Справа № 219/3606/2014-ц
Артемівський міськрайонний суд
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області в складі:
головуючого - судді Шевченко Л.В.
при секретарі судового засідання -
відповідача - не з'явився
представника Органу опіки та
піклування Соледарської міської ради
Вілкової О.О. (на підставі довіреності
від 30.09.2014 року),
прокурора Головко А.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду м.
Артемівськ цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Орган
опіки та піклування Соледарської
про позбавлення батьківських
Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3, третя
особа - Орган опіки та піклування
Соледарської міської ради, у якому
просить позбавити відповідача
батьківських прав, стосовно її дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач
обґрунтовує позов тим, що відповідач не
спілкується з донькою, не проявляє до
неї батьківської уваги, не турбується
про її фізичний та духовний розвиток,
не піклується про її здоров'я, не надає
матеріальної допомоги на виховання.
Позивач також зазначає, що відповідач
ухиляється від покладених на нього
обов'язків щодо сплати аліментів
згідно виконавчого листа, виданого
відповідно до рішення Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
від 13.08.2012 року.
Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просила
їх задовольнити. Вважає, що відповідач
не має права називатися батьком,
оскільки нічим їй не допомагає у
вихованні дитини, ухиляється від
сплати аліментів на дитину, хоч і був
повідомлений про наявність судового
рішення про стягнення аліментів. Також
в неї є побоювання, що відповідач може
викрасти дитину у будь-який час та не
дати їй вивезти дитину до Росії.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про час та місце проведення
судового засідання повідомлений через
оголошення в газету.

Представник Органу опіки та
піклування Соледарської міської ради
Вілкова О.О. надала суду заяву, у якій
просила розглянути справу без її
участі та прийняти рішення на розсуд
суду (вх. № 17784 від 02.10.2014 року). Суд
визнав участь представника органу
опіки та піклування обов'язковою. В
судовому засіданні 19.11.2014 року
представник Органу опіки та піклування
Соледарської міської ради Вілкова О.О.
пояснила, що засідання комісіі з питань
захисту прав дитини виконкомі
Соледарської міської ради щодо
розгляду питання про надання згоди
ОСОБА_5 на позбавлення батьківських
прав ОСОБА_3 відносно малолітньої
дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, було
проведено 05.03.2014 року. ОСОБА_7 надала
пояснення до заяви та підтвердила, що
ОСОБА_3 проживає окремо від родини у м.
Горлівці Донецької області. Він не
приймає участі у вихованні та
утриманні своєї дитини з 2010 року; не
надає матеріальної допомоги, не
сплачує аліменти, має заборгованість
по аліментах. Також вона зазначила, що
перебуває у другому шлюбі. «За» надання
згоди на позбавлення батьківських прав
проголосувало 8 чол., «проти» - 0 чол.,
«утримались» - 4 чол. Також вона вказало,
що були сумніви у наданні згоди на
позбавлення батьківських прав у 4 осіб,
оскільки фактично комісія прийняла
рішення за відсутності ОСОБА_3

Прокурор вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
сторін, прокурора, показання свідків,
оцінивши надані суду докази в їх
сукупності, суд вважає, що підстави для
задоволення позову відсутні,
враховуючи наступне.

ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1, її
батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_8, про що
видано повторно Свідоцтво про
народження НОМЕР_2 від 24.03.2010 року (
арк.с.9).

З пояснень позивача суду стало
відомо, що при народженні дитини батько
був записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СК
України зі слів матері дитини, тобто
позивачки. Позивачка не проживала з
батьком дитини майже до 2009 року. Потім
вони з відповідачем зустрілися знову,
почали разом жити однією сім'єю, він
визнав ОСОБА_4 своєю донькою, дав доньці
своє прізвище, а тому в 2010 році було
видано нове свідоцтво про народження
дитини.

Позивач в судовому засіданні
пояснювала, що з 2010 року відповідач
почав вживати алкогольні напої,
потрапив в аварію. Вона взяла кредит,
щоб були кошти на ремонт автомобіля.
Він практично не працював. Втім, 09.11.2011
року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрували шлюб, про що
свідчить Свідоцтво про шлюб серія
НОМЕР_3, видане Соледарською міською
радою м. Артемівська у Донецькій
області. Після реєстрації шлюбу
позивачу присвоєно прізвище ОСОБА_3.

Заочним рішенням Артемівського
міськрайонного суду від 13.08.2012 року у
справі № 2-2320-2012 р. стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_9 на утримання дитини
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в твердій
грошовій сумі у розмірі 2500 грн.
щомісячно, починаючи з 15.05.2012 року до
досягнення дитиною, про що виданий
виконавчий лист (арк.с.12).

10.04.2013 року рішенням Артемівського
міськрайонного суду Донецької області
шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано. В
рішенні суду зазначається, що з січня
2012 року між позивачем та відповідачем
вже були припинені сімейно-шлюбні
відносини і примирення між ними
неможливе (арк.с.11).

Органом опіки та піклування
Соледарської міської ради складений
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 стосовно його
доньки ОСОБА_4 (арк.с.20) на підставі
документів, наданих СКВРЖП
«Ремонтник», загальноосвітньої школи
I-III ступенів № 13, рішення суду про
розірвання шлюбу.

Однак, з побутової характеристики,
виданої Соледарським комунальним
виробничим ремонтно-житловим
підприємством «Ремонтник» 22.01.2014 року,
вбачається, що вона підписана
невідомою особою (із зазначенням, що
вона підписана мастером з утримання та
експлуатації житла ОСОБА_10, містить
риску та підпис невідомої особи, а
також не надано повноважень цієї особи
на підписання характеристики) (арк.с.15).
Виробнича характеристика не містить
дати її підписання (арк.с.16). Тому,
вказані характеристики суд не може
вважати приймає в якості належних
доказів.

ОСОБА_4 навчається в 5-а класі
Соледарської загальноосвітньої школи
I-III ступенів № 13. Згідно довідки від
27.01.2014 року № 64 батько участі у
вихованні дитини не приймає, не
спілкується з вчителями, не відвідує
батьківські збори (арк.с.18).

Орган опіки та піклування при
ухваленні свого висновку взяв також до
уваги довідку Відділу державної
виконавчої служби № 1504 від 11.02.2014 року,
з якої вбачається, що у період з 15.05.2012
року по 01.02.2014 року згідно з дублікатом
виконавчого листа № 0503/4502/2012, який
видано 11.02.2014 року, позивач не
отримувала аліменти від відповідача
(арк.с.14). Однак, в судовому засіданні
було встановлено, що зазначену довідку
було видано саме тому, що на час видачі
довідки 11.02.2014 року виконавче
провадження щодо стягнення аліментів
не відкривалося, а висновок про злісне
ухилення боржника (відповідача) від
сплати аліментів зроблений передчасно.

Як встановлено в судовому засіданні
та при дослідженні матеріалів справи №
2-2320-2012, стягувач ОСОБА_9 зверталась до
суду 19.11.2012 року з приводу внесення до
виконавчого листа ідентифікаційного
коду та дати народження боржника.
Оригінал виконавчого листа
знаходиться в матеріалах справи.

27.01.2014 року стягувач (позивач)
звернулася до суду з заявою про видачу
дублікату виконавчого листа щодо
стягнення 2500 грн. аліментів на дитину у
зв'язку з втратою оригіналу. Однак, в
заяві не було зазначено ким втрачено
виконавчий лист. При цьому, згідно
довідки № 5498 від 27.01.2014 року виконавчий
лист щодо стягнення аліментів з
відповідача у виконавчій службі
Артемівського міськрайонного
управління юстиції не перебував.
Ухвалою суду від 27.01.2014 року у справі №
6/219/70/2014 виконавчий лист видано судом.

В судовому засіданні позивач
пояснювала, що відповідач не виконує
рішення суду та ухиляється від сплати
аліментів на дитину. Втім, під час
ознайомлення з матеріалами справи №
0503/4502/2012 провадження 2/0503/2320/2012 було
встановлено, що заочне рішення суду
щодо стягнення аліментів в твердій
грошовій сумі у розмірі 2500 грн.
прийнято за відсутності відповідача -
ОСОБА_3. Суд також критично сприймає
доводи позивача про те, що вона при
розгляді цивільної справи щодо
розірвання шлюбу між нею та
відповідачем повідомила останнього
про вищевказане рішення щодо стягнення
аліментів, а тому він знає про це
рішення суду та повинен сплачувати
аліменти, оскільки з рішення суду у
справі № 219/1166/2013 - ц (провадження
2/219/937/2013) вбачається, що відповідач
надав суду заяву про розгляд справи за
його відсутністю і проти розлучення не
заперечує.

12.02.2014 року ОСОБА_7 звернулась до
ВДВС з заявою про стягнення аліментів з
ОСОБА_3, 1979 року народження, на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею
повноліття (арк.с.68)

12.02.2014 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження
відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, щодо
стягнення на користь ОСОБА_9 на
утримання неповнолітньої дитини
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліментів (арк.с.71).

ОСОБА_3 повідомлено про відкриття
виконавчого провадження листами
державного виконавця від 12.05.2014 року,
12.02.2014 року.

Згідно інформації, отриманої з
інформаційно-ресурсного центру,
державним виконавцем було встановлено,
що боржник працює в ДП
«Торезантрацит», яке розташоване 86600,
Донецька область, м. Торез, вул.
Енгельса, буд.88.

Згідно листа № 33130 від 21.08.2014 року до
ВДВС Торезького МУЮ, м. Торез, вул.
Енгельса, 90 державним виконавцем
направлено за належністю виконавчий
документ: виконавчий лист № 6/219/70/2014 від
13.08.2012 року, що видав Артемівський
міськрайонний суд, та постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 19.08.2014 року (арк.с.64, 65). Однак,
доказів прийняття до провадження та
стягнення за виконавчим листом
Торезьким МУЮ суду не надано. З наданих
ВДВС Артемівського МРУЮ суду
документів, суд дійшов висновку, що
фактично виконавче провадження зі
стягнення аліментів було відкрито
12.02.2014 року, але відомості про належне
повідомлення боржника про відкриття
виконавчого провадження відсутні, як
відсутні відомості про нараховану та
виплачену заробітну плату боржнику в
період як з 15.05.2012 року по 01.02.2014 року,
так і в період з 01.02.2014 року по 01.12.2014
року.

Згідно усного запиту до ДП
«Торезантрацит» за телефоном НОМЕР_1
судом встановлено, що ОСОБА_3, 1979 року
народження, працював на шахті
«Лутугинська» ДП «Торезантрацит» з
13.05.2013 року по 25.11.2014 року. 25.11.2014 року він
звільнився з шахти за власним бажанням.
За усною довідкою інспектора відділу
кадрів ДП «Торезантрацит» ОСОБА_11 в
особовій картці працівника
підприємства на ім'я ОСОБА_3
зазначається, що він зареєстрований за
адресою АДРЕСА_1, фактичне місце
проживання АДРЕСА_2. В цій же картці він
зазначив, що одружений на ОСОБА_9.
Виконавчий лист щодо стягнення
аліментів з ОСОБА_3 на адресу ДП
«Торезантрацит» не надходив,
стягнення аліментів не проводилося.

Відповідно до положень ст. 19 СК
орган опіки та піклування подає до суду
письмовий висновок щодо вирішення
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження
умов проживання дитини, батьків, інших
осіб, які бажають проживати з дитиною,
брати участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

Дослідивши документи, на підставі
яких зроблено висновок органом опіки
та піклування, суд вважає, що вказаний
висновок є передчасним та недостатньо
обґрунтованим, оскільки прийнятий без
встановлення дійсного
місцезнаходження відповідача ОСОБА_3
та його участі, без обстеження умов
проживання, на підставі характеристик,
оформлених неналежним чином, з
урахуванням довідки ВДВС без
підтвердження наявності документів
виконавчого провадження, тощо.

Помилковими є і висновок державного
виконавця про те, що боржник ОСОБА_3
злісно ухиляється від сплати аліментів
(довідка від 11.02.2014 року, арк.с.14) ,
оскільки рішення про стягнення
аліментів у справі № 2-2320-2012 від 13.08.2012
року прийнято судом заочно,
повідомлення про вручення
рекомендованого листа № 2420 на
ім'я ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 з
судовим рішенням повернулося з
відміткою пошти «за закінченням
терміну зберігання». Крім того, з
судового рішення не вбачається даних
щодо працевлаштування боржника та
середньої заробітної плати.

В судовому засіданні неповнолітня
ОСОБА_4 в присутності матері та
педагога пояснила, що батька давно не
бачила, не спілкується з ним,
телефонного зв'язку з ним не має.

Також в судовому засіданні судом
з'ясовувалося питання чи не пов'язані
вимоги позивача щодо позбавлення
батьківських прав відповідача з тим, що
вона вдруге уклала шлюб, в цьому шлюбі в
неї народилася дитина та чи не бажає
чоловік удочерити її доньку. На це
позивач пояснила, що донька заперечує з
тих підстав, що не хоче змінювати
прізвище, бо один раз воно вже
змінювалося і їй було важко до цього
звикнути.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що з 2009
року вона працює на підприємстві
«Артемсіль», де познайомилась з
позивачем ОСОБА_9 Знає, що її колишній
чоловік ОСОБА_3 матеріально їй не
допомагає, коли він потрапив в аварію
та розбив автомобіль, ОСОБА_9 (позивач)
взяла кредит, щоб відремонтувати авто,
а потім погашала кредит з заробітної
плати і грошей постійно не вистачало.

Свідок ОСОБА_13, вчителька у школі,
повідомила суду, що знає дитину
позивача- ОСОБА_4 з 3 класу, батько в
школу ніколи не приходив. Вже протягом
року вихованням дитини цікавиться
відчим ОСОБА_14, іноді допомагає по
ремонту в школі.

Згідно ст.18 Конвенції про права
дитини батьки несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону
дитинства» виховання в сім'ї є
першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.
Позбавлення батьківських прав або
відібрання дитини у батьків без
позбавлення їх цих прав не звільняє
батьків від обов'язку утримувати дітей.
Батьки несуть відповідальність за
порушення прав і обмеження законних
інтересів дитини на охорону здоров'я,
фізичний і духовний розвиток, навчання,
невиконання та ухилення від виконання
батьківських обов'язків відповідно до
закону.

Стаття 8 Закону України "Про охорону
дитинства" передбачає право кожної
дитини на рівень життя, достатній для
її фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки або особи,
які їх замінюють, несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

Згідно вимог ст. 14 Закону України
"Про охорону дитинства" діти та батьки
не повинні розлучатися всупереч їх
волі, за винятком випадків, коли таке
розлучення необхідне в інтересах
дитини і цього вимагає рішення суду, що
набрало законної сили.

Статтею 150 СК України визначені
обов'язки батьків, зокрема, по
вихованню своєї дитини, піклуванню про
її здоров'я, фізичний, духовний і
моральний розвиток, освіту. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.

Законодавчо встановлений принцип
повної рівності обох батьків у сфері
виховання дітей, і жоден із них не має
будь-яких переваг. Цілеспрямованість
названих дій має бути направлена перш
за все на забезпечення фізичного,
духовного, і морального і розумового
розвитку дитини.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК
України ухилення батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладення на них
відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до ст.164 СК України
батьки можуть бути позбавлені
батьківських прав у тому разі, коли
вони ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини. Рішення
суду про позбавлення батьківських
прав після набрання ним законної сили
суд надсилає органу державної
реєстрації актів цивільного стану за
місцем реєстрації народження дитини.

В п.п.15, 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 30.03.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» надано
роз'яснення про те, що розглядаючи
справи даної категорії, судам слід мати
на увазі, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування вирішується лише після
повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи та
характеру ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавлені
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла вісімнадцяти років, і тільки
з підстав, передбачених ст.164 СК
України. Для встановлення таких
обставин суду потрібно ретельно
перевіряти докази, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, обов'язково
здійснювати необхідні дії для
залучення відповідача у справі та
з'ясування його позиції та
обґрунтувань. Крім того, суд повинен
з'ясувати думку дитини, якщо вона
здатна її висловити. Також згідно із ч. 4
ст. 19 СК обов'язковою є участь у справі
органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач та відповідач проживають
окремо, в різних населених пунктах, на
значній відстані. З урахуванням місця
проживання дитини разом з позивачем у
м. Соледар, а також того, що батько
проживає у інший місцевості - у м. Торез,
який перебуває під контролем
самопроголошеної ДНР, де ведуться дії
АТО, що ускладнює його пересування, а
також того, що рішення судів щодо
стягнення аліментів на дитину,
розірвання шлюбу не доведені до відома
відповідача, виконавче провадження
щодо стягнення аліментів за місцем
його працевлаштування не надходило,
суд не може констатувати, що
невиконання батьківських обов'язків
про які йдеться в позові, було свідомим
та умисним.

З огляду на викладене, позивач не
надав належних доказів та не переконав
суд в тому, що відповідач самоусунувся
від виховання дитини та ухиляється від
виконання батьківських обов'язків
свідомо та умисно. Тому, в задоволенні
позову ОСОБА_9 про позбавлення
батьківських прав ОСОБА_3 слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 150, 164, 165, 166 Сімейного
Кодексу України, ст. ст. 3, 5, 6, 10, 60, 208, 209,
213-215, 224 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та
піклування Соледарської міської ради
про позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті
02.12.2014 року, в судовому засіданні 02.12.2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини. Повне рішення
виготовлено 05.12.2014 року.

Рішення може бути переглянуто
Артемівським міськрайонним судом
Донецької області за письмовою заявою
відповідача. Заяву про перегляд цього
рішення може бути подано відповідаче
мпротягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення набирає законної сили, якщо
його не буде оскаржено в строк,
передбачений для оскарження
останнього.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Запорізької області через
Артемівський міськрайонний суд
Донецької області протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Головуючий суддя
Л.В.Шевченко