Справа №591/6077/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - МіліціановНомер
провадження 22-ц/788/2107/14 Суддя-доповідач -
Маслов В. О. Категорія - 55
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Маслова В. О.,

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г. ,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Державного підприємства
«Рівненський автомобільний ремонтний
завод»,

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 22 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства «Рівненський
автомобільний ремонтний завод» про
стягнення невиплаченої заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку,

в с т а н
о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 22 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ДП «Рівненський
автомобільний ремонтний завод» на
користь позивача середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
за період з 09 січня 2014 року по 22 жовтня
2014 року включно в сумі 52354 грн. 54 коп. із
відрахуванням з цієї суми податків та
всіх обов'язкових платежів. В
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення невиплаченої заробітної
плати відмовлено. Вирішено питання
щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ДП «Рівненський
автомобільний ремонтний завод»
посилаючись на неповне з'ясування
обставин справи, які мають значення для
правильного її вирішення, необ'єктивне
дослідження доказів, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову ОСОБА_2 в повному
обсязі. Вказує, що вина підприємства у
невиплаті належних ОСОБА_2 при
звільненні сум у передбачені законом
строки відсутня. Зазначає, що
влаштовуючись працювати на
підприємство позивач знав про його
критичний фінансовий стан, про виплату
заборгованості по заробітній платі
працівникам виключно через Державну
виконавчу службу. Вважає, що позовна
вимога про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні є необґрунтованою,
оскільки дана відповідальність може
наставати лише за наявності вини
відповідача, обставин невиплати
належних працівникові сум при
звільненні та факту проведення з ним
остаточного розрахунку. Оскільки
остаточний розрахунок по зарплаті з
позивачем не проведено, то і немає
підстав для задоволення позову.

Заслухавши пояснення ОСОБА_2, який
вважав рішення місцевого суду
правильним, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
місцевого суду залишенню без зміни,
виходячи з правила ч. 1 ст. 308 ЦПК
України.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи, позивач з 05 серпня
2013 року по 08 січня 2014 року працював на
ДП «Рівненський автомобільний
ремонтний завод» радником директора
підприємства та звільнений з посади за
угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36
КЗпП України, що підтверджується
трудовою книжкою, наказами від 02 серпня
2013 року № 66к та від 27 грудня 2013 року №
135 відповідно про прийняття на роботу
та звільнення, копії яких є на а.с. 4, 81,
82.

Внаслідок несвоєчасної виплати
заробітної плати підприємством, у
останнього перед ОСОБА_2 утворилась
декілька місячна заборгованість у
розмірі 14717 грн. 19 коп., чого не
заперечує сам відповідач, що також
підтверджується довідкою про
заборгованість, копія якої є на а.с. 83.
Ця заборгованість по зарплаті не була
виплачена заводом ні на день
звільнення позивача з роботи, ні на час
розгляду справи у місцевому суді.

Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24
Закону України «Про оплату праці»
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України встановлено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Згідно із ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості по
заробітній платі місцевий суд
зазначив, що відповідачем спростовано
наявність підстав для стягнення
заборгованості по заробітній платі,
оскільки заяви позивача до Комісії з
трудових спорів ДП «Рівненський
автомобільний ремонтний завод» щодо
виплати заробітної плати задоволені,
посвідчення передано до органу
виконання, відділом ДВС відкрито
виконавче провадження, відбувається
примусове стягнення. Дані обставини
підтверджуються рішеннями Комісії та
постановами про відкриття виконавчого
провадження державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у Рівненській області, копії
яких є на а.с. 96, 100 - 102, 105, 107, 111, 114, 115, 117,
118, 122. Рішення місцевого суду в цій
частині сторонами не оскаржується.

Разом з тим, суд першої інстанції
задовольнив позов в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та стягнув 52354 грн. 54 коп.,
оскільки остаточної виплати всіх сум,
що належали працівникові від
підприємства в день звільнення, не
відбулося з вини відповідача і на час
постановлення судом рішення.

Колегія суддів погоджується з таким
рішенням місцевого суду та вважає, що
ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
несвоєчасну виплату зарплати позивачу,
наявність у відповідача боргу по
зарплаті, про невиплату зарплатні ні на
день звільнення позивача, ні на час
розгляду справи у суді, а тому у
відповідності зі ст. 117 КЗпП України
стягнув середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні за
період з 09 січня 2014 року по 22 жовтня 2014
року включно з відрахуванням з цієї
суми податків та всіх обов'язкових
платежів. Розрахунки цієї суми
містяться у рішенні місцевого суду.

В апеляційній скарзі підприємства не
оспорюються розрахунки суду ні щодо
середньомісячного, ні щодо
середньоденного заробітку позивача, ні
щодо кількості робочих днів у періоді
після звільнення до рішення суду, ні
щодо середнього заробітку, стягнутого
місцевим судом на підставі ч. 1 ст. 117
КЗпП України. Колегія суддів,
перевіряючи законність рішення в межах
апеляційної скарги, вважає, що та
арифметична помилка, яка допущена у
рішенні місцевого суду щодо кількості
робочих днів у періоді з 09 січня по 22
жовтня 2014 року (не 212 днів) і та описка (287
днів) можуть бути виправлені судом
першої інстанції у відповідності зі ст.
219 ЦПК України за власною ініціативою.
Ті ж доводи, які викладені в
апеляційній скарзі відповідача, не є
підставою для скасування рішення
місцевого суду в частині задоволення
позову і постановлення нового рішення
про повну відмову у позові про що
просить апелянт.

Доводи апелянта про відсутність вини
підприємства у невиплаті зарплати
позивачу, оскільки на даний час все
майно та рахунки відповідача
арештовані постановами відділу ДВС,
кошти, які поступають на банківські
рахунки ДП «Рівненський автомобільний
ремонтний завод» розподіляються
виключно державним виконавцем і
направляються ним на погашення боргу
по виплаті зарплати працівникам
підприємства у порядку черговості не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду. Сама по собі
недостатність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності, яка
настає в разі невиплати належних
працівникові від підприємства,
установи, організації сум в день
звільнення. Такі висновки узгоджуються
із роз'ясненнями, які містяться в п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці».
Відповідач як юридична особа і
господарюючий суб'єкт повинен таким
чином організовувати виробництво, щоб
бути спроможним виплатити зарплату
своїм працівникам, щонайменше тим, що
звільнилися з роботи.

Не підлягають задоволенню доводи
апеляційної скарги підприємства про
безпідставне застосування судом ст. 117
КЗпП України та стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні по день постановлення
рішення, оскільки дана норма закону
передбачає виплату працівникові цих
сум за весь час затримки по день
фактичного розрахунку, який у даному
випадку ще не настав. Колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду в цій частині, він узгоджується зі
ст. 117 КЗпП України та роз'ясненнями, які
містяться в п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року N 13 "Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», відповідно до яких установивши
при розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на
користь працівника середній заробіток
за весь період затримки розрахунку, а
при непроведенні його до розгляду
справи - по день постановлення рішення,
якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини.

Не дивлячись на неоднократні вимоги
позивача як під час роботи, так і після
звільнення з роботи про виплату
заборгованості по зарплаті, фактичний
і повний розрахунок з ним не проведений
і на день розгляду справи в суді.
Відсутність цього розрахунку не
позбавляє позивача права на звернення
до суду з позовом про захист свого
порушеного права. До проведення
повного розрахунку з працівником може
бути і не одне рішення суду про
стягнення середнього заробітку на
підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України.

Доводи апелянта про те, що при прийомі
на роботу позивач знав про скрутне
фінансово - економічне становище
підприємства, про систематичні
затримки виплати заробітної плати, не
свідчать про правомірність затримки
зарплати позивачу або про відсутність
підстав для стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку з
ним. Відповідач, як господарюючий
суб'єкт, зважаючи на скрутний фінансово
- економічний стан підприємства, міг би
і не укладати трудовий договір з
позивачем 05 серпня 2013 року, а уклавши
такий договір він взяв на себе
обов'язок дотримання всіх гарантій,
передбачених трудовим законодавством
України, у тому числі щодо своєчасної
виплати зарплати, виплати в день
звільнення всіх належних працівнику
сум, відповідальності за затримку
розрахунку при звільненні. Позивач
стверджує, що окремим працівникам
завод знаходить можливість регулярно
виплачувати зарплату.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з достатньою повнотою
з'ясував обставини справи, у
відповідності зі ст.212 ЦПК України дав
оцінку зібраним доказам і вирішив спір
у відповідності з законом, тому підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів

у х в а л
и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Рівненський
автомобільний ремонтний завод»
відхилити, а рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 22 жовтня 2014
року в даній справі в оскарженій
частині залишити без змін.

Рішення місцевого суду і ухвала
апеляційного суду набрали законної
сили, але можуть бути оскаржені в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -