Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4325/14
Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Бондар М.С.,

Судді Кримська О.М.,

Подліянова Г.С.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 24
червня 2013 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2013 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулося до суду із вказаним позовом,
який обґрунтовувано тим, що 15.06.2006 року
між ТОВ «Український промисловий банк»
та ОСОБА_3 був укладений кредитний
договір №167-99/К-06, згідно з умовами
якого позивач надав відповідачу кредит
в сумі 30 000 доларів США із розрахунку 10,5%
річних за весь час фактичного
користування кредитом, до 14.06.2010 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Український
промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та
Національним банком України було
укладено Договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
«Український промисловий банк» на
користь ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до п. 4.1 Договору, в порядку,
обсязі та на умовах, визначених
договором, ТОВ «Український
промисловий банк» передає (відступає)
ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, що забезпечують виконання
кредитних зобов'язань перед
Національним банком України, внаслідок
чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ
«Український промисловий банк» як
кредитора (стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях.

Згідно п. 4.2 вказаного договору,
внаслідок передачі ТОВ «Український
промисловий банк» - ПАТ «Дельта Банк»
прав вимоги до боржників, ПАТ «Дельта
Банк» переходить (відступається) право
вимагати (замість ТОВ «Український
промисловий банк») від боржників
повного, належного та реального
виконання обов'язків за кредитними та
забезпечувальними договорами.

Відповідач належним чином свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконував, станом на 22.02.2013 року у
позичальника виникла заборгованість в
сумі 162 681 грн. 45 коп., що складається з:
заборгованості за кредитом - 104 908 грн. 13
коп., заборгованості по відсоткам - 49 298
грн. 83 коп., заборгованості по комісії - 8
474 грн. 50 коп., яку відповідач просив суд
стягнути.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 24
червня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором №167-99/К-06 від 15.06.2006
року, укладеним між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_3, у
загальній сумі 162 681 грн. 45 коп., що
складається з: заборгованості за
кредитом - 104 908 грн. 13 коп.,
заборгованості по відсоткам - 49 298 грн. 83
коп., заборгованості по комісії - 8 474
грн. 50 коп..

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Дельта Банк» судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 1 626 грн. 81 коп..

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 12 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
суду залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та
інші особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані повідомляти суд про зміну
свого місця проживання (перебування,
знаходження) або місцезнаходження під
час провадження справи. У разі
відсутності заяви про зміну місця
проживання або місцезнаходження
судова повістка надсилається на
останню відому судові адресу і
вважається доставленою, навіть якщо
особа за цією адресою більше не
проживає або не знаходиться.

Тричі учасники апеляційного розгляду в
судове засідання суду апеляційної
інстанції не з'явились, повідомлені про
місце та час розгляду справи у
відповідності до ст.ст.. 74, 76 ,77 ЦПК
України, що підтверджується
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення
(судової повістки), тобто скористались
своїми процесуальними правами на
власний розсуд ( а.с.84-88; 96-103;112-118).

Причини неявки в судове засідання
учасники апеляційного розгляду не
повідомили.

Будь - яких письмових клопотань, у тому
числі про зміну місця проживання або
перебування, про відкладення розгляду
справи не надходило.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст..ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справу за відсутності
учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Встановлено, що 15.06.2006 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_3 був укладений кредитний договір
№167-99/К-06, згідно з умовами якого
позивач надав відповідачу кредит в
сумі 30 000 доларів США із розрахунку 10,5%
річних за весь час фактичного
користування кредитом, строком до
14.06.2010 року ( а.с.5-9)

30.06.2010 року між ТОВ «Український
промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та
Національним банком України було
укладено Договір про передачу активів
та кредитних зобов'язань ТОВ
«Український промисловий банк» на
користь ПАТ «Дельта Банк» ( а.с.13-17).

Відповідно до п. 4.1 та п.4.2 Договору, в
порядку, обсязі та на умовах,
визначених договором, ТОВ «Український
промисловий банк» передає (відступає)
ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами, що забезпечують виконання
кредитних зобов'язань перед
Національним банком України, внаслідок
чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ
«Український промисловий банк» як
кредитора (стає новим кредитором) у
зазначених зобов'язаннях.

ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по
зазначеному кредитному договору та ці
обставини відповідачем не оспорюються.

Згідно довідки від 19 лютого 2013 року,
виданої ПАТ «Дельта Банк» станом на
22.02.2013 року у позичальника виникла
заборгованість в сумі 162 681 грн. 45 коп.,
що складається з: заборгованості за
кредитом - 104 908 грн. 13 коп.,
заборгованості по відсоткам - 49 298 грн. 83
коп., заборгованості по комісії - 8 474
грн. 50 коп.. ( а.с.12)

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дослідив обставини
справи та дійшов до правильного
висновку про те, що відповідач належним
чином не виконував свої зобов'язання за
кредитним договором, у зв'язку з чим
утворилась заборгованість, яка
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

При цьому районний суд навів у рішенні
відповідні доводи з посиланням на
надані по справі докази та положення
закону.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не були
порушені норми процесуального права,
правильно застосовано норми
матеріального права.

Твердження в апеляційній скарзі про те,
що довідка ПАТ «Дельта Банк» від 19.02.2013
року про розрахунок заборгованості за
кредитним договором не є належним
доказом, оскільки не відображає
детального розрахунку заборгованості,
є неприйнятними з огляду на наступне.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності , в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
наданих сторонами доказів.

Щодо обов'язку доказування і подання
доказів, то відповідно до ст.. 10 , ст.. 60
ЦПК України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Від відповідача клопотань про
витребування доказів у порядку ст..ст.
134, 137 ЦПК України не надходило.

Отже, відповідачем не надано належних
та допустимих доказів, які б
спростовували факт існування
заборгованості за кредитним договором
або наявності заборгованості у
меншому розмірі або взагалі про її
відсутність.

У судової колегії при вирішенні даного
спору відсутні підстави не приймати
такий письмовий доказ, оскільки
довідка видана фінансовою установою,
скріплена підписом уповноваженої
особи банку та печаткою банку ( а.с.12)

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що місцевий суд, на порушення ч.1 ст. 224
ЦПК України ухвалив заочне рішення, так
як були відсутні дані про належне
повідомлення відповідача про час та
місце судового засідання, не є
безумовною підставою для скасування
рішення суду, відповідно до положень
ст.. 309 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо не
доведення позивачем факту отримання
позичальником коштів за кредитним
договором є безпідставними, оскільки в
кредитному договорі, який є чинним на
час вирішення спору, та підписаний
особисто відповідачем, визначена сума
кредиту, а також позичальник вчиняв дії
щодо часткового виконання зобов'язань
за цим договором.

Виходячи з вимог змагальності сторін,
обов'язків доказування і подання
доказів, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК України,
судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 24 червня 2013 року у
цій справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: