Справа №
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області у
складі:

головуючого - судді
Рудюка О.Д.,

при секретарі
Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

встановив:

Позивачка звернулася до суду з даним
позовом в якому просить стягнути з
відповідача заборгованість у розмірі 8
790,00грн., пені - 439,50грн. Мотивуючі свої
позовні вимоги тим, що 27.11.2013 року
позивачка позичала грошові кошти у
сумі 8 790,00грн., дану суму відповідач
зобов'язався повернути до 27.08.2014 року,
про що відповідачем надано відповідну
розписку.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримав в повному обсязі,
просив позовні вимоги задовольнити з
тих підстав, що зазначені в позовній
заяві.

Відповідач про час і місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
в судове засідання не з'явився, причину
неявки в судове засідання, суд не
повідомив та клопотань не надходило.

Суд, відповідно до ст. 169 ЦПК України
вважає за можливе розглянути справу на
підставі наявних у ній матеріалів у їх
відсутність, оскільки неповажна неявка
відповідачів не перешкоджає
постановленню рішення.

Вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають правове значення для розгляду
справи і вирішення спору по сутті, суд
приходить до наступного.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за
договором позики позикодавець передає
позичальникові у власність гроші або
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду і якості. Договір позики
вважається укладеним у момент передачі
грошей або речей.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

27.112013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
позики, згідно якого позивач надав
відповідачу позику у розмірі 8 790 ,00
грн., а відповідач прийняв на себе
зобов'язання повернути всю суму позики
до 27.08.2014 року, що підтверджується
розпискою відповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, у визначений сторонами
строк та на час розгляду справі у суді
відповідач не виконав своїх
зобов'язань за договорами позик та суму
боргу позивачу не повернув.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 1050
ЦК України, якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу, а
частиною 2 статті 625 ЦК України, що
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як вбачається із змісту розписки від
27.11.2013 року, що у випадку невиплати вище
вказаної суми відповідач
зобов'язується сплатити пеню у розмірі
п'яти відсотків в місяць від суми
заборгованості.

Таким чином, оскільки відповідач не
виконав взятих на себе своїх
зобов'язань за договором позик від
27.11.2013 року щодо повернення позивачеві
суми позики, суд вважає, що заявлені
позивачем вимоги про стягнення на його
користь з відповідача суми
заборгованості та пені є
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 625, 1047, 1049, 1050
ЦК України та керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58,
60, 88, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість у розмірі 8 790,00грн. та
пені у розмірі 439,50грн., а всього: 9
229,50грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 243,60грн.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
О.Д. Рудюк