Номер провадження: 22-ц/785/9304/14
Головуючий у першій інстанції Буран В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

Парапана В.Ф.

суддів:
Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Желєзнові В.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 08 вересня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів на утримання дитини,

в с т а
н о в и л а:

13 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що рішенням Біляївського
районного суду Одеської області від 22
лютого 2012 року з нього на користь
відповідачки ОСОБА_4 на утримання сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуті аліменти
в розмірі ? частини від всіх видів його
доходів. В теперішній час його
матеріальний стан погіршився, оскільки
на його утриманні перебувають його
матір ОСОБА_6 пенсіонерка за віком, яка
за станом здоров'я потребує
стороннього нагляду, батько ОСОБА_7,
який пенсію не отримує та не може
працевлаштуватись через ревматичну
хворобу, він одружився і надає допомогу
дружині виховувати її дочку, яка
навчається в учбовому закладі м. Києва,
він звільнився й вимушений поступити
на платній основі до навчального
закладу з метою отримання іншої
спеціальності. Тому він не має
можливості сплачувати аліменти на
утримання сина у визначеному рішенням
суду розмірі й вважає, що має право на
зменшення розміру аліментів з ?
частини від всіх видів заробітку
(доходу) до ? частини щомісяця.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. 192
СК України, позивач ОСОБА_3 просив суд
позов задовольнити (а.с. 1-3).

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
заперечувала.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення,
яким зменшити розмір аліментів з ?
частини від всіх видів заробітку
(доходу) на ? частину, мотивуючи тим, що
суд першої інстанції порушив норми
процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
його пояснення на апеляцію,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає задоволенню за таких підстав.

У частині 1 ст. 192 СК України визначено,
що розмір аліментів, визначений за
рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути згодом зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 22 лютого 2012 року з
позивача ОСОБА_3 на користь
відповідачки на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, стягнуті аліменти в
розмірі ? частини від всіх видів його
доходів (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
обставини, на які посилався позивач
ОСОБА_3 існували на час ухвалення
рішення суду від 22 лютого 2012 року, але
він не оскаржив це рішення. Позивач є
працездатний й зобов'язаний утримувати
сина до досягнення ним повноліття.
Дитина проживає разом з матір'ю й
утримувати його самостійно вона не має
змоги.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції повністю погодитися
неможливо, виходячи з наступного.

Згідно статті 27 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, яка набула
чинності для України з 27.09.1991 року,
«держави-учасники визнають право
кожної дитини на рівень життя
необхідний для фізичного, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) несуть основну
відповідальність забезпечення умов
життя, необхідних для розвитку дитини,
в межах своїх здібностей і фінансові
можливостей».

У п. 23 постанови №3 Пленуму «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» від 15 травня 2006
року Верховний Суд України роз'яснив,
що відповідно до ст. 192 СК розмір
аліментів, визначений судовим рішенням
або за домовленістю між батьками, суд
може змінити за позовом платника або
одержувача аліментів у зв'язку зі
зміною матеріального чи сімейного
стану, погіршення чи поліпшення
здоров'я когось із них.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивач ОСОБА_3 та відповідачка ОСОБА_4
були зобов'язані довести в судовому
засіданні ті обставини, на які
посилались як на підставу вимог та як
на заперечення проти позову.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

В порушення положень ст. ст. 212, 213, 214 ЦПК
України суд першої інстанції не
перевірив належним чином обставини, на
які посилався позивач як на підставу
своїх вимог, і які мають значення для
правильного вирішення спору, не
дослідив та не дав оцінки доказам,
наданим позивачем.

Колегія суддів вважає, що у даному
випадку апеляційний суд має законні
підстави для встановлення обставин, що
мають значення для справи, та
дослідження й оцінки наявних у справі
доказів.

Так, позивач ОСОБА_3 надав суду докази,
які підтверджують, що він проживає
однією сім'єю з батьками ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 9). Батьки та позивач
хворіють на різни хвороби та
перебувають на диспансерному обліку
Яськівської лікарської амбулаторії
загальної практики сімейної медицини,
що підтверджується відповідними
довідками від 05 червня 2014 року (а.с. 10-12).

Позивач ОСОБА_3 працював з 09 липня 2013
року по 01 серпня 2014 року на посаді
електромонтажника КП
"ЕЛЕКТРОПІВДЕНЗАХІДМОНТАЖ-11",
звільнився за власним бажанням, що
підтверджується копією трудової
книжки на його ім'я (а.с. 34).

Згідно із звітом про здійснення
відрахування та виплати щодо
середньомісячна заробітна плата
позивача ОСОБА_3 без відрахування
податків та інших обов'язкових
платежів за період з 01 грудня 2013 року по
31 травня 2014 року становить 1376, 96 грн.
(а.с. 13).

Із копії договору №5-12-12 від 22 серпня 2012
року вбачається, що позивач навчається
у Технікумі газової і нафтової
промисловості Одеської національної
академії харчових технологій на
заочній формі навчання зі сплатою 5485,20
грн. на строк до 26 квітня 2015 року (а.с. 14).

07 липня 2012 року позивач ОСОБА_3
одружився з ОСОБА_9 (а.с. 7).

Позивач ОСОБА_3 на час розгляду справи є
безробітним, відповідачка ОСОБА_4 не
надала суду ніяких даних у
підтвердженні свого матеріального
становища, відомості про місце роботи
відповідачки відсутні.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, виконуючи
повноваження суду апеляційної
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку про те, що позивачем ОСОБА_3
доведено, що його матеріальне
становище погіршилось й він не має
можливості сплачувати аліменти на
утримання сина у визначеному рішенням
суду розмірі, тому у відповідності до
ст. ст. 15, 16 ЦК України його вимоги
підлягають захисту судом шляхом
зменшення розміру аліментів з ?
частини від всіх видів його доходу до ?
частини.

Отже, вимоги ОСОБА_3 є обґрунтованими,
законними й підлягають задоволенню.

Порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, а саме, ст. ст. 212,
213, 214 ЦПК України, та матеріального
права, ст. 192 СК України, у
відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4,
313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити,
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 08 вересня 2014 року
скасувати й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення
розміру аліментів на утримання дитини
задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, стягнутих з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, за рішенням
Біляївського районного суду Одеської
області від 22 лютого 2012 року, з ? частини
до ? частини від всіх видів його
заробітку (доходу) щомісяця, починаючи
з 27 листопада 2014 року й до повноліття
сина - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік