АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
головуючого: Корчевного Г.В.,
суддів:
Лапчевської О.Ф., Слободянюк С.В.,
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 24 жовтня 2014 року в цивільній
справі за позовом Кредитної спілки
«Кредитна спілка офіцерів Київського
гарнізону» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за договором кредиту,
колегія суду, -
В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2014 року позивач КС «Кредитна
спілка офіцерів Київського гарнізону»
звернувся до суду з позовомдо ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, посилаючись на те,
що відповідач не виконує умови
укладеного кредитного договору № 243/к/08
від 30 червня 2008 року, внаслідок чого
утворилась значна заборгованість.
В обґрунтування вимог вказував, що між
КС «Кредитна спілка офіцерів
Київського гарнізону» та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір № 243/к/08
від 30 червня 2008 року, згідно якого
позивач надав відповідачу кредит у
зобов'язався повернути кредит зі
сплатою 0.150% добових на строк 24 місяці.
З урахуванням уточнених вимог, просив
суд ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі
питання про судові витрати.
Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 жовтня 2014 року позов
Кредитної спілки «Кредитна спілка
офіцерів Київського гарнізону» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором кредиту задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної
спілки «Кредитна спілка офіцерів
Київського гарнізону» 61948 (Шістдесят
одна тисяча дев'ятсот сорок вісім)
гривень 14 копійок.

Унікальний номер справи: 752/9328/13-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/14903/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Новак А.В.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з рішенням суду
відповідач представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу та просив суд
апеляційної інстанції скасувати
рішення Голосіївського районного суду
м.Києва від 24.10.2014 р. та ухвалити

нове рішення про часткове задоволення
позову, а саме задовольнити в повному
обсязі вимоги про відшкодування
основного боргу у сумі 12 754 грн. 13 коп.;
частково задовольнити вимоги про
стягнення відсотків, а саме стягнути
суму не більше фактичного залишку по
сплаті відсотків 22 275 грн. 01 коп. (при
цьому застосувавши вимоги п.4 ч.5 ст.11 та
п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист
прав споживачів» зменшити співмірно до
основного боргу і цю суму); відмовити у
стягненні судового збору з відповідача
на користь позивача.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі відповідач
зазначає, що сума основного боргу
(заборгованість по кредиту) складає 12 754
грн.12 коп. Позов був поданий на суму - 54
571, 64 грн., а після зміни позовних вимог
сума вимог становила - 60 440,15 грн. та сума
судового збору, які і були задоволені
судом в повному обсязі. Сплачена сума
за вказаний період на погашення одних
тільки відсотків відповідачем
становить 17 410 грн., що не є спів мірним,
тобто стягнута сума непропорційно
велика порівняно із розміром основного
зобов'язання.

Зазначає, що при вирішенні вказаного
спору необхідно було застосовувати
висновки, викладені в рішенні
Конституційного суду України №15-рп/2011
від 10.11.2011р. у справі №1-26/2011 за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення
положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11,
частини восьмої статті 18, частини
третьої статті 22 Закону України "Про
захист прав споживачів" у взаємозв'язку
з положеннями частини четвертої статті
42 Конституції України (справа про
захист прав споживачів кредитних
послуг) про поширення на
правовідносини між кредитодавцем та
позичальником (споживачем) за
договором про надання споживчого
кредиту, що виникають як під час
укладання, так і під час виконання
такого договору положень п.п.22, 23 ст.1,
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів».

Посилається, що матеріальне становище
відповідача ОСОБА_1 вкрай важке і
стягнення такої великої суми з нього
поставить його за межу бідності, він є
ветераном військової служби та
інвалідом 3 групи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягають
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції
встановлено, що між КС «Кредитна спілка
офіцерів Київського гарнізону» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ 243/к/08 від 30 червня 2008 року.

Згідно вказаного договору
позивач надав відповідачу кредит у
розмірі 13055 гривень, а відповідач
зобов'язався повернути кредит зі
сплатою 0.150% добових на строк 24 місяці.

Станом на 01.07.2014 року заборгованість
склала 60440 гривень 15 копійок, яку
позивач просив стягнути з відповідача.

Відповідачем не заперечується факт
підписання ним особисто вказаного
договору, однак було надано
заперечення відносно розміру боргу,
зокрема він визнає суму боргу у розмірі
11000 гривень та надав суду власний
розрахунок у якому зазначив, що станом
на 28 лютого 2013 року сума його боргу
становить 11025 гривень.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК
України, боржник зобов'язаний виконати
свій обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
піддягає виконанню в цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач надав докази, що підтверджують
надання відповідачу грошових коштів в
кредит, на умовах договору, а саме копію
кредитного договору № 243/к/08 від 30
червня 2008 року та графік розрахунку
заборгованості.

Під час судового розгляду
відповідачем було визнано, що ним
кредитні коштине повернуті і він
такими користується і на час ухвалення
рішення суду, а кредитний договір №
243/к/08 від 30 червня 2008 року не розірваний
і чинність останнього, як в цілому так і
в частині нарахування розміру
відсотків за користування кредитом, у
встановлений законом спосіб не
оспорені.

Водночас, відповідачем не надано
доказів його звернення до позивача з
вимогою про розірвання договору чи
зміни тих умов договору, які він вважає
несправедливими.

Відтак суд першої інстанції вірно
прийшов до висновку, що доводи
відповідача про те, що розмір
заборгованості є суттєво завищеним та
не відповідає фактичним обставинам
справ, що відповідно свідчить про
наявність правових підстав для відмови
в задоволенні позовної вимоги про
стягнення кредитних коштів у розмірі,
вказаному позивачем, є
необґрунтованими.

Відповідно до ст. 526 Цивільного
кодексу України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного кодексу та інших актів
цивільного законодавства.

Позивачем доведений факт
порушення відповідачем умов
кредитного договору, внаслідок чого
утворилася заборгованість, тому доводи
представника Кредитної спілки
«Кредитна спілка офіцерів Київського
гарнізону» про необхідність виконання
відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного
договору судом вірно прийняті до уваги.

Крім того, підписавши спірний
договір, сторони встановили факт
досягнення згоди між собою щодо всіх
істотних умов кредитного договору.

Істотними умовами договору є умови
про предмет договору, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови щодо яких за заявою
хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Укладати кредитний договір із банком
це право клієнта, який може вибрати як
будь - який банк - надавача кредиту, так
і вибрати умови отримання кредиту.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладанні договору, виборі
контрагента та визначені умов договору
з урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім того, колегія суду зазначає, що
посилання представника апелянта не
можуть бути взяті до уваги так як,
відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків в рішенні суду не
спростовують та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Тому колегія суду вважає, що рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 24 жовтня 2014 року обґрунтоване
та законне і скасуванню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
міста Києва від 24 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: