Справа №
Провадження 2/333/1620/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого - судді
Холода Р.С.,

при секретарі
Шевченко І.П.,

за участі позивача - ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача - ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: районна
адміністрація по Комунарському району
Запорізької міської ради як орган
опіки та піклування про усунення
перешкод у користуванні власністю,
визначення порядку користування жилим
приміщенням, вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом
до ОСОБА_3 про усунення перешкод у
користуванні власністю - квартирою
АДРЕСА_1, визначення порядку
користування даним жилим приміщенням
та вселення посилаючись на те, що їй та
відповідачу на праві спільної
часткової власності, по 1/2 частині,
належить квартира АДРЕСА_1. Квартира
складається з двох кімнат: кімнати №6,
площею 10,4 кв.м., кімнати №7, площею 17,5
кв.м., загальною площею 50,0 кв.м.,
житловою площею 27,9 кв.м. У квартирі дві
ізольовані кімнати. Приймаючи до уваги
житлову площу квартири - 27,9 кв.м., на
долю кожного зі співвласників припадає
27,9 кв.м : 2 = 13,45 кв.м. жилої площі, тобто, у
випадку виділення відповідачу
ізольованої кімнати - № 1 площею 10,4
кв.м., відповідач має право на
компенсацію їй за 3,05 кв.м. Згода з
приводу порядку користування
квартирою між позивачем та
відповідачем відсутня. На теперішній
час відповідач користується всією
квартирою, а до кімнати № 2 площею 17,5
кв.м. доступ обмежено, так як відповідач
встановила замок на вхідні двері
квартири та ключ позивачу не надала.
Таким чином, позивач не має змоги
потрапити до неї з причини заміни
замка. Добровільно визначити порядок
користування квартирою неможливо,
через небажання відповідача, тому вона
була вимушена звернутися до суду із
зазначеним позовом. ОСОБА_1 просить суд
усунути перешкоди з боку відповідача у
користуванні спірною квартирою,
визначити порядок користування
квартирою: виділити ОСОБА_1 у
користування кімнату № 7, площею 17,5
кв.м; ОСОБА_3 кімнату № 6, площею 10,4 кв.м,
допоміжні приміщення: коридор №1,
площею 8,3 кв.м., кухню №4, площею 8,6 кв.м.,
ванну кімнату №2, площею 2,0 кв.м., туалет
№3, площею 1,0 кв.м., комору №5, площею 1,3
кв.м. залишити у загальному
користуванні співвласників; вселити
ОСОБА_1 у кімнату № 7, площею 17,5 кв.м,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1;
зобов'язати ОСОБА_3 не перешкоджати
ОСОБА_1 користуватися кімнатою та
надати останній один комплект ключів
від вхідних дверей квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача
судові витрати.

В судовому засіданні позивач та її
представник - ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
заяві, просили суд їх задовольнити.
Додатково пояснила, що вона не
заперечує проти виплати відповідачу
грошової компенсації за надлишок жилої
площі, проте дане питання не було
оговорено з відповідачем і не внесено
на депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Відповідач та її представник - ОСОБА_4 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечували у повному обсязі.
ОСОБА_3 пояснила, що вона ніколи ніяких
перешкод у користуванні спірною
квартирою позивачу не чинила, позивач
не проживає у спірній квартирі, і
ніколи не проживав, так як має у
власності іншу квартиру, яка
знаходиться а адресою: АДРЕСА_3. У
спірній квартирі мешкає ОСОБА_3 разом
зі своїм неповнолітнім сином - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, самостійно сплачує усі
комунальні платежі та заборгованість,
яка виникла під час життя матері.
Іншого житла не має, варіант визначення
порядку користування квартирою,
запропонований позивачем, обмежить її
право та право неповнолітньої дитини,
оскільки на частку позивача припадає
площа, більша ніж виділена їй кімната.
Надлишки жилої площі необхідно
врегулювати визначенням висновком
експертизи сум відповідних
компенсацій. Однак, позивач не змінила
свої позовні вимоги, не долучила у
якості третьої особи відділ
архітектури і містобудування, не
визначила суму необхідної компенсації,
тому з урахуванням того, що суд
розглядає позов лише у межах
пред'явлених вимог, у задоволенні
позовних вимог, на думку представника
відповідача необхідно відмовити.

Третя особа - представник районної
адміністрації по Комунарському району
Запорізької міської ради як орган
опіки та піклування до судового
засідання не з'явилась, про день, місце
і час розгляду справи повідомлена
належним чином. До суду надала заяву з
проханням розглянути справу за її
відсутності, просить прийняти рішення
з урахуванням інтересів
неповнолітньої дитини.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши письмові докази, приходить
до наступних висновків.

За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

На праві спільної часткової власності
ОСОБА_1 і ОСОБА_3 належить по 12 частини
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
Інформаційною довідкою з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна № 27252546
від 25.09.2014 року (а.с. 54). Зазначене також
підтверджується свідоцтвом про право
на спадщину від 15.01.2014 року, відповідно
до якої ОСОБА_1 належить 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6)

Згідно даних технічного паспорта на
квартиру АДРЕСА_1 житлове приміщення
складається з двох жилих кімнат:
кімнати № 6, площею 10,4 кв.м., кімнати №7,
площею 17,5 кв.м., загальною площею 50,0
кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., тобто, на
долю кожного зі співвласників припадає
13,45 кв.м. жилої площі (а.с. 7-10).

У спірній квартирі знаходяться дві
ізольована кімнати. На теперішній час
відповідач користується усією
квартирою та шляхом не надання ключів
від вхідних дверей обмежила доступ
позивачу до 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу
України власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Судом встановлено, що не заперечується
сторонами у справі, факт непроживання
ОСОБА_1 у спірній квартирі. Вказаною
квартирою користується лише
відповідач, речі, належні позивачу, у
квартирі відсутні.

Позивач бажає визначити порядок
користування з метою подальшого
розпоряджання належними їм частками у
власності, що відповідає вимогам ст. 361
Цивільного кодексу України, якою
передбачено, що співвласник має право
самостійно розпорядитися своєю
часткою у праві спільної часткової
власності.

Статтею 358 Цивільного кодексу України
передбачено, що право спільної
часткової власності здійснюється
співвласниками за їхньою згодою.
Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згода з приводу порядку користування
квартирою між позивачем та
відповідачем відстуня. Відповідач не
погоджується на будь-які варіанти
користувананя спірною квартирою,
запропоновані позивачем.

Будь-які дії, в тому числі, щодо
користування спільним майном, мають
вирішуватися співвласниками за їх
взаємною згодою, натомість, не надаючи
ключів від вхідних дверей та обмежуючи
доступ до квартири, відповідач
створила позивачу перешкоди у
користуванні спільною власністю.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей. Аналогічне положення
закону передбачено і ст. 383 ЦК України.

Враховуючи, що право власності
позивача на її частку у спірній
квартири не оспорюється, вона має право
на усунення будь-яких перешкод у
користуванні своєю власністю.

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права і свободи людини і громадянина
захищаються судом.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України
передбачено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Частиною 1 статті 321 ЦК України
закріплено непорушність права
власності, ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 15, п.4 ч.2 ст. 16, ст.ст. 386, 391 ЦК
України власник майна має право
звернутися до суду з вимогою про захист
порушеного права будь-яким способом, що
є адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України, кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №20 від 22.12.1995 року із
змінами «Про судову практику у справах
за позовами про захист приватної
власності», квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення із самостійним виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 2002
від 04.11.2014 року площі внутрішніх
приміщень квартири АДРЕСА_1 (кімнати з
площами 17,5 кв. м і 10,4 кв. м), ідеальні
частки співвласників ( по 12 частині), не
дозволяє запропонувати на розгляд суду
варіанти порядку користування
квартирою у відповідності до ідеальних
частко співвласників. На розгляд суду
запропоновано варіант порядку
користування квартирою з
відступленням від ідеальних часток
співвласників і розрахунком грошової
компенсації (а.с. 36-70).

Таким чином, з урахуванням висновків
судової будівельно-технічної
експертизи можливе визначення порядку
користування квартирою лише з
відступлення від ідеальних частко
співвласників. Враховуючи, той факт, що
у спірній квартирі мешкає ОСОБА_3 разом
зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
довідкою Центру обслуговування
абонентів № 12 від 2.05.2014 року (а.с. 24) та
сплачує самостійно комунальні послуги,
то суд вважає за необхідне виділити їй
у користування кімнату № 7, площею 17,5
кв. м. і балкон, площею 0,9 кв.м, а ОСОБА_1
виділити у користування кімнату № 6,
площею 10,4 кв. м., допоміжні приміщення:
коридор №1, площею 8,3 кв.м., кухню №4,
площею 8,6 кв.м., ванну кімнату №2, площею
2,0 кв.м., туалет №3, площею 1,0 кв.м., комору
№5, площею 1,3 кв.м. залишити у загальному
користуванні співвласників; вселити
ОСОБА_1 у кімнату № 6, площею 10,4 кв.м та
зобов'язати відповідача ОСОБА_3 не
перешкоджати ОСОБА_1 користуватися
спірною квартирою та надати останній
один комплект ключів від вхідних
дверей квартири за адресою: АДРЕСА_1.

При цьому, судом лише встановлюється
режим користування квартирою, але не
порушується право власності позивача
на належну у відповідності до
ідеальної частки житлову площу, яка
лише формально залишається в
користуванні відповідача. В такому
разі позивач може врегулювати це
питання шляхом спрямування вимог до
відповідача щодо оплати за
користування належною їй житловою
площею чи стягнення грошової
компенсації.

Висновок експерта містить розрахунок
ринкової вартості спірної квартири,
але різницю у вартості виділеного
відповідачу у користування майна суд
не стягує, оскільки предметом спору
було встановлення порядку
користування спільним неподільним
майном, без виділення її частки в
натурі, що не позбавляє позивача на
звернення до суду з відповідним
позовом про стягнення грошової
компенсації за 3,05 кв.м. жилої площі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачів
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Згідно п. 36 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» від 17.10.2014 року, якщо
вимогу пропорційності розподілу
судових витрати при частковому
задоволенні позову точно визначити
неможливо, то судові витрати
розподіляються між сторонами порівну.
Тому суд, вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.
55 Конституції України, ст. ст. 150, 152 ЖК
України, ст. ст. 15, 16, 317, 321, 358, 361, 383, 386, 391
ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
визначення порядку користування жилим
приміщенням, вселення - задовольнити
частково.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 між співвласниками:

- виділити ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 у
користування кімнату №6, площею 10,4
кв.м.;

- виділити ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 у
користування кімнату №7, площею 17,5 кв.м.
і балкон, площею 0,9 кв.м.;

- допоміжні приміщення: коридор №1,
площею 8,3 кв.м., кухню №4, площею 8,6 кв.м.,
ванну кімнату №2, площею 2,0 кв.м., туалет
№3, площею 1,0 кв.м., комору №5, площею 1,3
кв.м. залишити у загальному
користуванні співвласників.

Вселити ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 у
кімнату №6, площею 10,4 кв.м., розташовану
за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 не
перешкоджати ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1
користуватися кімнатою №6, площею 10,4
кв.м., розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2
надати ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 один
комплект ключів від вхідних дверей
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 на
користь ОСОБА_1, р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1
судові витрати у сумі 121 (сто двадцять
одна) грн. 80 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
Р.С. Холод