Сколівський районний суд Львівської
Справа № 1320/553/2012
№
провадження 2/453/11/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року Сколівський
районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Микитина В.Я.;

з участю секретаря Корнута
Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Сколе
Львівської області справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, з участю третіх осіб -
ОСОБА_3 та Волосянківської сільської
ради Сколівського району Львівської
області про встановлення земельного
сервітуту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 23.11.2012 року звернувся в
суд із позовною заявою, в якій просить
встановити на безоплатній основі
безстроковий сервітут на використання
належної відповідачу - ОСОБА_2 на праві
приватної власності земельної ділянки
загальною площею 0,2016 га., розташованої
у АДРЕСА_2, для вільного доступу до
належної йому та третій особі у справі
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності земельної ділянки загальною
площею 0,2500 га., розташованої у АДРЕСА_2 і
призначеної для обслуговування
житлового будинку, зокрема право
проходу шириною 1 м. та довжиною 30 м..
також просить стягнути з відповідача у
свою користь судові витрати у справі. В
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що йому та третій
особі у справі - ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності на
підставі Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЛВ
№ 071514 від 20.03.2004 року та договору
дарування половини житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
земельної ділянки від 24.05.2005 року,
зареєстрованого у встановленому
порядку, належить земельна ділянка
площею 0,2500 га., розташована у АДРЕСА_2.
Цільове призначення вказаної
земельної ділянки - обслуговування
житлового будинку. Однак,
використовувати земельну ділянку за
цільовим призначенням він особисто не
має змоги, так як під'їзна комунальна
дорога до неї не існує, відповідно,
прохід здійснювався лише через
земельну ділянку, що на даний час
належить на праві приватної власності
відповідачу ОСОБА_2. Остання своїми
діями унеможливлює використовувати
належну їй земельну ділянку для
проходу, чим позбавляє його законного
права на володіння і користування
належною йому та третій особі
земельною ділянкою. Єдиним можливим
варіантом такого проходу на його думку
є прохід через земельну ділянку, що
належить на праві приватної власності
відповідачеві ОСОБА_2. Оскільки без
згоди останньої неможливо буде
використовувати належну йому та третій
особі земельну ділянку за цільовим
призначенням, тому він намагався на
договірній основі домовитися з
відповідачем щодо правил та порядку
використання частини земельної
ділянки для зазначеної вище мети -
проходу (договірний сервітут), для чого
залучив також і третю особу у справі -
Волосянківську сільську раду
Сколівського району Львівської
області, однак відповідач категорично
відмовляється його укладати, а
сільська рада цьому не сприяє. З огляду
на вказане, він був змушений звертатися
до суду із даним позовом для захисту
своїх прав.

Позивач ОСОБА_1 та його належним чином
уповноважений представник ОСОБА_5 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі, просили
поданий позов задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві (а. с. 3-5).
Додатково надали пояснення, згідно з
якими зазначений у даному позові
спосіб захисту прав та інтересів
позивача вони вважають єдиним можливим
і лише у такий спосіб може бути
вирішений спір, що виник між позивачем
та відповідачем з приводу вільного
володіння та користування земельною
ділянкою площею 0,2500 га. у АДРЕСА_2 за її
цільовим призначенням, а саме шляхом
проходу до неї, як забезпечення права
вільного доступу. Представник
наголосив на відсутності інших
комунальних шляхів до належної його
довірителю та третій особі у справі
земельної ділянки і можливості їх
облаштувати, послався також на
неможливість влаштування нового
проходу через земельну ділянку, яка
знаходиться між землями гр. ОСОБА_2 та
гр. ОСОБА_6, який запропонований
експертом у наданому у справі висновку
судової земельно-технічної експертизи,
так як такий варіант буде вкрай
обтяжливим для його довірителя, у тому
числі і у фінансовому плані, він тягне
за собою цілий ряд одержання
необхідних дозволів і таке інше
(дозволу на вирубку дерев, очищення
території тощо), може призвести до
локальної катастрофи через зсув
ґрунту. Також зазначили, що позивач
перед зверненням у суд із даним позовом
про встановлення земельного сервітуту
не зверталася письмово з відповідними
заявами та пропозиціями безпосередньо
до відповідача, так як вважав, що таке
буде недоцільним, а звертався з
вказаного приводу безпосередньо до
сільської ради, яка, на їх думку мала б
урегулювати це питання відповідно до
вимог закону.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача -
ОСОБА_3 у судовому засіданні просила
задовольнити позовні вимоги у справі,
посилаючись на їх обґрунтованість та
доведеність.

Відповідач ОСОБА_2 та її належним чином
уповноважені представники - ОСОБА_7 і
адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечили у повному обсязі, просить у
його задоволенні відмовити за
безпідставністю позовних вимог.
Додатково надано пояснення, згідно з
якими відповідач, як власник земельної
ділянки площею 0,2016 га. в урочищі
«Обшар» у АДРЕСА_2, не вважає за
доцільне укладати з позивачем
земельний сервітут і вважає, що такий
буде порушувати її права власника,
визначені чинним законодавством.
Зазначили, що питання, пов'язані із
використанням позивачем належної йому
та третій особі земельної ділянки
площею 0,2500 га. у АДРЕСА_2 за цільовим
призначенням він повинен з'ясовувати
іншим чином, однак не за рахунок
належної відповідачу земельної
ділянки. Окрім того вказали, що до
вказаної вище земельної ділянки
позивача та третьої особи вже протягом
тривалого часу існує прохід шириною
близько 4-ох м. між належною відповідачу
земельною ділянкою та земельною
ділянкою гр. ОСОБА_6. Існує ще й інший
варіант проїзду в обхід цієї земельної
ділянки з іншого боку, до якої, власне і
доїжджають позивач та третя особа у
разі потреби. Відповідно, якщо можливо
здійснити доїзд до земельної ділянки,
то логічною є і можливість проходу
тим-же шляхом.

Належним чином уповноважений
представник третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача Волосянківської
сільської ради Сколівського району
Львівської області - землевпорядник
ОСОБА_9 у судовому засіданні проти
задоволення позовних вимог заперечила
повністю. Надала пояснення, згідно з
якими до належної позивачу та третій
особі земельної ділянки площею 0,2500 га.
у АДРЕСА_2 планом забудови села
передбачена комунальна під'їздна
дорога, якою і користуються позивач та
третя особа і ніхто у цьому їм перешкод
не чинить. Земельна ділянка, на якій
знаходиться зазначена дорога, нікому у
власність чи користування сільською
радою не надавалась, а твердження
представника позивача з цього приводу
вважає надуманими. Така дорога хоча і є
в обхід (з іншого боку) вказаної
земельної ділянки, але все ж-таки існує.
Послалася також на можливість ще
облаштування проходу між земельними
ділянками відповідача ОСОБА_2 та гр.
ОСОБА_6, який фактично існує і ним можна
користуватись, однак слід лише
розчистити та вирізати декілька кущів
і дерев, що не становить складності і
перешкоджати у цьому сільська рада не
буде. Земельного сервітуту у
зазначеному випадку взагалі
непотрібно. Відтак, вважає, що
необхідності встановлювати земельний
сервітут немає і не слід обмежувати
відповідача у праві володіння та
користування належною їй на праві
приватної власності земельною
ділянкою площею 0,2016 га. в АДРЕСА_2.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та їх
представників, пояснення третьої особи
на стороні позивача та пояснення
представника третьої особи на стороні
відповідача, давши належну оцінку
доказам по справі, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити у повному обсязі у зв'язку з
їх безпідставністю, виходячи з
наступного.

Так, судом встановлено, що позивачу
ОСОБА_1 та третій особі у справі без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні позивача ОСОБА_3 на праві
спільної часткової власності (по ?
ідеальній частині) належить земельна
ділянка площею 0,2500 га. кадастровий
номер :01:015:0032 у АДРЕСА_2 із
цільовим призначенням - обслуговування
житлового будинку, що підтверджується
копією Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЛВ
№ 071514 від 22.03.2004 року (а. с. 8) та копією
договору дарування половини житлового
будинку, господарських будівель і
споруд та земельної ділянки від 24.05.2005
року, зареєстрованого у встановленому
порядку (а. с. 9). Відповідачу ОСОБА_2 на
праві власності одноосібно належить
земельна ділянка площею 0,2016 га.
кадастровий номер :01:015:0593 в
урочищі «Обшар» у АДРЕСА_2 із цільовим
призначенням - обслуговування
житлового будинку, що підтверджується
копією Державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯД
№ 428602 від 08.11.2007 року (а. с. 26, факт
одруження відповідача і заміни у
зв'язку з цим прізвища стверджується
копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1
від 30.10.2010 року, а. с. 28).

Судом також встановлено, що
генеральним планом забудови села
Волосянка до належної позивачу ОСОБА_1
та ОСОБА_3 зазначеної вище земельної
ділянки передбачена під'їзна дорога, що
веде зі сторони присадибних ділянок
навпроти центральної дороги і вже
існує, є придатною для використання.
Зазначені обставини стверджуються
належно завіреною схемою розміщення
земельної ділянки згідно генерального
плану села Волосянка (а. с. 96), належно
завіреним абрисом земельних ділянок
землекористувачів та землевласників
по АДРЕСА_1 (а. с. 95), а також виконаними
планово-картографічними матеріалами
при виготовленні на замовлення
відповідача ліцензованою установою
технічної документації для одержання у
власність належної їй на даний час
земельної ділянки (а. с. 24) та самою
належно завіреною технічною
документацією з підготовки та видачі
Державного акту на право власності на
землю відповідачу (а. с. 42-87). Зазначена
вище дорога до належної позивачу та
третій особі земельної ділянки була
передбачена також і будівельним
паспортом вказаної земельної ділянки,
що не заперечувалось сторонами у ході
судового засідання. Подані стороною
позивача план належної позивачу
земельної ділянки із поперечним
перерізом підхідної стежки, що були
виконані відповідною ліцензованою
установою (а. с. 99-100, 101-102) не
спростовують зазначених вище обставин,
як і не можуть служити належним доказом
того, що під'їзна дорога знаходиться у
приватній власності інших осіб, а тому
не може використовуватись за
призначенням.

Відтак, позивач ОСОБА_1 безперешкодно
може використовувати належну йому та
третій особі без самостійних вимог на
предмет спору на стороні позивача
ОСОБА_3 на праві спільної часткової
власності земельну ділянку площею 0,2500
га. у АДРЕСА_2 за її цільовим
призначенням, у тому числі мати до неї
вільний доступ шляхом проїзду та
проходу по комунальній під'їзній
дорозі.

Як вбачається з висновку судової
земельно-технічної експертизи № 2808 від
15.09.2014 року у даній справі (а. с. 126-136),
необхідності встановлення
безстрокового земельного сервітуту на
земельній ділянці площею 0,2016 га. в
АДРЕСА_2 із цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку, яка
перебуває у приватній власності
відповідача, зокрема на право проходу
позивачу та третій особі до належної їм
на праві спільної часткової власності
земельної ділянки площею 0,2500 га. у
АДРЕСА_2 із цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку,
немає.

Крім того судом встановлено, що
позивач може користуватися пішохідною
дорогою шириною близько 4 м., що
розміщена на землях комунальної
власності і веде із центральної дороги
до належної йому та ОСОБА_3 земельної
ділянки та знаходиться між земельними
ділянками відповідача і гр. ОСОБА_6.
Зазначена обставина стверджується
довідкою, виданою Волосянківською
сільською радою Сколівського району
Львівської області 03.12.2012 року за вих. №
2028 (а. с. 23), а також згаданим вище
висновком судової земельно-технічної
експертизи № 2808 від 15.09.2014 року у даній
справі (а. с. 126-136), провівши перед цим
відповідні геодезичні роботи, а також
роботи з вирубування дерев та
вирівнювання рельєфу, що фізично є
можливим і не становить істотної
складності. При цьому, суд не бере до
уваги посилання представника позивача,
висловлені у судовому засіданні,
зокрема на неможливість проходу його
довірителя по вказаній пішохідній
дорозі і належного облаштування такого
проходу через значні, на його думку,
затрати з цього приводу та
необхідність одержання відповідних
дозволів сільської ради і інших служб
(наприклад для вирубування чагарників
і дерев), а також через припущення зсуву
ґрунту і таке інше, так як такі не
ґрунтуються на конкретних доказах, є
голослівними.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки для задоволення
потреб інших осіб, що не можуть бути
задоволені іншим способом. Сервітут
може належати власникові сусідньої
земельної ділянки, а також іншій
конкретно-визначеній особі.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України
сервітут може бути встановлений
договором, законом, заповітом або
рішенням суду. Спір вирішується судом
за позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту лише у разі
недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови.

Разом з тим, позивач ОСОБА_1 як особа, що
вимагає встановлення сервітуту, одразу
вирішив звернутися з вказаного приводу
до суду, уникнувши можливості
досягнути домовленість з відповідачем
ОСОБА_2 у добровільному порядку,
звернувшись перед цим формально лише у
Волосянківську сільську раду
Сколівського району Львівської
області за вирішенням земельного
спору, заздалегідь знаючи відповідь
(звернення від 02.04.2012 року, а. с. 25).
Відповідних доказів на підтвердження
будь-яких намірів позивача,
спрямованих на добровільне досягнення
домовленостей із відповідачем про
встановлення земельного сервітуту
суду не подано. Оскільки між сторонами
не велися перемовини з приводу
встановлення сервітуту та про його
умови у добровільному порядку, тому
позивач передчасно скористався своїм
правом, передбаченим ч. 3 ст. 402 ЦК
України і звернувся до суду з позовом
про встановлення сервітуту.

Відповідно до ст. 98 ЗК України правом
земельного сервітуту є право особи на
обмежене платне або безоплатне
користування чужою земельною ділянкою.
Земельні сервітути можуть бути
постійними і строковими. Встановлення
земельного сервітуту не веде до
позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.
Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений. Відповідно до п. п.
«а» ст. 99 вказаного Кодексу видом права
земельного сервітуту може бути право
проходу та проїзду на велосипеді.

Враховуючи роз'яснення Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ від 16.04.2004 року № 7 (із
змінами та доповненнями), види
земельних сервітутів, які можуть бути
встановлені рішенням суду, визначені
статтею 99 ЗК України, цей перелік не є
вичерпним. Встановлюючи земельний
сервітут на певний строк чи без
зазначення строку, суд має враховувати,
що метою сервітуту є задоволення
потреб особи для ефективного
використання земельної ділянки, а
умовою встановлення є неможливість
задовольнити такі потреби в інший
спосіб і в рішенні суд має чітко
визначити обсяг прав особи, що
звертається відносно обмеженого
користування чужим майном.

Суд приходить до висновку, що
встановлення позивачу ОСОБА_1
сервітуту хоча і не призведе до
позбавлення відповідача ОСОБА_2 права
користування, володіння та
розпорядження належною їй на праві
власності земельною ділянкою, однак
потреби позивача ОСОБА_1, про які
йдеться у позові, для можливості
використання ним належної йому та
ОСОБА_3 земельної ділянки, суд не
вбачає. Разом з тим, навіть у разі
існування такої потреби, вона може бути
задоволена в інший спосіб чи іншим
шляхом, що не буде обтяжливим для
відповідача і взагалі не буде зачіпати
її права та інтереси.

Таким чином, враховуючи відсутність у
матеріалах справи доказів про
неможливість досягнення між позивачем
та відповідачем добровільної
домовленості з приводу встановлення
сервітуту, а також відсутність
будь-якого обґрунтування необхідності
встановлення сервітуту, можливість
порушення безпідставним встановленням
такого сервітуту прав та інтересів
відповідача як власника земельної
ділянки, суд приходить до висновку про
необхідність відмови у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

У зв'язку із відмовою у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі судові
витрати стягненню з відповідача на
користь позивача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10-11, 62, 64, 79, 88, 209, 212-215,
218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, з участю третіх осіб - ОСОБА_3 та
Волосянківської сільської ради
Сколівського району Львівської
області про встановлення земельного
сервітуту - права проходу до належної
йому та ОСОБА_3 на праві спільної
часткової власності земельної ділянки
площею 0,2500 га. кадастровий номер
:01:015:0032 із цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку у
АДРЕСА_2, шириною 1 м. та довжиною 30 м.
через належну ОСОБА_2 на праві
приватної власності земельну ділянку
площею 0,2016 га. кадастровий номер
:01:015:0593 із цільовим призначенням
обслуговування житлового будинку у
АДРЕСА_2 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку шляхом подання до
апеляційного суду Львівської області
через Сколівський районний суд
Львівської області апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення або десяти днів з дня
отримання копії цього рішення особами,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
його проголошення.

Суддя
В.Я. Микитин