Справа №266/4781/14-ц
Провадження№ 2/266/1465/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року

м.
Маріуполь

Суддя Приморського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
ОСОБА_1, ознайомившись з матеріалами
цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 третя особа Державний нотаріус
Другої маріупольської державної
контори ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

У Приморському районному суді м.
Маріуполя Донецької області
зареєстрований позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
третя особа Державний нотаріус Другої
маріупольської державної контори
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним.

При вирішенні питання про відкриття
провадження встановлено, що подана
заява не підсудна Приморському
районному суду м. Маріуполя Донецької
області та повинна бути повернута
позивачеві.

Згідно ст. 114 ч. 1 ЦПК України позови, що
виникають з приводу нерухомого майна,
пред'являються за місцезнаходженням
майна або основної його частини.

Оскільки спір стосується зокрема
визнання заповіту недійсним, до складу
спадщини увійшло нерухоме майно -
земельна ділянка, що розташована за
адресою: вул.. Придонецька № 19 у с.
Берестове Бердянського району
Запорізької області, для такої вимоги
встановлено виключну підсудність по
місцю знаходження майна - Бердянський
район Запорізької області.

Згідно листа Верховного Суду
України від 20 березня 2008 року «Щодо
застосування ст. 114 ч. 1 ЦПК України»
правила виключної підсудності,
визначені ст. 114 ч. 1 ЦПК України, які
застосовуються до позовів з приводу
нерухомого майна, стосуються позовів
щодо: будь-яких вимог, пов'язаних з
правом особи на нерухоме майно
(земельні ділянки, будинки, квартири
тощо).

Відповідно до ОСОБА_5
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 на позови про
визнання заповіту недійсним
поширюються правила виключної
підсудності і пред'являються за місцем
знаходження майна або основної його
частини, якщо такі позови виникають із
приводу нерухомого майна.

Крім того, сторіни за позовом
проживають за територіальністю, що не
відноситься до Приморського райсуду м.
Маріуполя, а Позивач в своєму позові не
обгрунтував належності пред'явлення
позову саме до Приморського райсуду м.
Маріуполя.

Враховуючи те, що вимоги викладені в
позові повинні розглядатися за
правилами виключної підсудності,
оскільки виникають зі спору
пов'язаного з правом особи на нерухоме
майно, а саме земельної ділянки, що
розташована за адресою: вул..
Придонецька № 19, с. Берестове,
Бердянського району Запорізької
області, і не відноситься до території
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області, суд
вважає, що позов не може бути
розглянутий в Приморському районному
суді м. Маріуполя Донецької області і
підлягає поверненню позивачу для
подачі до належного суду.

Згідно ст. 115 ЦПК якщо суддя,
вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві (заявнику) для
подання до належного суду, про що
постановляється ухвала. Ухвала суду
разом із заявою та всіма додатками до
неї надсилаються позивачеві (заявнику).

Разом з позовною заявою
від позивача на адресу суду надійшла
заява про забезпечення позову.

Перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість заяви про
забезпечення позову, суд приходить до
висновку, що заяву необхідно повернуту
позивачу з наступних підстав.

Зі змісту ч. 3 ст. 151 ЦПК України
вбачається, що забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.
Тобто обов'язковою умовою є прийняття
позовної заяви до розгляду, крім
подання заяви про забезпечення позову
з метою запобігання порушенню права
інтелектуальної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 153
ЦПК України заява про забезпечення
позову розглядається судом, у
провадженні якого перебуває справа, в
день її надходження.

Згідно з ч. 8 ст. 153 ЦПК України суд,
встановивши, що заяву про забезпечення
позову подано без додержання вимог
статті 151 цього Кодексу, повертає її
заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи те, що заява про
забезпечення позову надійшла разом із
позовною заявою яку повернуто
позивачу для подачі до належного суду,
суд вважає, що вона не може бути
розглянута в Приморському районному
суді м. Маріуполя Донецької області і
підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 7 ЗУ «Про
судовий збір» сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду в
разі повернення заяви.

За цивільною справою №266/4781/14-ц ОСОБА_2 (
іпн НОМЕР_1) згідно квитанції від
25.11.2014 р. сплачено судовий збір в
розмірі 243,60 грн. на рахунок
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області.
Призначення платежу: судовий збір.
Також згідно квитанції від 25.11.2014 р.
ОСОБА_2 ( іпн НОМЕР_1) сплачено судовий
збір в розмірі 121,80 грн. на рахунок
Приморського районного суду м.
Маріуполя Донецької області.
Призначення платежу: судовий збір за
заяву про забезпечення позову та
доказів які підлягають поверненню на
підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» .

Враховуючи наведене та керуючись
ст. 114, ст. 115, ст.ст. 151-152 ЦПК України, ЦПК
України, ЗУ «Про судовий збір»

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3
третя особа Державний нотаріус Другої
маріупольської державної контори
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним повернути позивачу для
подачі до належного суду.

Повернути ОСОБА_2 заяву про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
третя особа Державний нотаріус Другої
маріупольської державної контори
ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним.

Управлінню Державної казначейської
служби України у м. Маріуполі Донецької
області (ЕДРПОУ 37989721) повернути ОСОБА_2
( іпн НОМЕР_1) сплачений на
розрахунковий рахунок № 0004,
судовий збір за квитанцією від 25.11.2014
р. в сумі 243,60 гривень та судовий збір
сплачений за заяву про забезпечення
позову та доказів за квитанцією від
25.11.2014 р. в сумі 121,80 гривень.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається до апеляційного суду
Донецької області в м. Маріуполі, через
Приморський районний суд м. Маріуполя
протягом п’яти днів з дня його
проголошення.

Суддя:

Шишилін О.
Г.