АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8518/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва Ю.М. Доповідач - Гайдук
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Каліновського
А.Б., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Чоха К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 липня 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із позовом до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Павлоградвугілля» (далі ПАТ
«ДТЕК Павлоградвугілля») про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги. В обґрунтування
позову, зазначав, що перебуваючи у
трудових відносинах з відповідачем 14
березня 1998 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві. Висновком МСЕК
від 2 липня 1998 року йому було
встановлено 70 % втрати професійної
працездатності та наказом від 31 липня
1998 року призначено одноразову допомогу
у розмірі 18750,20 грн., яка виплачувалася
із червня 1999 року по вересень 2001 року, а
не у визначений місячний строк із дня
встановлення втрати професійної
працездатності. Посилаючись на дані
обставини та уточнивши розрахунок
компенсації, ОСОБА_2 просив стягнути із
ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на його
користь компенсацію за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги у розмірі
13876,95 грн. (а.с. 1, 112).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 липня 2013 року у
задоволенні позовних вимог було
відмовлено (а.с. 31-32).

Справа розглядалась судами
апеляційної та касаційної інстанцій
неодноразово.

Останньою ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 серпня 2014 року касаційну
скаргу публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»
задоволено.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 26
березня 2014 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції (а.с. 118-123, 163-164).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права при ухваленні
судового рішення, у зв'язку з чим
ставить питання про його скасування з
прийняттям нового про задоволення
позовних вимог. (а.с. 34).

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційних скарг і
заявлених вимог колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, районний суд виходив з того,
ОСОБА_2 було пропущено позовну
давність, оскільки виплата одноразової
допомоги йому була закінчена у вересні
2001 року і з цього часу у нього виникло
право на звернення до суду з позовом
про стягнення компенсації за
несвоєчасну виплату, в той час як
нормами Цивільного Кодексу 1963 року,
яким на той час були врегульовані
спірні правовідносини, не було
передбачено непоширення строку
позовної давності на вимоги про
відшкодування шкоди завданої
каліцтвом.

Погодитись з такими висновками суду не
можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 працював на шахті
«Західно-Донбаська», правонаступником
якої є ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 14
березня 1998 року з ним стався нещасний
випадок на виробництві. Висновком МСЕК
від 2 липня 1998 року встановлено 70 %
втрати професійної працездатності.
Наказом від 31 липня 1998 року ОСОБА_2
призначено одноразову допомогу у
розмірі 18750,20 грн., яка виплачувалася із
червня 1999 року по вересень 2001 року (а.с.
2-6).

Відповідно до ст.173 КЗпП України ( в
редакції закону № 3694-ХП від 15.12.1993р.),
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний відповідно до
законодавства відшкодувати
працівникові шкоду, заподіяну йому
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним із виконанням
трудових обов'язків.

Чинним на час виникнення спірних
правовідносин законодавством, зокрема
ст. ст. 4, 11 Закону України «Про охорону
праці», передбачено повне
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли від нещасного випадку на
виробництві і професійного
захворювання, що включає й повне
відшкодування працівнику втраченого
заробітку.

Відповідно до п. 39 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23 червня 1993 року
(надалі - Правил), чинних на час
виникнення спірних правовідносин,
одноразова допомога виплачується
потерпілому у місячний термін з дня
визначення МСЕК стійкої втрати
професійної працездатності.

Відповідно до п. 43 Правил, якщо
потерпілому з вини власника своєчасно
не визначено або не виплачено суми
відшкодування шкоди, то ця сума
виплачується без обмеження протягом
будь-якого терміну і підлягає
коригуванню у зв'язку із зростанням цін
на споживчі товари та послуги у
порядку, встановленому ст. 34 Закону
України «Про оплату праці».

Статтею 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачено обов'язок
перегляду (перерахунку) розміру
відшкодування шкоди в разі зміни
вартості життя у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Статтею 34 Закону України «Про оплату
праці» передбачена компенсація
працівникам втрати частини заробітної
плати у зв'язку із порушенням строків
її виплати, яка провадиться відповідно
до індексу зростання цін на споживчі
товари і тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Такий порядок з 1 січня 1998 року до 31
грудня 2000 року було встановлено
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 грудня 1997 року № 1427, якою
затверджено Положення про порядок
компенсації працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати.

Виходячи з аналізу зазначених
нормативних актів та змісту п. 43 Правил,
в разі несвоєчасної виплати або
несвоєчасного визначення сум
відшкодування шкоди, заподіяної
працівнику ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням трудових
обов'язків, стягненню підлягає
компенсація за втрату частини доходу у
зв'язку із затримкою її виплати в
порядку, передбаченому ст. 34 Закону
України «Про оплату праці» і
Положенням.

З 1 січня 2001 року набрав чинності Закон
України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати». З метою реалізації
цього Закону постановою Кабінету
Міністрів України від 21 лютого 2001 року
№ 159 затверджено Порядок проведення
компенсації громадянам втрати частини
грошових доходів у зв'язку з порушенням
термінів їх виплати. Згідно з указаним
Порядком у разі затримки виплати
компенсації підлягають щомісячні суми
відшкодування шкоди, нараховані за
період, починаючи з 1 січня 2001
року. При цьому у п.2 Порядку зазначено,
що компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням термінів її виплати,
нарахованої працівникові за період
роботи з 1 січня 1998 року до 31 грудня 2000
року, проводиться відповідно до
Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, до
ліквідації заборгованості із
заробітної плати за зазначений період.

Тобто, нараховані, але не виплачені
суми відшкодування шкоди за період з 1
січня 1998 року до 31 грудня 2000 року,
підлягають компенсації на підставі
Положення від 20 грудня 1997 року № 1427, а
суми нараховані, але не виплачені з 1
січня 2001 року - на підставі Порядку від
21 лютого 2001 року № 159.

Враховуючи, що призначену позивачу
наказом від 31 липня 1998 року одноразову
допомогу в розмірі 18750,20 грн. було
повністю виплачено у вересні 2001 року,
то за період з серпня 1998 року по
вересень 2001 року на підставі
вищевказаних положень законодавства
підлягає стягненню компенсація за
несвоєчасну повну виплату одноразової
допомоги.

Відповідно до п.2 Положення, коефіцієнт
приросту споживчих цін визначається як
різниця між часткою від ділення
індексу споживчих цін в останній
місяць перед виплатою суми
заборгованості на індекс споживчих цін
у тому місяці, за який виплачується, та
коефіцієнтом 1.

(Індекси споживчих цін для розрахунку
коефіцієнта приросту споживчих цін
опубліковані Держкомстатом
наростаючим підсумком, що підлягає
компенсації відповідно до пункту 2
цього Положення).

З врахуванням викладеного, сума
компенсації одноразової допомоги буде
складати 13876,95 грн. виходячи з
наступного розрахунку.

100.00 х (130,3 : 102,1-1) = 100.00 х 0,276 = 27,60 грн.;

200.00 х (132,1 : 102,1-1) = 200,00 х 0,293 = 58,60 грн.;

2165,20 х (133,6 : 102,1-1) = 2165,20 х 0,309 = 669,05 грн.;

100,00 х (157,7 : 102,1-1) = 100,00 х 0,545 = 54,50 грн.;

100,00 х (160,3 : 102,1-1) = 100,00 х 0,570 = 57,00 грн.;

480,00 х (169,8 : 102,1-1) = 480,00 х 0,663 = 318,24 грн.;

310,00 х (169,6 : 102,1-1) = 310,00 х 0,661 = 204,91 грн.;

1421,62 х (174,0 : 102,1-1) = 1421,62 х 0,704 = 1000,82 грн.;

519,00 х (177,1 : 102,1-1) = 519,00 х 0,735 = 381,47 грн.;

675,00 х (179,9 : 102,1-1) = 675,00 х 0,762 = 514,35 грн.;

580,00 х (184,8 : 102,1-1) = 580,00 х 0,810 = 469,80 грн.;

1330,00 х (187,6 : 102,1-1) = 1330,00 х 0,837 = 1113,21 грн.;

3700,00 х (188,4 : 102,1-1) = 3700,00 х 0,845 = 3126,50 грн.;

1520,00 х (189,5 : 102,1-1) = 1520,00 х 0,856 = 1301,12 грн.;

1090,00 х (186,3 : 102,1-1) = 1090,00 х 0,825 = 899,25 грн.;

1720,00 х (185,9 : 102,1-1) = 1720,00 х 0,821 = 1412,12 грн.;

2739,38 х (186,6 : 102,1-1) = 2739,38 х 0,828 = 2268,21 грн.,

що відповідає наданому позивачем
уточненому розрахунку (а.с. 112 зворот).

Стосовно посилань відповідача на
пропуск ОСОБА_2 позовної давності, слід
зазначити наступне.

Враховуючи, що відносини, які склались
між сторонами регулюються положеннями
КЗпП України, Законом України «Про
охорону праці», Законом України «Про
оплату праці», та приймаючи до уваги, що
заробітна плата є складовою з усіх
виплат, на які працівник має право
згідно з умовами трудового договору і
відповідно до державних гарантій по
відшкодуванню втраченого заробітку,
встановлених законодавством, слід
дійти висновку, що зазначений спір є
трудовим спором, що виник внаслідок
порушення відповідачем законодавства
про виплату страхового відшкодування
втраченого заробітку.

Законом № 2620-III від 11 липня 2001 року
статтю 233 КЗпП України було доповнено
частиною другою, відповідно до якої у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.
Дана норма набула чинності 01 серпня 2001
року, тобто до збігу трирічного строку
позовної давності, визначеного ст. 71 ЦК
України 1963 року. Остання грошова
виплата відповідачем була проведена у
вересні 2001 року (а.с.6).

Таким чином, виходячи із наведених
положень законодавства, колегія суддів
вважає, що вимоги про стягнення
компенсації за несвоєчасну виплату
одноразової допомоги не обмежені
позовною давністю.

Крім того, строк пред'явлення даного
позову не сплив до набрання чинності ЦК
України 2003 року, яким було виключено
застосування строку позовної давності
на вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю.

Вимоги позовної заяви в частині
негайного виконання рішення
задоволенню не підлягають, оскільки ст.
367 ЦПК України не передбачено допуск
негайного виконання рішення у разі
стягнення компенсації за несвоєчасну
виплату одноразової допомоги.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення місцевого суду
скасуванню, як ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням обставин
справи, з прийняттям нового про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
в частині стягнення компенсації за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги в розмірі 13876,95 грн.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК
України з ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»
на користь держави підлягає стягненню
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 05 липня 2013 року - скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
несвоєчасну виплату одноразової
допомоги у розмірі 13876,95 грн.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту оголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржено шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: