Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/778/3881/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каракай Н.Д.
Суддя-доповідач Воробйова І.А.
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:
головуючого Кочеткової І.В.
суддів Воробйової І.А.,
при секретарі Бурима В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу з
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 18 вересня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Комсомольської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області про тлумачення змісту
У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до
Комсомольської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області про тлумачення змісту
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
мати ОСОБА_5. За життя 03 березня 2000 року
нею був складений заповіт, яким вона
заповіла йому як своєму синові право на
земельну частку (пай), що знаходиться на
території Комсомольської сільської
ради, згідно сертифікату ЗП № 0206271, без
визначення меж цієї частки в натурі.
08 травня 2003 року на вказану земельну
ділянку було видано Державний акт на
право приватної власності на землю
серії IV-ЗП № 002316 з виділенням в натурі
зовнішніх меж земельної ділянки.
Після смерті матері він звернувся до
приватного нотаріуса Гуляйпільського
районного нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_6 із
відповідною заявою про прийняття
спадщини за заповітом, однак нотаріус
своєю постановою від 13 серпня 2013 року
відмовила йому у вчиненні нотаріальної
дії, мотивуючи своє рішення тим, що у
заповіті зазначено право на земельну
частку (пай) на підставі сертифікату ЗП
№ 0206271, а ним фактично надано нотаріусу
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІУ-ЗП №002316.
У відділі Держземагенства у
Гуляйпільському районі Запорізької
області він отримав довідку № 318, у якій
зазначено, що Державний акт на право
приватної власності на землю серії
ІV-ЗП № 002316 від 08 травня 2003 року було
видано на підставі сертифікату ЗП№
0206271. Вказану довідку надав нотаріусу,
однак нотаріус пояснила, що необхідно
звернутися до суду з питанням
тлумачення змісту заповіту.
На підставі зазначеного просив суд
витлумачити зміст заповіту померлої
ОСОБА_5, складеного 03 березня 2000 року, як
виявлення її волі заповідати йому
земельну ділянку площею 3,3100 га, що
розташована на території
Комсомольської сільської ради та
належала при житті померлій на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ЗП № 002316 від 08 травня 2003 року.
Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 18 вересня
2013 року позов задоволено. Витлумачено
зміст заповіту померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_5, складеного та посвідченого 03
березня 2000 року секретарем виконавчого
комітету Комсомольської сільської
ради Гуляйпільського району
Запорізької області по реєстру № 39, як
виявлення її волі заповідати ОСОБА_4
земельну ділянку площею 3,3100 га, що
розташована на території
Комсомольської сільської ради
Гуляйпільського району Запорізької
області та належала при житті ОСОБА_5 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІV-ЗП № 002316 від 08 травня 2003 року.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на існування
заповіту, складеного 18 грудня 2000 року,
яким ОСОБА_5 заповідала їй все рухоме та
нерухоме майно, який на підставі ст. 1254
ЦК України скасовує заповіт, складений
03 березня 2000 року, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Встановлено, що 03 березня 2000 року
ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений
секретарем виконкому Комсомольської
сільської ради Гуляйпільського району
Запорізької області Деревянко Т.Я., в
якому вказала « право на земельну
частку (пай) у землі ВАТ
«Гуляйпільське» Гуляйпільського
району розміром 6.36 га в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі яке
підтверджується сертифікатом ЗП 0206271
виданого на підставі рішення
Гуляйпільської райдержадміністрації
від 24 травня 1999 року 164 заповідаю своєму
синові ОСОБА_4».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК
України зміст правочину може бути
витлумачений стороною (сторонами). На
вимогу однієї або обох сторін суд може
постановити рішення про тлумачення
змісту правочину.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України
тлумачення заповіту може бути
здійснене після відкриття спадщини
самими спадкоємцями. У разі спору між
спадкоємцями тлумачення заповіту
здійснюється судом відповідно до
статті 213 цього Кодексу.

Однак, тлумачення заповіту судом не
повинно змінювати волі заповідача,
тобто підміняти собою сам заповіт. Суд
не може брати на себе права власника
щодо розпоряджання його майном на
випадок смерті. Тлумачення заповіту є
лише інструментом з'ясування волі
заповідача після його смерті. Отже, суд,
здійснюючи тлумачення заповіту, не
повинен виходити за межі цього процесу
та змінювати (доповнювати) зміст
заповіту, що може спотворити волю
заповідача.

Крім того, виходячи з аналізу положень
норм статей 213,1256 ЦК України тлумачення
заповіту здійснюється з метою
встановлення точної волі заповідача і
може мати місце, якщо заповіт викликає
питання у спадкоємців, має
суперечливий характер, у зв'язку з чим
необхідно уточнити його зміст.

При цьому частина 2 статті 213 ЦК України
не допускає, щоб при тлумаченні
правочину здійснювався пошук волі
учасника правочину, який не знайшов
відображення у тексті самого
правочину.

Таким чином, при тлумаченні заповіту не
допускається внесення змін у сам зміст
заповіту, ураховуючи також, що заповіт -
це особисте розпорядження фізичної
особи щодо належного їй майна, майнових
прав і обов'язків на випадок своєї
смерті ( ст. 1233 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_4 в своїх вимогах
фактично просив внести зміни у зміст
заповіту від 03 березня 2000 року, його
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

До того ж право на земельну ділянку
площею 3,3100 га, яка розташована на
території Комсомольської сільської
ради Гуляйпільського району, за
цільовим призначенням - ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, спадкодавець набув тільки
08 травня 2003 року на підставі Державного
акту серії ІV-ЗП № 002316 на право
приватної власності на землю, тобто
після оформлення заповіту від 03
березня 2000 року.

Крім того, при розгляді справи
з'ясовано, що відповідачем по справі в
порушення ст..1256 ЦК України не
зазначено всіх спадкоємців після
померлої ОСОБА_5, а лише територіальну
громаду села Комсомольське
Гуляйпільського району Запорізької
області .

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, згідно довідки виконкому
Комсомольської сільради від 27.08.13 (а.с.18)
спадкоємицею після померлої ОСОБА_5 є
також донька ОСОБА_8

Спадкоємицею за заповітом від 18 грудня
2000 року є ОСОБА_3

Таким чином, ухвалене в справі судове
рішення щодо задоволення позову про
тлумачення заповіту не можна визнати
законним та обґрунтованим, відповідно
до вимог ст. 309 ЦПК України воно
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.303 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л
А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 18 вересня
2013 року у цій справі скасувати й
ухвалити нове, яким в задоволені позову
ОСОБА_4 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: