Дата документу 22.10.2014
Справа № 334/4319/14-ц
Провадження № 2/334/1941/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року Ленінський районний
суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Нікітенко Н.П.,

при секретарі Сагайдак Г.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

встановив:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, вказавши в заяві,
що відповідно до укладеного договору №
ZPXRRX06060238 від 18.03.2007 року ОСОБА_1 18.03.2007
року отримала кредит у розмірі 1274,40 грн.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Закрите акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк» є
правонаступником прав та обов`язків
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», у
зв`язку з чим на підставі рішення
загальних зборів акціонерів від 30.04.2009
року змінено найменування позивача з
Закритого акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею і Банком
Договір, про що свідчить підпис
відповідача у заяві.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється у
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно кредитного договору.

У порушення зазначених норм закону та
умов договору відповідачка
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала.

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
відповідачка станом на 18.04.2014 року має
заборгованість - 22358,46 грн., яка
складається з наступного:

- 470,05 грн. - заборгованість за
кредитом;

- 5199,02 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 249,76 грн. - заборгованість по
комісії за користування кредитом;

- 14898,75 грн. - пеня за
несвоєчасність виконання зобов`язань
за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина);

- 1040,88 грн. - штраф (процентна
складова).

У добровільному порядку
заборгованість відповідачкою на цей
час не погашена.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просить суд задовольнити їх у повному
обсязі.

Відповідачка заперечує проти
заявленого позову, просить суд
відмовити повністю, у зв`язку із
спливом строку позовної давності.
Також, суду пояснила, що у зв'язку з
одруженням змінила прізвище з
«Оленець» на «Варнава».

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, оцінивши всі
представлені докази в сукупності, суд
вважає, що у задоволенні позову слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник забов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Статтею 1048 ЦК України встановлено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не установлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
забов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання повинні виконуватись
сторонами належним чином та у
встановлений строк, відповідно до умов
договору.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати винною особою неустойки
(штрафу, пені).

Порушенням зобов`язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов`язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобов`язання є
прострочення - невиконання
зобов`язання в обумовлений сторонами
строк. При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов`язання» (ст. 530, 631 ЦК
України). Якщо у зобов`язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події (ч. 1
ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов`язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Судом встановлено, що 18.03.2007 року ОСОБА_1
отримала кредит у розмірі 1274,40 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Закрите акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк» є
правонаступником прав та обов`язків
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», у
зв`язку з чим на підставі рішення
загальних зборів акціонерів від 30.04.2009
року змінено найменування позивача з
Закритого акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею і Банком
Договір, про що свідчить підпис
відповідачки у заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

Відповідно до умов договору погашення
заборгованості здійснюється у
наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно кредитного договору.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов`язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

З пояснень представника позивача
вбачається, що відповідачка
зобов`язання за кредитним договором
належним чином не виконала.

Відповідно до наданого розрахунку,
відповідачка належним чином не
виконувала взяті на себе зобов`язання,
внаслідок чого станом на 18.04.2014 рік за
нею утворилася заборгованість у
загальній сумі 22358,46 грн., яка
складається з наступного:
заборгованості за кредитом - 470,05 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 5199,02 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 249,76 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов`язань за договором - 14898,75 грн., а
також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована
частина); 1040,88 грн. - штраф (процентна
складова).

Строк виконання щомісячного
зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 отримала
кредитні кошти 18.03.2007 року, щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту
належним чином не виконувала, у той час
як з вимоги про стягнення
заборгованості за кредитом банк
звернувся 14.05.2014 року.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст.
264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Аналізуючи умови договору сторін та
зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення заборгованості.

Аналогічні висновки містяться у
поставі Верховного суду України від 06
листопада 2013 року.

Отже, права банку були порушені, а тому
у позивача виникло право на звернення
до суду і почався перебіг строку
позовної давності, однак позивач
звернувся до суду тільки 14.05.2014 року,
тобто більше, ніж через рік після
початку перебігу строку позовної
давності.

Відповідачка ОСОБА_1 у судовому
засіданні заявила клопотання про
застосування строку позовної давності,
тому на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України у
задоволенні позовних вимог слід
відмовити, у зв`язку із спливом
позовної давності.

З огляду на ст. 88 ЦПК України, у зв'язку
із відмовою у задоволенні позовних
вимог позивача, судові витрати
поверненню або стягненню з
відповідачів не підлягають, оскільки у
задоволенні позову відмовлено
повністю. Отже, судові витрати
залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 30, 60, 209, 214-215, 218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Нікітенко Н. П.