Справа № 212/2-2067/11 Провадження №
22-ц/772/3040/2014Головуючий в суді першої
інстанції Федчишен С. А.Категорія
27Доповідач Іванюк М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі : головуючого -
судді Іванюка М.В, суддів БереговогоО.Ю.
та КолосаС.С, при секретарі РуденкоО.М,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Вінницького обласного управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення Вінницького міського суду від
25 вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Відкритого
акціонерного товариства Ощадний банк
України Вінницьке обласне управління,
за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання недійсним договору
іпотеки та визнання недійсними пунктів
кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2011р. ОСОБА_3. звернулася в
суд з позовом до колишнього чоловіка
ОСОБА_7. та ВАТ (зараз ПАТ) «Державний
ощадний банк України» про визнання
частково недійсним договору застави
(договору іпотеки), визнання права
власності.

Зазначила, що з 1982р. перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7. Під час
перебування в шлюбі вони згідно з
договором купівлі-продажу №2124 від
20.07.1992р. придбали на ім'я ОСОБА_7.
квартиру АДРЕСА_1, яка стала їх спільною
сумісною власністю подружжя.

Рішенням Ленінського районного
суду від 12.07.2007р. шлюб між ОСОБА_8. та
ОСОБА_3. було розірвано. Оскільки
позивачка з грудня 2002р. тривалий час
перебувала в Італії, їй лише в лютому
2011р. стало відомо, що згідно з кредитним
договором від 10 серпня 2007р. її колишній
чоловік отримав кредит у ВАТ (заразПАТ)
«Державний ощадний банк України».
Також вона дізналася, що 13 серпня 2007р.
колишній чоловік уклав з ВАТ (заразПАТ)
«Державний ощадний банк України»
договір іпотеки, згідно з яким передав
банку в іпотеку зазначену вище
квартиру, яка є їх спільною сумісною
власністю.

ОСОБА_3, посилаючись на те, що своєї
письмової згоди на укладення з банком
договору іпотеки вона не давала і що
вказаним договором порушуються її
права, просила визнати його недійсним у
частині передачі квартири в іпотеку,
визнати за нею право власності на ?
частину даної квартири та скасувати
заборону щодо її відчуження,
зареєстровану у реєстрі під №241/17 (т.1
а.с.4, 5, 40).

ІНФОРМАЦІЯ_1 колишній чоловік
позивачки - ОСОБА_7. помер. Відкрилася
спадщина.

Матір ОСОБА_7. - ОСОБА_9 відмовилася від
своєї частки у спадковому майні на
користь дружини померлого - ОСОБА_5.

У подальшому до участі в справі в
якості відповідачів було притягнуто
двох спадкоємців померлого: ОСОБА_4,1983р.
народження (він є сином ОСОБА_7. та
позивачки ОСОБА_3), а також ОСОБА_5 -
дружину ОСОБА_7, з яким вона уклала шлюб
в жовтні 2010р. В якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, до участі в справі
притягнуто приватного нотаріуса
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_6, якою посвідчено
зазначений вище договір іпотеки від 13
серпня 2007р.

З врахуванням змін та уточнень,
внесених до позовних вимог (т.2 а.с.56,57),
ОСОБА_3. просила визнати недійсним
вказаний договір щодо передачі
квартири в іпотеку, скасувати заборону
її відчуження, зареєстровану у реєстрі
під №241/17, а також визнати недійсними
п.1.4.2 та п.2.1 кредитного договору від 10
серпня 2007р. №5815, укладеного між ВАТ
«Державний ощадний банк України» та
ОСОБА_7 (вказані пункти кредитного
договору містять посилання на договір
іпотеки як на спосіб забезпечення
належного виконання позичальником
своїх зобов'язань).

Рішенням Вінницького міського суду від
25 вересня 2014р. позов було задоволено
частково. Визнано недійсним зазначений
договір іпотеки від 13.08.2007р. і скасовано
заборону щодо відчуження квартири. У
задоволенні вимог про визнання
недійсними п.1.4.2 та п.2.1 кредитного
договору - відмовлено. Цим же рішенням
стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
Відкритого акціонерного товариства
Ощадний банк України (Вінницьке
обласне управління) 1820грн. на користь
ОСОБА_3. у відшкодування понесених нею
судових витрат.

ОСОБА_3. не подавала апеляційну скаргу
на це рішення щодо часткової відмови у
задоволенні її позовних вимог. ОСОБА_4.
та ОСОБА_5 також не подавали апеляційні
скарги на дане рішення.

Публічне акціонерне товариство
«Державний ощадний банк України» у
своїй апеляційній скарзі просить дане
рішення скасувати і ухвалити нове, яким
у задоволенні позову повністю
відмовити. Вважає, що задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції
порушив норми процесуального права і
невірно застосував норми
матеріального права, не з'ясував дійсні
обставини справи, перекрутив правову
позицію представника Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», не взяв до уваги,
що зазначений договір іпотеки укладено
після пред'явлення ОСОБА_7. документів,
з яких вбачалося, що він у шлюбі не
перебував і квартира належала по праву
власності лише йому. Також суд невірно
вирішив питання щодо розподілу судових
витрат.

Належним чином повідомлені ОСОБА_4. та
ОСОБА_5, представник якої - ОСОБА_10.
отримала під розписку судову повістку,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, що згідно ч.2 ст.305 ЦПК України
не перешкоджає розгляду справи в
апеляційному суді.

В суді апеляційної інстанції
представник Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» СілагінА.Г. підтримав
апеляційну скаргу з наведених у ній
підстав.

ОСОБА_3. просить відхилити
апеляційну скаргу як безпідставну.

Приватний нотаріус Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_6.
при вирішенні справи покладається на
суд апеляційної інстанції. Пояснила, що
при посвідченні нею вказаного договору
іпотеки від 13 серпня 2007р. їй не
надавалося документальних даних про
те, що квартира, яка є предметом
іпотеки, придбана ОСОБА_7. в період
шлюбу, і що він раніше перебував у
шлюбі. Тобто, цей факт ним був
прихований.

Вислухавши зазначених осіб,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах заявлених вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що вона задоволенню не
підлягає з таких підстав :

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що згідно ст.22 КЗпШС України, що
була чинною на момент придбання
квартири в 1992році, вона стала спільною
сумісною власністю ОСОБА_7. та ОСОБА_3,
які на той час перебували у
зареєстрованому шлюбі.

Всупереч положенням ст.60 СК
України, ст.578 ЦК України, ч.ч.1, 2, 3 ст.65 СК
України при укладенні в серпні 2007р.
оспорюваного договору іпотеки у даному
випадку не було нотаріально
посвідченої письмової згоди на це
другого з подружжя (співвласника
майна).

Також нічим не спростовано, що про
існування вказаного договору іпотеки
позивачка дізналася лише в лютому 2011р.
Позов нею подано в квітні 2011р, тобто в
межах трирічного строку загальної
позовної давності. Посилання
апеляційної скарги на те, що позивачка
знала про наявність кредитного
договору ще в 2009р, не можуть братися до
уваги, так як у даному випадку мова йде
про договір іпотеки. При цьому навіть у
такому випадку строк позовної давності
нею не було б пропущено.

Згідно ч.4 ст.369 ЦК України правочин щодо
розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності відповідних повноважень у
іншого співвласника, який вчинив
правочин. При цьому згідно ч.2 ст.65 СК
України дружина, чоловік має право на
звернення до суду з позовом про
визнання договору недійсним як такого,
що укладений другим з подружжя без її,
його згоди, якщо цей договір виходить
за межі дрібного побутового.

Оскаржуване рішення ухвалено з
врахуванням встановлених у справі
обставин і вказаних норм матеріального
права. У зв'язку з цим посилання
апелянта на те, що, мовляв, договір
іпотеки не може вважатися недійсним,
оскільки його укладено на підставі
наданих ОСОБА_7. документів, колегія
суддів до уваги не бере. При цьому
апеляційна скарга зовсім не містить
критики рішення суду першої інстанції
стосовно набуття позивачкою права
спільної сумісної власності на
квартиру в 1992р.

Апелянт вважає, що оскільки рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 20.08.2014р. за позивачкою визнано право
власності на 1/2 частину квартири, яка
була предметом іпотеки, то на його
думку, раніше вона співвласником цієї
квартири не була і одноосібним
власником, мовляв, був лише
позичальник. Однак така думка апелянта
є хибною. Адже, як зазначалося вище, у
даному випадку право спільної сумісної
власності позивачки як одного з
подружжя, встановлено Законом. При
цьому слід звернути увагу на те, що
рішення апеляційного суду Вінницької
області від 20.08.2014р. за своїм змістом
лише підтверджує наявність у позивачки
права спільної сумісної власності щодо
квартири з моменту її придбання (т.2 а.с.
58-59).

Також колегія суддів не бере до уваги
посилання апеляційної скарги на те, що
у даному випадку суд нібито невірно
вирішив питання про розподіл судових
витрат. Адже, посилаючись на
неправильне застосування судом
положень ст.88 ЦПК України, апелянт
разом з тим не вказав, яку конкретну
частину цієї норми суд порушив (що там
зазначено і як суд мав зазначене
застосувати).

Таким чином, доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Норми матеріального і процесуального
права судом застосовані правильно.

За таких обставин підстав для
скасування чи зміни оскаржуваного
рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись
ст.ст. 303, 304, 305ч.2, 307ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317,
209, 218 ЦПК України, колегія суддів, --

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії
Вінницького обласного управління
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від
25 вересня 2014р. у даній справі залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ простягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: