Справа №591/6363/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шелєхова Г. В.Номер
провадження 22-ц/788/2074/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 59
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М. , Кононенко О.
Ю.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
начальника відділу державної
виконавчої служби Краснопільського
районного управління юстиції Придатка
Івана Івановича на ухвалу Зарічного
районного суду м. Суми від 28 жовтня 2014
року

у справі за скаргою Міністерства
юстиції України в інтересах ОСОБА_5
на постанову про перевірку
виконавчого провадження начальника
відділу державної виконавчої служби
Краснопільського районного управління
юстиції від 03 липня 2014 року
Придатка Івана Івановича та на
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 03 липня 2014 року
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Краснопільського районного управління
юстиції Мироненко Жанни Петрівни,

В С Т А Н О
В И Л А :

Ухвалою Зарічного районного суду м.
Суми від 28 жовтня 2014 року скаргу
Міністерства юстиції України
задоволено.

Скасовано постанову про перевірку
виконавчого провадження начальника
відділу державної виконавчої служби
Краснопільського районного управління
юстиції Придатка І.І. від 03 липня 2014
року.

Скасовано постанову заступника
начальника відділу Державної
виконавчої служби Краснопільського
районного управління юстиції
Мироненко Ж.П. від 03 липня 2014 року про
закінчення виконавчого провадження
№42433324 про зобов'язання ОСОБА_6
повернути неповнолітніх дітей ОСОБА_7
та ОСОБА_8 до місця їх постійного
проживання у Грецькій Республіці за
адресою: АДРЕСА_1. У випадку невиконання
рішення в добровільному порядку
зобов'язати ОСОБА_6 передати
неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8, батьку
ОСОБА_5 для забезпечення повернення
дітей. Покласти витрати, пов'язані з
поверненням дітей до Грецької
Республіки на ОСОБА_5.

Зобов'язано заступника начальника
відділу Державної виконавчої служби
Краснопільського районного управління
юстиції Мироненко Ж.П. поновити
виконавче провадження та забезпечити
проведення виконавчих дій по виконанню
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 19 вересня 2013 року по справі
№591/3402/13-ц у відповідності до вимог
Закону України « Про виконавче
провадження ».

В апеляційній скарзі начальник ВДВС
Краснопільського РУЮ Придатко І.І.,
посилаючись на необґрунтованість
ухвали суду та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову, якою відмовити в
задоволенні скарги Міністерства
юстиції України.

Вказує, що суд першої інстанції не
врахував, що рішення суду, на підставі
якого видано даний виконавчий лист, має
зобов'язальних характер, заступником
начальника ВДВС Краснопільського РУЮ у
відповідності до вимог чинного
законодавства були проведені всі
необхідні дії для виконання даного
рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників ВДВС
Краснопільського РУЮ, боржника, які
підтримали апеляційну скаргу,
пояснення представника Міністерства
юстиції України, який проти
задоволення скарги заперечує,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність й
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи скаргу, суд першої
інстанції виходив з того, що державним
виконавцем не вжиті всі необхідні
заходи для виконання рішення суду, а
постанова про закінчення виконавчого
провадження є передчасною.

Колегія суддів погоджуєтьсь з
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Статтею 1 ЦПК України, як головне
завдання цивільного судочинства
визначено справедливий, неупереджений
та своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст. 124 Конституції
України та ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами.

Виконанням рішення суду завершується
процес захисту суб'єктивних майнових
та особистих немайнових прав громадян.

Згідно зі ст. 1 Закону України « Про
виконавче провадження », виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Зарічного районного суду м
Суми від 19 вересня 2013 року позовні
вимоги Головного управління юстиції у
Сумській області, в інтересах ОСОБА_5,
задоволено. Визнано незаконним
утримання на території України
неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8
ОСОБА_6 Повернути неповнолітніх дітей
до місця їх постійного проживання у
Грецькій Республіці за адресою:
АДРЕСА_1.

У випадку невиконання рішення в
добровільному порядку, зобов'язано
ОСОБА_6 передати неповнолітніх ОСОБА_7
та ОСОБА_8, батьку ОСОБА_5 для
забезпечення повернення дітей.
Покладено витрати, пов'язані з
поверненням дітей до Грецької
Республіки на ОСОБА_5.

На виконання зазначеного рішення,
25.09.2013 року судом виданий виконавчий
лист.

07 березня 2014 року державним виконавцем
було відкрите виконавче провадження ВП
№42433324 на підставі заяви стягувача і
згаданого виконавчого листа.

03 липня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, вмотивувавши
своє рішення тим, що рішення суду про
зобов'язання ОСОБА_6 передати
неповнолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_8
не виконано, державним виконавцем у
відповідності до вимог ст. 89 Закону
України « Про виконавче провадження »,
на боржницю накладено штраф та
направлено подання правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності. Між тим, зазначено,
що рішення без боржника неможливо
виконати.

Україна приєдналась до Конвенції про
цивільно-правові аспекти міжнародного
викрадення дітей ( далі - Конвенція )
Законом від 11 січня 2006 року.

Статтями 1-2 Конвенції визначено, що
однією із її цілей є забезпечення
негайного повернення дітей, незаконно
переміщених до будь-якої з Договірних
держав або утримуваних у будь-якій із
Договірних держав. Для цього договірні
держави вживатимуть усіх належних
заходів для забезпечення досягнення
цілей Конвенції на їхніх територіях та
використовуватимуть самі швидкі
процедури, наявні в їхньому
розпорядженні.

Порядок виконання на території України
Конвенції затверджений постановою КМУ
від 10 липня 2006 року №952 ( в редакції
постанови від 02 вересня 2010 року №795 ).
В п. 11 вказаного порядку
визначено, що примусове виконання
рішення суду про зобов'язання боржника
повернути дитину здійснюється в
порядку, встановленому Законом України
« Про виконавче провадження ».

У відповідності до ч. 1 ст. 11 Закону
України « Про виконавче провадження »,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Доводи апеляційної скарги з приводу
того, що державним виконавцем були
здійснені всі необхідні дії для
виконання вказаного рішення суду є
безпідставними.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, державним
виконавцем Мироненко Ж.П. було
здійснено три виїзди за місцем
проживання боржника - ОСОБА_6, за
результатами яких складені акти.
Зокрема, в акті від 17 червня 2014 року (
а.с. 115 ) констатовано факт невиконання
рішення суду в добровільному порядку -
діти батьку не передані, актом від 01
липня 2014 року ( а.с. 117 ) встановлено
відсутність ОСОБА_6 за місце
мешкання, а актом від 02 липня 2014 року (
а.с. 118 ) - перебування дітей в
оздоровчому таборі.

З письмових пояснень ОСОБА_6
вбачається, що перешкодою для
виконання рішення суду є відсутність у
дітей проїзних документів, віз для
перетинання кордону та згоди батька на
отримання даних документів, однак,
державним виконавцем належним чином
дані доводи перевірені не були.
Фактично, одразу після того, як ОСОБА_6
відмовилась виконувати судове рішення,
державний виконавець виніс постанову
про закриття провадження в справі.

Окрім того, державний виконавець
взагалі жодного разу не повідомляв ані
стягувача, ані Міністерство юстиції
України, яке діє в його інтересах, про
заходи, які ним вживаються для
виконання рішення суду, та про
прийняття участі в виконавчих діях.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в тій
частині, що державний виконавець
виконавчі дії з приводу повернення
дітей повинен проводити з обов'язковою
участю стягувача ( батька ).

Тому, примусове виконання рішення про
повернення дітей на підставі Конвенції
має відбуватись за аналогією в порядку,
встановленому ст. 77 Закону України «
Про виконавче провадження », а не в
порядку визначеному для виконання
рішень зобов'язального характеру,
передбаченому ст. 75 даного Закону, на
яку посилається державний виконавець.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
те, що не вжиті всі необхідні заходи для
виконання рішення суду, а постанова про
закінчення виконавчого провадження є
передчасною.

Частиною 1 статті 51 Закону України « Про
виконавче провадження » передбачено,
що у разі визнання незаконною або
скасування постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження, виконавче провадження
підлягає відновленню. Саме про такі
наслідки зазначено в резолютивній
частині оскаржуваної ухвали. Вживання
судом терміну « поновлення « замість «
відновлення « ( як буквально зазначено
у наведеній нормі Закону ), також не
свідчить про незаконність прийнятого
рішення. Даний недолік може бути
усунутий судом в порядку ст. 219 ЦПК
України.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

За таких обставин, оскаржувана суду
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального
права, тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу начальника відділу
державної виконавчої служби
Краснопільського районного управління
юстиції Придатка Івана Івановича
відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми
від 28 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -