Справа № 137/1959/14-ц Провадження №
22-ц/772/3462/2014Головуючий в суді першої
інстанції Білик Н. В.Категорія
46Доповідач Марчук В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої судді: Марчук В.С.,

Суддів: Матківської М.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 31 жовтня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням , -

ВСТАНОВИЛА:

9 вересня 2014 року ОСОБА_4
звернулася у Літинський районний суд
Вінницької області з даним позовом.
Свої вимоги вона мотивувала тим, що на
підставі договору дарування від 14
грудня 2004 року їй на праві власності
належить житловий будинок АДРЕСА_1

У даному будинку, крім чоловіка та
дітей позивачки, з 3 березня 2008 року
зареєстрований і її батько - відповідач
по справі, де і проживав. А 1 липня 2011
року ОСОБА_5 переїхав проживати до
свого сина та брата ОСОБА_2 - ОСОБА_5 у с.
Голодьки Хмільницького району
Вінницької області. При цьому
відповідач перевіз всі свої речі,
оскільки наміру повертатися жити до
позивачки не мав. Більше того, після
багатьох років напружених між
сторонами стосунків, вони тоді
порозумілися та ОСОБА_3 пообіцяв
знятися з реєстраційного обліку по
АДРЕСА_1 про що свідчить його розписка
від 1.07.2011 року. Позивачка допомагала
батькові з переїздом, оплативши при
цьому транспорт для перевезення речей,
належних батькам.

Згодом коли ОСОБА_3 облаштувався,
до брата на постійне місце проживання
переїхала і мати позивачки та дружина
відповідача - ОСОБА_6

Таким чином, з літа 2011 року
відповідач не проживає по місцю
реєстрації та жодного разу там не
появлявся, хоч йому ніхто не забороняв
цього робити.

У квітні 2014 року у позивачки
виникла крайня необхідність у зміні
помешкання на більш дешевше, тому сім`я
вирішила продати будинок АДРЕСА_1,
погасити кредитні зобов`язання, а за
гроші, які залишаться - купити дешевше
житло.

Оскільки ОСОБА_3 не проживає по
місцю реєстрації більше трьох років,
позивачка просила суд визнати його
таким, що втратив право на користування
зазначеним жилим будинком на підставі
норми ч.2 ст. 405 ЦК України.

Рішенням Літинського районного
суду Вінницької області від 31 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено
так, як судом встановлено, що
відповідач залишив житло по місцю
прописки не без поважних причин, а
через конфлікт з позивачкою.

Позивачка ОСОБА_2 не погодившись з
даним рішенням суду, оскаржила його в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області, як незаконне
та необґрунтоване, оскільки
постановлене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та суттєвими порушеннями норм
процесуального права. Просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити повністю її позовні
вимоги.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, вважає що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з`ясованих
обставин на які сторони посилаються, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду лише
з одних формальних міркувань.

На думку колегії суддів рішення
суду є правильним по суті, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд правильно виходив з обставин, що
відповідач ОСОБА_3, будучи батьком
позивачки, був зареєстрований та
проживав з 2008 року у житловому будинку
АДРЕСА_1, як член її сім`ї, а отже, даний
спір слід вирішувати за правилами ст. 405
ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім`ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім`ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

При цьому судом було встановлено з
пояснень сторін, що станом на 1.07.2011 року
і батько, і мама позивачки - ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 проживали у будинку АДРЕСА_1,
який належить позивачці.

Ще встановлено, що між сторонами,
починаючи з 2010 року ведеться спір про
гроші за проданий подружжям ОСОБА_3
житловий будинок у с. Вербівка
Хмільницького району Вінницької
області (а/с 66). Цей факт, крім того,
визнають сторони тому, в силу ст. 61 ЦПК
України, зазначені обставини звільнені
від доказування.

З пояснень відповідача
встановлено, що 1 липня 2011 року - ОСОБА_6
була поміщена до психіатричної
лікарні, а ОСОБА_3 поїхав жити до сина у
с. Голодьки Хмільницького району
Вінницької області, щоб теж не бути
поміщеним донькою до психіатричної
лікарні.

Ці пояснення позивачка, будучи у
судовому засіданні16.10.2014 року, нічим не
спростувала, тому суд правомірно взяв
їх за основу, ухвалюючи рішення.

Виходячи з зазначених обставин та
пояснень ОСОБА_2 у тому ж судовому
засіданні 16.10.2014 року про те, що на час
від`їзду до сина вони з батьком
перебували у неприязних стосунках, суд
правильно критично віднісся до фрази
у позовній заяві про те, що 1.07. 2011 року
позивачка з батьком порозумілися і він
добровільно поїхав до сина.

Вищевказані пояснення ОСОБА_2
спростовують дану фразу.

Про наявність спору між сторонами
та неприязних стосунків ще з 2010 року з
приводу грошей за проданий батьками у
2008 році житловий будинок у с. Вербівка
Літинського району Вінницької області
свідчать рішення Літинського
районного суду Вінницької області від
23.09.2010 року у справі №2-364/10 та ухвала
апеляційного суду Вінницької області
від 24.12.2010 року на а/с 64-66.

Даний конфлікт продовжувався і у 2011
році, що видно з заяви ОСОБА_6 на ім `я
начальника Літинського РВ УМВС (а/с 58).
Про те що конфлікт між сторонами
наявний і станом на 2014 рік свідчать:
невизнання позову відповідачем;
відповідь прокурора Літинського
району на звернення ОСОБА_3 від 27.08.2014
року та висновок працівників
Літинського РВ УМВС від 1.10.2014 року про
результати розгляду повідомлення
ОСОБА_3 від 22.09.2014 року.

Твердження апелянта, що ці
обставини не доведені, спростовуються
вищевказаними письмовими доказами.

На думку колегії суддів, відсутні
підстави не вірити поясненням
відповідача про погрозу психіатричною
лікарнею 1.07.2011 року з боку позивачки та
про те, що саме сварки з приводу грошей
і зазначена погроза змусили ОСОБА_3
змінити місце проживання та не
появлятися по місцю реєстрації з 1.07.2011
року.

До такої думки колегія суддів
прийшла, виходячи ще і з того, що станом
на 1.07.2011 року батькам позивачки було по
75 років віку (а/с 43); як видно з рішення
Літинського районного суду Вінницької
області від 23 вересня 2010 року, а саме з
пояснень ОСОБА_7 - чоловіка позивачки
ОСОБА_2, батьки продали будинок у с.
Вербівка Хмільницького району та
переїхали проживати у будинок, що
належить його дружині ОСОБА_2; у
кімнатах, які вони зайняли у будинку,
батьки за свої кошти проводили ремонт
та будували прибудову. (а/с 66).

Виходячи з цього, з доброї волі
відповідач не міг у такому віці
покинути єдине облаштоване житло.

Щодо розписки відповідача від 1.07.2011
року, на яку посилалася позивачка,
говорячи про порозуміння між нею та
батьком, суд підставно віднісся до неї
критично, враховуючи вік відповідача;
те що вона написана не ним, а позивачкою
(а/с 9); обставини при яких вона була
підписана відповідачем. Дана розписка
навпаки свідчить про те, що вона була
підписана відповідачем під примусом,
про що він і зазначив у своєму
запереченні проти позову на а/с 40.

З огляду на викладене, суд на
законних підставах дійшов висновку про
те, що ОСОБА_3 з поважних причин не
проживає у будинку АДРЕСА_1 з 1.07.2011 року
і доводи апелянта про покази свідків
щодо обставин переїзду ОСОБА_3 у 2011 році
на проживання у інше місце, цих підстав
не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги теж
не спростовують рішення суду і не є
підставою для його скасування.

За таких обставин, оскаржуване
рішення є правильним та справедливим,
ухваленим з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі наведеного та керуючись
ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Літинського районного суду
Вінницької області від 31 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та з цього ж моменту
протягом 20 днів може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: