно
приходить до школи і цікавиться
навчанням дитини, спілкується із
вчителями - предметниками та класним
керівником дочки. Окрім того, судом
встановлено, що у лютому місяці
поточного року ОСОБА_1 звертався до
органу опіки та піклування із заявою
щодо вирішення питання на рівні служби
у справах неповнолітніх щодо
проживання малолітньої дочки, ОСОБА_10,
у сім'ї позивачів за зустрічним
позовом, в якій зазначив, що можливості
бачитись, спілкуватись із дочкою
практично не має із-за небажання дочки,
яке всіляко підтримують та заохочують
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Будь-яких доказів, які б
підтверджували, що ОСОБА_1 ухиляється
від виконання своїх обов'язків по
вихованню малолітньої дочки ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 позивачами за зустрічним
позовом та їхнім представником не
надано.

З вище наведеного суд констатує, що
батько малолітньої дитини ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_1 піклується про
свою дочку та цікавиться її життям та
навчанням, однак не має змоги
повноцінно виконувати свої
батьківські обов'язки через те, що на
даний час його малолітня дочка
проживає у сім'ї ОСОБА_4, які
перешкоджають йому бачитися з дитиною.

Дійсно, відповідно до ч.1 п.6 ст.164 СК
України, мати, батько, можуть бути
позбавлені судом батькіських прав,
якщо вона, він засуджені за вчинення
кримінального правопорушення щодо
дитини.

Судом встановлено, що вироком
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 11.02.2014 року,
ОСОБА_1, визнаний винним у скоєнні
кримінального правопорушення
передбаченого ч.1 ст. 126 КК України та
призначено йому покарання у вигляді
штрафу у сумі 510 гривень. ОСОБА_1,
обвинувачувався в тім, що 19 листопада
2013 року біля 19 години, перебуваючи у
житловому будинку АДРЕСА_1 на грунті
раптової сварки, умисно наніс своїй
малолітній дочці - ОСОБА_10, декілька
ударів ременем по ногах, внаслідок чого
їй було спричинено фізичну біль без
тілесних ушкоджень.

Однак, на думку суду, сам по собі
зазначений вирок, як підстава для
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав
стосовно його дочки не може бути взятим
до уваги через наступне. Як встановлено
у ході судового розгляду вище
згаданого кримінального провадження ,
так і даної цивільної справи, фізичного
болю своїй дочці ОСОБА_1 заподіяв у
виховних цілях (завдавши урдарів
ременем по ногах, не спричинивши
спричинивши при цьому тілесних
ушкоджень), через те, що малолітня
ОСОБА_10 не реагувала на неодноразові
зауваження батька щодо її поведінки, а
навпаки "доказувалася" з батьком,
провокуючи сімейний конфлікт. Водночас
у його діях не було виявлено фактів
жорстокого поводження з донькою, його
дій не носили систематичний чи
триваючий характер, це був єдиний
випадок, за який ОСОБА_10 визнав себе
винним та поніс покарання. Натомість
інших підстав для позбавлення ОСОБА_1
батьківських прав позивачами не
наведено, а судом не встановлено.

Як уже було зазначено вище, у висновку
органу опіки та піклування Рахівської
РДА №03-18/389 від 12.08.2014 року зазначено
про доцільність відібрання
малолітньої ОСОБА_10 від батька ОСОБА_1
без позбавлення батьківських прав.

Суд погоджується з позицією органу
опіки та піклування Рахівської РДА,
однак констатує, що позивачі за
зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4
звернулися в суд з позовною вимогою про
позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав,
а не з позовом про відібрання дитини
без позбавлення батьківських прав.
Однак, суд у відповідності до вимог ЦПК
України не вправі вийти за межі
заявлених позовних вимог.

У відповідності до положень
ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які брали участь у розгляді
справи, а кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень частин 1-2 статті 59 ЦПК
України суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (стаття 212 ЦПК
України).

В силу приписів статті 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, а
суд повинен сприяти всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи.

Згідно п.п.15,16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03. 2007 року
№ 3 "Про застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Враховуючи те, що позбавлення
батьківських прав є крайнім заходом
впливу на осіб, які не виконують
батьківських обов'язків та зважаючи на
обставини справи, ті докази, які були
здобуті судом в ході розгляду справи,
суд приходить до висновку, що у
зустрічному позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про позбавлення батьківських прав слід
відмовити, оскільки ні позивачі за
зустрічним позовом, ні їхній
представник в ході судового розгляду
справи не довели, жодними належними та
допустимими доказами того, що ОСОБА_1,
як батько малолітньої дитини - дочки
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України, у зв'язку з відмовою у
задоволенні зустрічного позову, судові
витрати понесені позивачами за
зустрічним позовом слід залишити за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
з-тя особа без самостійних вимог: орган
опіки та піклування Рахівської
районної державної адміністрації про
відібрання малолітньої дитини із
незаконного тримання та повернення її
батькові задовольнити.

Відібрати малолітню ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_3, ОСОБА_4,
мешканців АДРЕСА_2 та повернути
малолітню ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2
батькові - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
мешканцю АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 по 421 (чотириста двадцять одній)
гривні 80 копійок судових витрат, з
кожного.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1, з-тя особа без
самостійних вимог: орган опіки та
піклування Рахівської районної
державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до цивільної палати
апеляційного суду Закарпатської
області через Рахівський районний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду:
Бліщ О.Б.