Справа № 740/4593/13-ц Провадження №
22-ц/795/2348/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Скалозуб О. М. Доповідач - Хромець Н. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіХромець
Н.С.суддів:Бечка Є.М., Острянського
В.І.при секретарі:Мартиновій А.В.за
участю:ОСОБА_5, його представника
адвоката ОСОБА_6, представника позивача
ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Чернігові апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про поділ
нежитлової будівлі в натурі і за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7
про поділ нежитлової будівлі в натурі,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 17 жовтня 2014 року задоволено
позов ОСОБА_7 і частково задоволений
зустрічний позов ОСОБА_5, проведено
поділ нежитлової будівлі магазина з
кафе-баром, що розташована у АДРЕСА_1,
кожній із сторін виділені конкретні
приміщення у спірній частковій
власності відповідно до часток у праві
власності, які є рівними. Цим же
рішенням виділено у власність ОСОБА_5 ?
частину земельної ділянки,
пропорційно до частки у праві
власності на будівлю.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_7 просить скасувати рішення
місцевого суду в частині виділення
ОСОБА_5 у власність ? частини земельної
ділянки і ухвалити в цій частині нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_5 у
задоволенні його позовних вимог в цій
частині. ОСОБА_7 вважає, що рішення суду
в частині вирішення позову щодо
земельної ділянки постановлене з
порушеннями норм матеріального і
процесуального права. Зокрема, ОСОБА_7
посилається на те, що рішенням
Ніжинського міськрайонного суду від
22.10.2012 р. і рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12.12.2012 р.
право особистої приватної власності на
земельні ділянки за адресою АДРЕСА_1
визнане за нею, а суд вдався до ревізії
названих рішень судів і ухвалив своє
рішення всупереч їм. Крім того, ОСОБА_7
вважає, що до правовідносини, які
виникли між сторонами у даній справі,
норми ст. 120 ЗК України не
застосовуються, оскільки право
власності на будівлю до ОСОБА_5 ні від
кого не переходило, бо він був
власником нежитлового приміщення в
силу того, що воно придбане під час
шлюбу. Також ОСОБА_7 вказує на
відсутність умов для виділення частки
земельної ділянки, які передбачені ч.5
ст. 89 ЗК України. В іншій частині
рішення суду не оскаржується.

У судовому засідання
представник позивача ОСОБА_7
апеляційну скаргу підтримав.
Відповідач та його представник скаргу
не визнали.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що підстави для
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК
України, у разі набуття права власності
на будівлю до особи, яка набула право
власності, переходить право власності
на земельну ділянку або її частину, на
якій розміщено будівлю. Частиною 4 ст. 20
ЗК України передбачено, що у разі
набуття права власності на будівлю
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток у праві власності на будівлю.
Доводи щодо неможливості застосування
даних норм закону до правовідносин між
сторонами у даній справі не
ґрунтуються законі.

Право власності на ? частину
нежитлової будівлі, розташованої по
АДРЕСА_1 визнане за ОСОБА_5 рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 12.12.2012 р. (а.с. 13-19). Цим же
рішенням встановлено, що задовольнити
вимоги ОСОБА_5 про визнання за ним права
власності на частину спірних земельних
ділянок нема підстав до моменту поділу
між співвласниками розташованої на
земельній ділянці будівлі і виділення
конкретної її частини. Тобто, суд
рішенням від 12.12.2012 р. визнав вимоги
ОСОБА_5 щодо земельної ділянки
передчасними, однак не можна вважати,
що це рішенням є преюдиціальним при
розгляді спору про реальний поділ
будівлі і право на земельну ділянку, на
якій ця будівля розташована.

Відповідно до роз'яснень,
викладених у п. 182 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
р. № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» , якщо на
земельній ділянці, одержаній одним із
подружжя в період шлюбу у приватну
власність шляхом приватизації,
знаходиться будівля, що є спільною
сумісною власністю подружжя , то у разі
поділу будівлі між подружжям та виділу
конкретної частини будівлі до особи,
яка не мала права власності на земельну
ділянку, переходить це право у розмірі
частки права власності у спільній
будівлі.

Позовні вимоги ОСОБА_5 щодо права
на частину земельної ділянки
розглянуті судом першої інстанції,
відповідно до ст. 11 ЦПК України, у тих
межах, в яких вони заявлені. Відмова у
позові буде порушенням права ОСОБА_5,
передбаченого Законом. Норми ст. 120 ЗК
України є імперативними і при
виникненні у особи права на будівлю або
споруду (частину будівлі або споруди),
право попереднього власника
припиняється в силу закону, без
оформлення припинення права будь-якими
актами та документами.

Відсутність технічної
документації не є перешкодою для
вирішення вимог про право власності на
частину земельної ділянки. Вимоги про
виділення конкретної частини
земельної ділянки не заявлені,
можливість пред'явлення таких вимог з
виконанням умов, передбачених законом
щодо виготовлення технічної
документації чи висновку експертизи,
не втрачена.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ніжинського
міськрайонного суду Чернігівської
області від 17 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: