Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Неганової Н. В. ,

при секретарі - Савіцькому Я. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-експлуатаційне
підприємство «ВД-Побут» про стягнення
суми,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищевказаним позовом, який в ході
розгляду справи уточнила, посилаючись
на те, що 15.11.2010 року між нею та ТОВ
«Виробничо-експлуатаційне
підприємство «ВД-Побут» укладено
договір купівлі-продажу, згідно умов
якого ТОВ «ВЕП «ВД-Побут»
зобов»язалося передати у власність
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_1
повинна була сплатити ТОВ «ВЕП
«ВД-Побут» за отримане нерухоме майно
грошові кошти в сумі 340 000
гривень з ПДВ 56 666 гривень 70 копійок. Ці
умови договору були виконані сторонами
в повному обсязі. Рішенням
Подільського районного суду м. Києва
від 07.11.2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» і ОСОБА_1,
яке має преюдиціальне значення для
розгляду даного позову, вищевказаний
договір визнано недійсним. Підставами
для визнання правочину недійсним стала
постанова Київського апеляційного
господарського суду України від 19.05.2011
року, що залишена без змін постановою
Вищого господарського суду України від
28.07.2011 року, якою скасовано право
власності ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» на
квартиру АДРЕСА_1, а також встановлено
відсутність у товариства повноважень
на укладання правочину щодо продажу
вищевказаного майна. Відповідач
зобов»язання щодо повернення
позивачці грошових коштів у розмірі 340
000 гривень не виконав, витрати на
нотаріальне посвідчення договору в
розмірі 8 667 гривень 91 копійку позивачці
також не повернув. ОСОБА_1 вважає, що
відповідач безпідставно користувався
її грошовими коштами у сумі 340 000
гривень з 15.11.2010 року по 01.11.2014 року, а
тому має сплатити 3 % річних за
порушення строку виконання грошового
зобов»язання. Позивачка просить
стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти у розмірі 340 000 гривень; 40
464 гривні 66 копійок - три проценти за
порушення строку виконання грошового
зобов»язання; 8 667 гривень 91 копійку -
збитки за наслідками недійсності
вказаного правочину, що виникли з вини
відповідача.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав в редакції
від 27.10.2014 року, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов визнав частково, а саме
в частині стягнення 340 000 гривень та 8 667
гривень 91 копійки, просив відмовити в
задоволенні позовних вимог щодо
стягнення 3 % річних.

Суд, вислухавши представників сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
15.11.2010 року між Товариством з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-експлуатаційне
підприємство «ВД-Побут» та ОСОБА_1
укладено договір купівлі-продажу
жилого приміщення, за умовами якого ТОВ
«ВЕП «ВД-Побут» зобов»язується
передати у власність ОСОБА_1 квартиру
АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов»язується
прийняти жиле приміщення, сплатити за
нього 340 000 гривень та пройти державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно (а.с.6 - копія договору
купівлі-продажу).

15.11.2010 року ОСОБА_1 сплатила на користь
ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» 340 000 гривень, що
підтверджується копією квитанції
№593з23 від 15.11.2010 року (а.с.12 - копія
квитанції).

Також позивачка сплатила 8 667 гривень 91
копійку за оформлення договору
купівлі-продажу та сплату коштів по
ньому (т.т. комісію та за банківське
обслуговування), що підтверджується
копіями квитанцій (а.с.10 -11).

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 07.11.2011 року, залишеним без
змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва
від 21.03.2012 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12.09.2012 року, договір
купівлі-продажу жилого приміщення
АДРЕСА_1, укладений між ТОВ
«Виробничо-експлуатаційне
підприємство «ВД-Побут» та ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 15.11.2010 року, визнано
недійсним (а.с. 130-136 - копії рішень).

Положеннями статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач отримав від позивачки 340 000
гривень за договором купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Зазначений договір
був визнаний недійсним. Тому у
відповідача виник обов'язок повернути
позивачці отримані за недійсним
правочином грошові кошти.

Отже з відповідача підлягає стягненню
за рішенням суду на користь ОСОБА_1
340 000 гривень.

Крім того, позивачка у зв'язку з
укладенням договору купівлі-продажу,
який визнаний недійсним, понесла
витрати в розмірі 8 667 гривень 91 копійка,
а тому ці збитки підлягають
відшкодуванню відповідачем.

Представник відповідача в судовому
засіданні пояснив, що позивачка
користується квартирою, не повернула
її відповідачеві, а тому її вимоги про
стягнення 340 000 гривень є передчасними,
і повернення грошових коштів можливо
за умови повернення позивачкою
квартири.

Такі доводи представника відповідача
суд не приймає до уваги, оскільки,
по-перше, представник позивачки їх
спростовує, а представником
відповідача не надано жодних доказів
на їх підтвердження, а по-друге,
обов'язок повернути кошти за недійсним
правочином купівлі-продажу квартири
виник у відповідача внаслідок
недійсності правочину і поза будь-яких
умов.

Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено,
що боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Представник позивачки просить
стягнути з відповідача на користь
ОСОБА_1 за період з 15.11.2010 року по 01.11.2014
року три проценти річних на підставі
ст. 625 ЦК України.

Суд вважає, що ці вимоги задоволенню не
підлягають, оскільки при визнанні
договору купівлі-продажу недійсним
правові наслідки недійсності
правочину застосовані не були. Вести
мову про прострочення виконання
грошового зобов'язання немає підстав.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позов в судовому засіданні доведений
частково, а тому підлягає частковому
задоволенню.

На підставі наведеного, ст.ст. 22, 216 ЦК
України, керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 213,
214, 215, 218 ЦПК України,

суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Виробничо-експлуатаційне
підприємство «ВД-Побут» (код 31813103) на
користь ОСОБА_1 суму в розмірі 340 000
гривень, збитки в розмірі 8 667 гривень 91
копійка, а всього стягнути 348 667 гривень
91 копійку (триста сорок вісім тисяч
шістсот шістдесят сім гривень
дев'яносто одну копійку).

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Н. В. Неганова