АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Унікальний номер справи 761/48/2014
1-ій ін.. - Волошин В.О.
Апеляційне провадження 22/ц-796/6761/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Корчевного Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П.,

з участю прокурора - Стретович
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_2, першого
заступника прокурора Шевченківського
району м.Києва С.Горупи, Державної
казначейської служби України на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 26 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_2 до Київського слідчого
ізолятора управління Державної
Пенітенціарної служби в м.Києві та
Київській області, третя особа:
Державна казначейська служба України,
в інтересах якої діє Прокуратура
Шевченківського району м.Києва, про
відшкодування шкоди, заподіяної
незаконним діями та бездіяльністю
органу державної влади, відшкодування
моральної шкоди,

в с т
а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з вищенаведеним позовом, який
підписано його представником ОСОБА_5(
довіреність від 07 червня 2011 року т.1
а.с.66). Позивач просив стягнути на його
користь 112 891, 00 грн. на відшкодування
витрат, пов*язанних з придбанням ліків
та 700 000,00 грн. на відшкодування
моральної шкоди, 8000,00 грн. витрат,
пов*язанних з наданням правової
допомоги (т.1 а.с.70-82).

Позов обґрунтовано тим, що 09 березня 2010
року, у зв*язку з обранням йому міри
запобіжного заходу - утримання під
вартою, його було доставлено в слідчий
ізолятор до загальної камери, в якій
він не міг перебувати через хворобу на
цукровий діабет. Після зміни
запобіжного заходу - на підписку про
невиїзд, пройшов медичне обстеження, у
нього було виявлено туберкульоз і
встановлено групу інвалідності.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Києва від 26 березня 2014 року позов
задоволено частково (т.2 а.с.18-21).

Стягнуто з Держави України 5000,00 грн.
шляхом зобов*язання Державну
казначейську службу України списати
кошти із спеціально визначеного для
цього рахунку Державного бюджету
України для відшкодування шкоди.

На рішення суду подано апеляційні
скарги прокуратурою, в особі
заступника прокурора Шевченківського
району Києва С.Горупа (а.с.29-32),
позивачем ОСОБА_2 (т.2 а.с.23-25) і Державною
казначейською службою України (т.2
а.с.90-94).

Апелянти посилаються на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права.

Так, апелянт ОСОБА_2 просить рішення
змінити, задовольнивши позовні вимоги
у повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокуратури та
Державної казначейської служби
ставиться питання про скасування
оскаржуваного рішення з ухваленням
нового - про відмову у позові.

В судовому засіданні представник
прокуратури підтримав апеляційну
скаргу прокурора, визнав скаргу
Державної казначейської служби
України, не визнавши апеляційну скаргу
ОСОБА_2

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5 (договір
про надання правової допомоги від 18
листопада 2013 року т.1 а.с.204-207)
підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_2,
не визнавши апеляційні скарги
прокурора та Державної казначейської
служби України.

Представник Державної казначейської
служби України - Гашинський Д.М.
підтримав апеляційну скаргу, визнав
скаргу прокурора, не визнавши
апеляційну скаргу ОСОБА_2

Представники Київського слідчого
ізолятора управління Державної
Пенітенціарної служби в м.Києві та
Київській області - Харчук В.В.,
Кравченко С.В. визнали апеляційні
скарги прокурора, Державної
казначейської служби України, не
визнавши апеляційну скаргу ОСОБА_2

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарг з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, і не оспорювалося
сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_2
09 березня 2010 року, в зв`язку з обранням
йому міри запобіжного заходу у вигляді
тримання під вартою, відповідно до
Постанови Дніпровського районного
суду м. Києва від 08 березня 2010 року було
доставлено до Київського слідчого
ізолятора і поміщено до загальної
камери(т.1 а.с.17).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 страждає
на цукровий діабет І типу, в квітні 2010
року, у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я позивач був переведений до
палати медичної частини відповідача, в
якій, за поясненнями свідка ОСОБА_9
перебувало п*ять чоловік, з яких двоє
страждали на туберкульоз. Позивачу
надавалась медична допомога, яка
полягала у вимірюванні рівню цукру у
крові раз на два тижні, введення
ін*єкції інсуліну та застосування
вітаміноподібного препарату «Тіогама
Турбо», який йому передавали родичі.

Згідно з висновком судово-медичної
експертизи № 173 від 29 вересня 2010 року,
щодо стану здоров*я позивача, в межах
розслідування кримінальної справи,
експертами було встановлено
погіршення стану здоров*я позивача,
відсутність належного лікування під
час перебування під вартою,
імовірність погіршення стану здоров*я
в разі відсутності належного
лікування.

07 жовтня 2010р. постановою Дніпровського
районного суду м. Києва позивачу було
змінено запобіжний захід, не пов*язаний
з позбавленням волі.

Звертаючись до суду з вказаним позовом,
позивач наголошував, що внаслідок
неналежного медичного лікування,
поміщення його до палати з особами, які
страждають на туберкульоз, в нього
погіршився стан здоров*я, і він
додатково захворів на туберкульоз. В
ході розгляду справи позивач подав
заяву про збільшення позовних вимог
(а.с.220 т. 1) щодо відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 338672,0 грн.

Суд першої інстанції зобов*язував
відповідача надати відомості про осіб,
з якими позивач перебував у палаті
медичної частини відповідача, з
зазначенням діагнозу цих осіб, за
період перебування його в медичній
частині

Відповідачем надано суду акт про
знищення журналу обліку стаціонарних
хворих від 26 червня 2013 року у зв*язку з
пошкодженнями (т.1 а.с.250).

З наданих суду даних вбачається що за
час перебування позивача під вартою,
йому передавались ліки, що вбачається з
копії журналу відвідань (т.2 а.с.151-153,
164-165).

Представник відповідача пояснив, що
позивачу при надходженні його в СІЗО
медичною установою здійснювалось
флюорографія легенів, знімок
знаходиться в електронному вигляді,
але у зв*язку з технічними причинами
було втрачено (лист від 20 лютого 2013 року
(т.1 а.с.177).

Судом встановлено, що після зміни
позивачу міри запобіжного заходу і
звернення його до спеціальної медичної
установи, йому було встановлено, що він
хворіє на туберкульоз. Висновок
фтизіатра від 22 червня 2011 року (т.1 а.с.44).

З 09 червня 2011 року ОСОБА_2 встановлена
ІІ група інвалідності, причина
інвалідності загальне захворювання,
дата обстеження 16 червня 2012 року (т.1
а.с.46).

До апеляційної скарги ОСОБА_2 додав
копію довідки огляду МСЕК № 785841 серія 10
ААА від 14 серпня 2012 року, відповідно до
якою останньому встановлено П групу
інвалідності довічно, причина
інвалідності загальне захворювання (т.1
а.с.219).

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

За змістом ст. 1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Положеннями ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав,
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку щодо
стягнення моральної шкоди у
визначеному судом розмірі, враховуючи
принципи розумності і справедливості,
оскільки за матеріалами справи
внаслідок незаконного поміщення
позивача, який на час прибуття до
відповідача не страждав на
туберкульоз, до палати медичної
частини з особами, які страждають на
туберкульоз, у останнього погіршився
стан здоров*я і він був інфікований
туберкульозом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовного того, що позивачем не надано
суду належних доказів в обґрунтування
розміру матеріальної шкоди в розмірі
338672,00 грн., тому відсутні підстави для
задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги позивача
стосовного того, що судом першої
інстанції безпідставно не прийнято
рішення про стягнення матеріальної
шкоди не ґрунтуються на матеріалах
справи.

Доводи апеляційних скарг прокуратури
і Державної казначейської служби
України щодо відсутності підстав про
стягнення моральної шкоди
спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційних скарг та залишення без
змін оскаржуваного рішення, оскільки
рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційних скарг правильність
висновку суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,313 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, першого
заступника прокурора Шевченківського
району м.Києва С. Горупи, Державної
казначейської служби України
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: