Головуючий у І інстанції Пухна
О.М.Провадження № 22-ц/780/6192/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 58
УХВАЛА

Іменем України

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Воробйової Н.С.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 23 вересня 2014 року по справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року позивач звернувся в
суд із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4
про стягнення боргу за кредитним
договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 24
жовтня 2007 року між банком і
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно яких банк
надав позичальниці кредит для
придбання квартири в розмірі 290 567
доларів США з терміном погашення до 10
жовтня 2034 року із розрахунку 11,95%
річних, а відповідач зобов'язалася
повернути отриманий кредит та сплатити
відсотки за його користування.
Поручителями позичальника за
кредитним договором є відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_4, які за договорами
поруки від 24 жовтня 2007 року
зобов'язалися відповідати перед банком
за виконання позичальником зобов'язань
по поверненню кредиту. Вказував, що за
умовами кредитного договору
позичальник ОСОБА_3 мала повертати
кредит щомісячними платежами, однак не
виконує цих обов'язків має прострочену
заборгованість. Письмова вимога банку
про дострокове погашення всієї суми
кредиту від 05 березня 2012 року залишена
позичальницею і поручителями без
реагування. Посилаючись на ч.2 ст.1050,
ст.1054 ЦК України та умови кредитного
договору, просив достроково стягнути
солідарно з відповідачів на користь
банку кредитні кошти станом на 18
вересня 2012 року в розмірі 2 487 625,18 грн., з
яких 2 106 995,08 грн. - розмір
кредиту, 362 677,58 грн. - відсотки, 17 952,52 грн.
- підвищені відсотки та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 26 грудня
2013 року позов задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 06 березня 2014 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2014 року рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 26 грудня 2013 року
та ухвала апеляційного суду Київської
області від 06 березня 2014 рок в
частині позову ПАТ «Універсал банк» до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
кредитним договором скасовано і справу
передано в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 23 вересня
2014 року в задоволенні позову ПАТ
«Універсал Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за кредитним договором
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк» просить скасувати рішення,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги банку.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
неповно з'ясовані обставини, що мають
значення для вирішення справи, суд не
взяв до уваги, що позивачем було
змінено термін виконання основного
зобов'язання, шляхом направлення
вимоги позичальнику 08
березня 2012 року, і тому строк настав 08
грудня 2012 року. В межах піврічного
терміну банком було направлено вимогу
поручителю про погашення
заборгованості, тому вимоги ст. 559 ЦК
України банком дотримані.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції,
24 жовтня 2007 року між банком і
відповідачем ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно яких банк
надав позичальниці кредит для
придбання квартири в розмірі 290 567
доларів США з терміном погашення до 10
жовтня 2034 року із розрахунку 11,95%
річних, а відповідач зобов'язалася
повернути отриманий кредит та сплатити
відсотки за його користування.
Поручителями позичальника за
кредитним договором є відповідачі
ОСОБА_2 і ОСОБА_4, які за договорами
поруки від 24 жовтня 2007 року
зобов'язалися відповідати перед банком
за виконання позичальником зобов'язань
по поверненню кредиту.( т.1 а.с. 9-14).

Договором встановлений строк
кредитування по 10 жовтня 2034 року ( що є
датою остаточного погашення всієї суми
кредиту). Повернення кредиту
відповідно до п.2.4
кредитного договору та додатку №2
(графік платежів) передбачено шляхом
внесення позичальником щомісячних
платежів до 10 числа за кредитом і
відсотками ( т.1 а.с. 17-20).

Відповідно до п. 5.2.5 кредитного
договору у випадку прострочення
платежів банк вправі вимагати від
позичальника дострокового повернення
кредиту в повному обсязі.

Крім того, судом встановлено, що
поручителями ОСОБА_3 за вказаним
кредитним договором є співвідповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_4, які за договорами
поруки від 24 жовтня 2007 року та
додатковими угодами від 24 березня 2010
року зобов'язалися відповідати за
повернення кредиту ( т.1 а.с.21-26).

Рішення суду в частині стягнення
солідарно заборгованості за кредитним
договором з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набрало
законної сили. (т.1 а.с. 224-226).

Письмові вимоги банку про необхідність
погашення заборгованості та наслідки
їх невиконання у вигляді дострокового
стягнення кредиту, направлені
позичальнику та поручителям 05 березня
2012 року і 16 липня 2012 року були залишені
без задоволення (т.1 31-43). З тексту
вимог, адресованих ОСОБА_2 видно, що
банк вимагав сплатити прострочену
заборгованість та відсотки за
користування кредитом, а у разі
невиконання цієї вимоги термін
повернення кредиту визнається банком
таким, що настав достроково на
шістдесят перший день з моменту
отримання цієї вимоги.

Зазначену вимогу ОСОБА_2 отримав 13
березня 2012 року, про що свідчить його
особистий підпис за зворотному
повідомленні ( т.1 а.с. 40).

Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк зобов'язується надати
грошові кошти позичальникові у розмірі
та на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася.

Згідно із ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.
Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.599 ЦК України
зобов'зання припиняються виконанням,
проведеним належним чином. Загальні
умови виконання зобов'зання зазначені
у ст. 526 ЦК України.

Згідно із ст.554 ЦК України у разі
порушення зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед кредитором у тому ж
обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України
Порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідлно до п.24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ N 5 від 30 березня 2012 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» відповідно
до частини четвертої статті 559 ЦК
України порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Отже, якщо кредитним
договором не визначено інші умови
виконання основного зобов'язання, то у
разі неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором строк пред'явлення
кредитором до поручителя вимоги про
повернення отриманих у кредит коштів
має обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

(Абзац другий пункту 24 із змінами,
внесеними згідно з Постановою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 7 від 07.02.2014 року).

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору
про дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Як видно з матеріалів справи, договором
поруки від 24 жовтня 2007 року строк її
припинення не встановлений, тому
виходячи з аналізу і вимог
вищевказаних норм матеріального права,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобовязання, настання строку виконання
зобов'язання в повному обсязі або у
зв'язку із застосуванням права на
повернення кредиту достроково не
пред'явить вимоги до поручителя.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року,
якою скасовано рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
Київської області в частині позову
банку до ОСОБА_2, зазначено, що суди в
порушення вимог ст.ст. 212-214, ЦПК України
не звернули уваги на умови договору
поруки, прийшли до передчасного
висновку про можливість стягнення
кредитної заборгованості в
солідарному порядку із поручителя
ОСОБА_2, з урахуванням того, що позовна
вимога до поручителя заявлена банком
після збігу шести місяців від дня
виконання основного зобов'язання який
настав 14 травня 2012 року, з
врахуванням вимоги банку та наданим
строком - шістдесят один день з моменту
отримання вимоги, тоді як з таким
позовом банк звернувся 23 листопада 2012
року, а шестимісячний строк сплинув 14
листопада 2012 року ( т. 1 а.с. 49).

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанції при новому
розгляді.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку з врахуванням встановленого,
положень ст. 338 ЦПК України, що правові
підстави для стягнення заборгованості
за кредитним договором з ОСОБА_2
відсутні.

Посилання в апеляційній скарзі на ту
обставину, що направленням вимоги
позичальнику 08 березня 2012 року
змінився термін виконання основного
зобов'язання і цей строк настав 08
грудня 2012 року, а відтак шестимісячний
строк пред'явлення вимоги до
поручителя банком не пропущений, не
ґрунтується на вимогах закону.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, та вимог заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам, та
дійшов правильного висновку про
задоволення позову, підстави для
скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 23 вересня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: