Справа №6/489/284/14
УХВАЛА

25 листопада 2014 р. Ленінський районний
суд м. Миколаєва в складі: головуючого
– судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за поданням
головного державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Миколаївській області (далі відділ ПВР)
про встановлення способу виконання
рішення у цивільній справі,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 р. до суду надійшло вказане
подання головного державного
виконавця відділу ПВР, в якому він
просив встановити спосіб виконання
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 12 жовтня 2005 р. у цивільній
справі №2-91/2005 р. шляхом зазначення
точної площі та визначення
місцезнаходження прибудови до
магазину в будинку №2по вул.
Новозаводська у м. Миколаєві, яку
необхідно знести згідно цього рішення.

Подання обґрунтоване невідповідністю
змісту рішення суду про зобов’язання
боржника ПП «АЛСУ» знести самовільну
прибудову до магазину в будинку №2 по
вул. Новозаводська в м. Миколаєві та
тими фактами, що, по-перше, на підставі
рішення господарського суду
Миколаївської області від 26 жовтня 2006
р., яке набрало законної сили за ПП
«АЛСУ» визнано право власності на
незавершене будівництво
одноповерхової прибудови до приміщень
магазину по вул. Новозаводська. 2 в м.
Миколаєві; по-друге, на підставі
рішення виконкому Миколаївської
міської ради від 23 травня 2008 р. №1136, ПП
«АЛСУ» було видано свідоцтво про право
власності на нежитлові приміщенні
підвалу та нежитлових приміщень на
першому поверсі житлового будинку №2
по вул. Новозаводська в м. Миколаєві, до
складу який увійшло приміщення
прибудови (яке є фактично
реконструкцією входу до приміщення
магазину), на яку за рішенням суду
визнано право власності; по-третє,
судовими рішення апеляційного суду
Миколаївської області встановлено, що
прибудова зазначена у виконавчому
документі не є самочинною.

Посилаючись на те, що конкретне
місцезнаходження прибудови, яка йде
уздовж усієї стіни житлового будинку
та є його складовою, її розмір та площа
у виконавчому документі не зазначені, а
самостійно державний виконавець не має
змоги її встановити без порушення
права власності ПП «АЛСУ», просив
вказане клопотання задовольнити.

В судовому засіданні головний
державний виконавець Куліченко Л.О.
вимоги подання підтримав.

Представники ПП «АЛСУ» проти
задоволення подання заперечували.

Стягувачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 в судове
засідання повторно не з’явилися,
повідомлялися про час та місце
судового розгляду завчасно.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
матеріли цивільної справи №2-91/2005 і
документи долучені до подання
державного виконавця, дійшов висновку,
що у його задоволенні слід відмовити.

Згідно дублікату виконавчого листа
№2-91/2005, виданого Ленінським районним
судом м. Миколаєва у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПП «Алсу»,
його видано з приводу примусового
виконання рішення щодо заборони ПП
«Алсу» здійснювати (виконувати)
самовільне будівництво прибудови до
магазину в будинку №2 по вул.
Новозаводській в м. Миколаєві та
зобов’язати його знести вказану
прибудову.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_3
помер.

Встановлення способу виконання рішень,
як того просить державний виконавець,
призведе до зміни його змісту, що є
неприпустимим та суперечити суті
правового інституту передбаченому у
ст. 373 ЦПК України.

При цьому суд звертає увагу, що
обставини наведені державним
виконавцем у своєму поданні фактично
зводяться до оцінки відсутності
обов’язку боржника за даним
виконавчим документом внаслідок
об’єктивних юридично значущих фактів,
що виникли вже після винесення судом
рішення в даній справі.

Керуючись ст.373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня її
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Д.Г.
Губницький