№ 2/521/5793/14
04 листопада 2014 року
Малиновський районний суд м.
головуючого судді - Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря - Борисової
розглянувши у відкритому судовому
засіданні позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
Позивач звернулася до суду з позовною
заявою, в якій просить визнати договори
позики від 11.01.2012 року та 01.03.2013 року
розірваними та стягнути з відповідача
на її користь 233936 грн. і судовий збір.
Позов обґрунтований такими
обставинами. 11.01.2012 року позивач
позичила відповідачу грошові кошти в
зобов'язалася повернути суму позики
через один рік на умовах щомісячної
виплати 10 % від суми боргу, про що
відповідач власноруч склала розписку.
Крім того, 01.03.2013 року позивач позичила
відповідачу грошові кошти в розмірі 8000
дол. США на строк 3,5 роки на умовах
щомісячної виплати 400 дол. США, про що
відповідач складала та надала позивачу
розписку. Незважаючи на лихварський
характер всіх вищезазначених позик
позивач на виплаті процентів не
наполягала, хоча від одержання їх не
відмовлялася. Між сторонами були
дружні стосунки та ініціатива надання
позики саме під проценти належала
відповідачу. Проте до теперішнього
часу відповідач проценти за позикою не
сплачувала та не пропонувала цього. На
початку березня 2014 року відповідач
повідомила позивачу, що повертати
гроші за зазначеними позиками вона
відмовляється та договори позик не
визнає. Відповідач стала уникати
стосунків з позивачем та на телефонні
дзвінки не відповідає, у зв'язку з чим
позивач змушена була звернутися за
захистом свої прав до суду.
У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов та
просили його задовольнити, проти
заочного розгляду справи не
Відповідач у судові засідання не
з'являлася, про дату, час і місце
розгляду справи повідомлялася
належним чином, про причини неявки суду
не повідомила, заяву про розгляд справи
за її відсутності не подала.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача суд ухвалює заочне
рішення на підставі наявних у
матеріалах справи доказів, що
відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Вислухавши позивача та її
представника, дослідивши письмові
докази по справі, вивчивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
належить задовольнити, зважаючи на
такі обставини.

Як встановлено в судовому засіданні,
11.01.2012 року ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 16000 грн., у той
час як відповідач зобов'язалася
сплачувати щомісяця 10 % від суми боргу
(1600 грн.) та повернути усі отримані у
позику кошти за один рік, про що надала
власноруч написану розписку від 11.01.2012
року. Згідно з цією розпискою
відповідач позичила кошти за власною
ініціативою без будь-якого тиску.

Крім того, 01.03.2013 року позивач позичила
відповідачу грошові кошти в розмірі 8000
дол. США на строк 3,5 роки на умовах
щомісячної виплати 15-го числа
процентів у розмірі 400 дол. США, про що
відповідач складала та надала позивачу
власноруч написану розписку від 01.03.2013
року. Згідно з цією розпискою
відповідач позичила кошти за власною
ініціативою без будь-якого тиску та
погроз.

Позивач також надала суду записку, яка
за її твердженням була написана
відповідачем та передана їй і яка
містить, за її словами, неправдиву
інформацію щодо їхніх стосунків за
борговим зобов'язанням та в якій
йдеться про повну відмову відповідача
від своїх зобов'язань.

Разом із тим, суд не бере до уваги
зазначений доказ як допустимий,
оскільки з цієї записки не вбачається,
що вона була написана саме
відповідачем, на ній відсутній підпис
відповідача та дата написання.

Судом встановлено, що відповідач свої
зобов'язання за договором позики не
виконала, про що свідчить наявність
оригіналів розписок у позивача як
позикодавця, суму боргу в обумовлені
сторонами строки не повернула,
проценти не сплачувала.

Таким чином, між сторонами виникли
договірні зобов'язання із приводу
надання позики, які регулюються главою
71 ЦК України та загальними положеннями
ЦК України про зобов'язання та договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та Цивільного кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Враховуючи викладене, відповідач
порушила істотні умови укладеного
договору щодо здійснення платежів за
користування позикою за обома
розписками, а також прострочила
повернення суми боргу за розпискою від
11.01.2012 року. У зв'язку з цим суд вважає,
що вимоги позивача про розірвання
укладених договорів позики та
стягнення всієї суми заборгованості є
законними та мають бути задоволені.

Заборгованість перед позивачем станом
на 22.07.2014 року становить:

за розпискою від 11.01.2012 року: 16 000 грн. +
(1600 грн. х 31 міс.) = 65 600 грн.;

за розпискою від 01.03.2013 року: 93 520 грн. ( = 8
000 дол. США за офіційним курсом НБУ на
момент подання позову 1$ США = 11,69 грн.) +
74816 грн. (щомісячна процентна ставка 400
дол. США за офіційним курсом НБУ на
момент подання позову, тобто 4676 грн.
х 16 міс.) = 168 336 грн.

Таким чином загальна сума
заборгованості відповідача становить:
65600 + 168336 грн. = 233936 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. У зв'язку
з цим суд стягує з відповідача на
користь позивача суму сплаченого
судового збору у розмірі 1352,85 грн. (1230,58
грн. = 121,8 грн.) згідно з квитанціями про
сплату судового збору. Крім того,
враховуючи вимоги ч. 1 ст. 82 ЦПК України,
суд стягує з відповідача в дохід
держави суму відстроченого судового
збору за подання позову у розмірі 1108,78
грн.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 629, 651, ст. ст.
1046-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 88, 169, 212-215,
224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу -
задовольнити.

Розірвати договір позики, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 01 березня 2013 року.

Розірвати договір позики, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 січня 2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг у розмірі 233936 (двісті тридцять три
тисячі дев'ятсот тридцять шість) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 1352 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 1108 грн. 78 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційному порядку
шляхом подачі апеляційної скарги на
рішення суду до апеляційного суду
Одеської області через Малиновський
районний суд м. Одеси, яка подається
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня в судовому засіданні, з дня
отримання копії заочного рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Ю.В.
Тополева