Справа № 361/5325/14 Головуючий у І
інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/6717/14 Доповідач у 2
інстанції ЯворськийКатегорія 52
УХВАЛА

Іменем України

09 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Бевзюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Дарол» на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дарол» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із вказаним позовом та просив у
відповідності до норм ст.ст.116,117 КЗпП
України стягнути з відповідача на його
користь середній заробіток за весь час
затримки розрахунку із заборгованості
по заробітній платі по день фактичного
розрахунку в розмірі 24928,32 грн, виходячи
із середнього заробітку перед
звільненням у розмірі 2100 грн за період
з 16.04.2013 р. по 11.04.2014 р. та моральну шкоду
в розмірі 5000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
згідно із наказом ТОВ «Дарол» № 6-к від
12.09. 2012 р. його було прийнято на роботу
на посаду водія даного товариства.

16.04.2013 р. ним подано директору ТОВ
«Дарол» заяву, в якій просив звільнити
його з роботи за власним бажанням.
Цього ж дня ТОВ «Дарол» видано наказ №
3-к про звільнення його з роботи за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України, з яким його ознайомили під
розписку в той же день та внесли запис у
трудову книжку, яку йому не видало,
виплату всіх належних йому від
підприємства сум не здійснило, хоча у
день звільнення він був на роботі.
Довідку про належні йому при звільнені
з роботи суми товариство не видало.

Причини такої поведінки директор ТОВ
«Дарол» пояснив безпідставними
вимогами до нього про сплату якоїсь
шкоди за ремонт автомобіля, на якому
він працював, хоча ніякої шкоди він не
заподіював.

На його неодноразові звернення щодо
видачі трудової книжки та виплати
належних йому від підприємства сум при
звільненні він отримував відмови, у
зв'язку з чим змушений звернутися до
суду з позовом.

На день звільнення товариство не
виплатило йому заробітну плату за
березень і квітень 2013 року в розмірі 2659
грн. 32 коп., що підтверджується довідкою
ТОВ «Дарол» № 29/01 від 29.01.2014 р., а також
грошову компенсацію за невикористані
дні відпустки в розмірі 761 грн. 71 коп.

Зазначені вище, належні йому від
підприємства суми він одержав 11.04.2014 р.
під час розгляду справи судом, що
підтверджується двома видатковими
касовими ордерами №№ 60 і 61 від 11.04.2014 р.
та довідкою про проведення з ним
розрахунку № 11/04 від 11.04.2014 р. Цього ж
дня йому видали трудову книжку.

Тому вважає за необхідне стягнути з ТОВ
«Дарол» середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральну шкоду.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 жовтня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ «Дарол» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 24 990,00 грн та суму судового збору у
розмірі 243,60 грн. В іншій частині у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
представник ТОВ «Дарол» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення міськрайонного суду
Київської області від 13 жовтня 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
у повному обсязі, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
що має значний вплив на вирішення
справи по суті.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 з 12 вересня 2012 року
працював на посаді водія у ТОВ "Дарол".
Згідно із наказом ТОВ "Дарол" від 16
квітня 2013 року № 3-к позивач звільнений
з роботи з посади водія ТОВ "Дарол" на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням з 16 квітня 2013 року. Дані факти
підтверджується копіями наказу №6-к
від 12 вересня 2012 року та №3-к від 16
квітня 2013 року, заявою позивача від
15.04.2013 р. (а.с.12-14)

У день звільнення його з роботи, тобто 16
квітня 2013 року, ТОВ "Дарол" трудову
книжку позивачу не видало, розрахунок з
ним не провело, довідку про належні при
звільненні з роботи суми йому не
видало. У зв'язку з цим, у листопаді 2013
року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом
до ТОВ "Дарол", у якому просив
зобов'язати відповідача видати йому
трудову книжку, стягнути на його
користь середній заробіток за час
затримки видачі трудової книжки та
відшкодувати моральну шкоду в розмірі
5000 грн., завдану затримкою видачі
трудової книжки.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 червня 2014
року у справі №361/10953/13-ц зазначений
позов ОСОБА_1 до ТОВ "Дарол" було
задоволено частково. Стягнуто на його
користь з відповідача моральну шкоду в
розмірі 5000 грн., завдану затримкою
видачі позивачу трудової книжки. В
іншій частині, зокрема у виплаті
середнього заробітку за час затримки
видачі трудової книжки, відмовлено.

Факти невидачі відповідачем ТОВ "Дарол"
позивачу ОСОБА_1 трудової книжки та не
проведення з ним розрахунку в день
звільнення з роботи - 16 квітня 2013 року
були встановлені вказаним рішенням
суду. Ці обставини сторонами визнані та
не заперечувались.

Трудову книжку ТОВ "Дарол" видало
позивачу лише 11 квітня 2014 року в ході
розгляду вказаної вище цивільної
справи. Цього ж дня відповідач провів
із позивачем повний розрахунок при
звільненні з роботи та виплатив йому
належні від підприємства суми, зокрема
заборгованість по заробітній платі за
березень і квітень 2013 року в розмірі 2659
грн. 32 коп. та компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 761
грн. 71 коп., що підтверджується двома
видатковими касовими ордерами №№ 60 і 61
від 11 квітня 2014 року, довідкою про
проведення розрахунку № 11/04 від 11
квітня 2014 року.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що не провівши в день
звільнення розрахунок із позивачем,
відповідач порушив норми трудового
законодавства, а саме вимоги ст. 116 КЗпП
України, а тому прийшов до висновку про
необхідність задоволення позову
ОСОБА_1, як такого, що ґрунтується на ст.
117 КЗПП України, і враховуючи, що строк
затримки розрахунку становив 11 місяців
10 робочих днів суд постановив стягнути
24990 грн. із розрахунку 2100 грн.
середньомісячної та 105 середньоденної
заробітної плати.

Судова колегія погоджується із такими
висновками суду, оскільки вони
зроблені із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України,
при звільненні працівника виплата усіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явленні
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі
несплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього ж Кодексу,
при відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що вини підприємства у
несвоєчасному розрахунку не було,
колегією суду не приймається, оскільки
з матеріалів справи та рішення суду
вбачається, що позивач у день
звільнення працював, і позивач мав
можливість провести вказаний
розрахунок, однак в цей день та в
подальшому при зверненні позивача до
суду у листопаді 2013 року і до квітня 2014
року відповідач обов'язку
передбаченого ст. 116 КЗпП України не
виконував, тому суд обґрунтовано
застосував положення ст. 117 КЗпП
України та стягнув із відповідача
вказані кошти.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доводів, які б спростували законність
та обґрунтованість ухваленого судом
першої інстанції рішення, апеляційна
скарга ТОВ "ДАРОЛ" не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно
і всебічно з'ясовані всі обставини
справи, дана належна правова оцінка
доказам, висновки суду відповідають
фактичним обставинам справи, а
ухвалене рішення відповідає вимогам
матеріального і процесуального права,
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Дарол" -
відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 13 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя :
М.А.Яворський

Судді:
Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв