Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 26 листопада 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоГвоздика
П.О.,суддів: Євграфової Є.П., Журавель
В.І.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про
розірвання шлюбу, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 29 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 серпня 2014 року,в с т а н о в
и л а:У травні 2014 року позивач
звернулася до суду з даним позовом,
зазначивши в його обґрунтування, що 7
жовтня 1995 року між нею та відповідачем
зареєстровано шлюб. У шлюбі мають двох
синів ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Посилаючись на те,
що сімейне життя з відповідачем не
склалося, просила суд задовольнити
позов. Рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 29 липня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 серпня 2014 року, позов
задоволено. Шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,
зареєстрований у відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Реєстраційної служби Чернігівського
міського управління юстиції 7 жовтня 1995
року, актовий запис за № 1968, розірвано.
Вирішено питання про стягнення
судового збору. У касаційній скарзі
ОСОБА_5 просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи рішення в частині вимог про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції,
з висновком якого погодився й
апеляційний суд, виходив з того, що
перебування сторін у шлюбі має
формальний характер, примирення між
подружжям неможливе, і збереження
шлюбу буде суперечити їхнім інтересам
та інтересам дітей. Висновки судів в
цій частині є законними та
обґрунтованими. Вирішуючи спір в
частині стягнення судових витрат, суди
виходили з того, що оскільки в
матеріалах справи відсутні дані про
допуск до участі у справі адвоката
ОСОБА_9. в якості особи, яка надає
правову допомогу, і остання приймала
участь у справі як представник
позивача, тому дійшли висновку про
відсутність правових підстав для
стягнення витрат на правову допомогу.
Проте з такими висновками судів
погодитись не можна. Відповідно до ст.
79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, відносяться, зокрема,
витрати на правову допомогу. Згідно з
ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані
з оплатою правової допомоги адвоката
або іншого фахівця в галузі права,
несуть сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Так, 26 травня 2014 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_9., яка на підставі
свідоцтва про право на зайняття
адвокатською діяльністю здійснює таку
діяльність, укладено договір про
надання правової допомоги, відповідно
до умов якого остання зобов'язується
надати правову допомогу з усіма
правами представника, які передбачені
ЦПК України. Право на правову
допомогу гарантовано статтями 8, 59
Конституції України, офіційне
тлумачення якого надано
Конституційним Судом України (рішення
від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30
вересня 2009 року № 23-рп/2009, від 11 липня
2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги. При
стягненні витрат на правову допомогу
слід враховувати, що особа, яка таку
допомогу надавала, має бути адвокатом
(стаття 6 Закону України «Про
адвокатуру та адвокатську діяльність»)
або іншим фахівцем у галузі права
незалежно від того, чи така особа брала
участь у справі на підставі
довіреності чи відповідного договору
(статті 12, 42, 56 ЦПК України).Так,
відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 19 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» одними із видів
адвокатської діяльності є
представництво інтересів фізичних і
юридичних осіб у судах під час
здійснення цивільного судочинства, а
також в інших державних органах, перед
фізичними та юридичними особами.
Згідно зі ст. 40 ЦПК України
представником у суді може бути адвокат,
повноваження якого, як представника,
можуть посвідчуватись договором (ч. 4
ст. 42 ЦПК України).Підстави, межі та
порядок відшкодування судових витрат
на правову допомогу, надану в суді як
адвокатом, так і іншим фахівцем у
галузі права, регламентовано у пункті 2
частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89
ЦПК України. Розмір витрат на оплату
правової допомоги визначається за
домовленістю між стороною та особою,
яка надає правову допомогу. Разом із
тим граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлений Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах». Витрати
на правову допомогу, граничний розмір
якої визначено відповідним законом,
стягуються не лише за участь у судовому
засіданні при розгляді справи, а й у
разі вчинення інших дій поза судовим
засіданням, безпосередньо пов'язаних
із наданням правової допомоги у
конкретній справі. Зазначені витрати
мають бути документально підтверджені
та доведені. Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» затверджено
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу, пов'язаних з
розглядом справ. Так, граничний розмір
витрат на правову допомогу не може
перевищувати 40 % розміру
мінімальної заробітної плати за годину
роботи фахівця у галузі права, тобто 487
гривень 20 копійок за одну годину
роботи. Склад та розміри витрат,
пов'язаних оплатою правової допомоги,
входить до предмета доказування у
справі. На підтвердження цих обставин
суду повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін.), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов'язаних із наданням правової
допомоги, оформлені у встановленому
законом порядку (квитанція до
прибуткового касового ордера, платіжне
доручення з відміткою банку або інший
банківський документ, касові чеки,
посвідчення про відрядження). Як
вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження оплати позивачем витрат
на правову допомогу в розмірі 2 030
гривень ОСОБА_9. видано квитанцію до
прибуткового касового ордера (а. с. 51-А)
та надано розрахунок оплати вказаної
правової допомоги (а. с. 52). Таким
чином, вирішуючи спір в частині
стягнення витрат на правову допомогу,
суд першої інстанції на вказані вимоги
закону уваги не звернув, не перевірив
правильність розрахунку оплати
вказаних витрат, а апеляційний суд,
перевіряючи в цій частині законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції помилково вважав, що оплата
такого виду адвокатської діяльності,
як представництво інтересів сторони в
суді, не належить до судових
витрат.Апеляційний суд, перевіряючи
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, на вказані
порушення уваги не звернув, не
перевірив доводів апеляційної скарги
та помилково залишив рішення суду
першої інстанції без змін. За таких
обставин рішення суду першої інстанції
та ухвала апеляційного суду в частині
відмови у задоволенні вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
направленням справи в цій частині на
новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а:Касаційну скаргу
ОСОБА_5 задовольнити частково. Рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 29 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 28 серпня 2014 року в частині
відмови у задоволенні вимог про
стягнення витрат на правову допомогу
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції. В іншій частині
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 29 липня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 28 серпня 2014
року залишити без змін.Ухвала
оскарженню не підлягає. Головуючий

П.О. Гвоздик Судді:
Є.П.
Євграфова
В.І. Журавель

І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко