Справа № 450/1295/14
Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський
Провадження № 22-ц/783/6743/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретар -
Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_2 на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 10 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Закритого акціонерного товариства
«Терра Банк» про визнання кредитного
договору недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 10 вересня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ЗАТ «Терра Банк» про визнання
кредитного договору недійсним -
відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що оскаржуване
рішення є необґрунтованим та
незаконним, прийняте з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
відповідно підлягає скасуванню.

Зазначає, що 22 серпня 2008 року
між ОСОБА_3 та ЗАТ «Терра Банк», в особі
начальника Львівського відділення №15
ЗАТ «Терра Банк» ОСОБА_4, було укладено
кредитний договір №05-Ф/08/15. У
відповідності до умов вказаного
кредитного договору Банк зобов'язався
надати позичальнику грошові кошти в
розмірі 100 000 (сто тисяч) доларів США 00
центів, а позичальник зобов'язався
повернути кредит та сплатити проценти.
З метою забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за вказаним
кредитним договором між ОСОБА_3 та ЗАТ
«Терра Банк» було укладено договір
іпотеки від 22.08.2008 року, у відповідності
до якого ОСОБА_3 передав, а ПАТ «Терра
Банк» прийняв в іпотеку належну ОСОБА_3
на праві приватної власності
трьохкімнатну квартиру, загальною
площею 116,60 (сто шістнадцять цілих і
шість десятих) квадратних метри, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

20 травня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із позовом до ПАТ «Терра Банк»,
що є правонаступником всіх прав та
обов'язків ЗАТ «Терра Банк», про
визнання недійсним кредитного
договору №05-Ф/08/15 від 22 серпня 2008 року. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог ОСОБА_3 вказував про те, що при
укладенні оспорюваного кредитного
договору банком не було надано в
повному обсязі інформацію,
обов'язковість надання якої
передбачено ч.2 ст.11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» та Постановою правління
НБУ №168 від 10.05.2007 року «Про
затвердження правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту», а також те, що укладення
вказаного кредитного договору стало
наслідком чисельного порушення норм
чинного законодавства, а також прав
ОСОБА_3, як споживача
фінансово-кредитної послуги з боку ПАТ
«Терра Банк». Відповідно до п.2.2.
кредитного договору №05-Ф/08/15 від 22
серпня 2008 року: кредит надасться для
споживчих потреб.

При ухваленні рішення судом першої
інстанції не було враховано, що при
укладенні оспорюваних договорів
кредиту та іпотеки позивач був
введений відповідачем в оману щодо
обставин, які мають істотне значення, а
відтак укладені правочини відповідно
до ч.1 ст.229 ЦК України слід було визнати
недійсними.

Просить рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
10 вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
повністю.

В судове засідання учасники судового
процесу не з»явилися, хоча належним
чином були повідомлені про час та місце
розгляду справи, про причини неявки
суду не повідомили.

За приписами ч.2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи. Тому колегія суддів
вважає за можливе провести розгляд
справи у відсутності осіб, що не
з»явилися.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК
України фіксація судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги у зв»язку із
наступним.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Права та обов»язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства. Кожна особа має право на
судовий захист.

Згідно із ст.ст.3,4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя, захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Способи захисту суб»єктивних
цивільних прав розуміють як закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Загальний перелік таких способів
захисту цивільних прав та інтересів
закріплений в ст. 16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Обставини визнані
сторонами, не підлягають доказуванню.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК
України, доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які що мають
значення для вирішення справи.
Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі.

Встановлено, що 22 серпня 2008
року між ЗАТ «Терра Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Терра
Банк», в особі начальника відділення
№15 ЗАТ «Терра Банк» ОСОБА_4, та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір
№05-Ф/08/15, згідно умов п.1.1. якого
кредитор надав позичальнику грошові
кошти у сумі 100000,00 дол. США, в обмін на
зобов'язання позичальника по
поверненню кредиту і сплаті процентів,
згідно графіку погашення кредиту та
процентів.

У відповідності до умов п. 2.1.
та п. 3.1. кредитного договору, кредит
надано на строк до 22 серпня 2011 року під
16 % річних.

На забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
укладеного 22 серпня 2008 року між ЗАТ
«Терра Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_3 було
укладено договір іпотеки, посвідчений
приватним нотаріусом Пустомитівського
районного нотаріального округу
Львівської області ОСОБА_6

Згідно умов п.1.1., п.1.2. договору
іпотеки, предметом іпотеки є
трьохкімнатна квартира зі всіма
об'єктами функціонально пов'язаними з
цим нерухомим майном, загальною площею
116,6 кв.м., житловою площею 55,4 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1, та
належить іпотекодавцю на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно (квартиру), виданого
відповідно до рішення Зимноводівської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №215 від 06
серпня 2008 року, та зареєстрованого ОКП
ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки», 13.08.2008 року за
реєстровим № 19874893.

Своїх зобов'язань за
кредитним договором ОСОБА_3 не виконав,
внаслідок чого у нього виникла
заборгованість, котра стягнена з
позивача на користь відповідача на
підставі рішення Франківського
районного суду м.Львова від 18 травня 2011
року, дане рішення набрало законної
сили 28 травня 2010 року.

Згідно положень ст. 202 ЦК
України, правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Підставою недійсності
правочину у розумінні ст. 215 ЦК України
є недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203
цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні
позову суд першої інстанції керувався
нормами ст. 626 ЦК України, якою
визначено, що договір є домовленість
двох або більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
одностороннім, якщо одна сторона бере
на себе обов'язок перед другою стороною
вчинити певні дії або утриматися від
них, а друга сторона наділяється лише
правом вимоги, без виникнення
зустрічного обов'язку щодо першої
сторони. Договір є двостороннім, якщо
правами та обов'язками наділені обидві
сторони договору.

Зі змісту ст.628 ЦК України
вбачається, що зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Нормою ст.629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1ст.229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо замовчує їх існування.

Пленумом Верховного Суду України
у п.19 Постанови «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06
листопада 2009 року, вказує, що
відповідно до статей 229-233 ЦК України
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним; обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (стаття 229
ЦК України), мають існувати саме на
момент вчинення правочину; особа на
підтвердження своїх вимог про визнання
правочину недійсним повинна довести,
що така помилка дійсно мала місце, а
також що вона має істотне значення; не є
помилкою щодо якості речі неможливість
її використання або виникнення
труднощів у її використанні, що сталося
після виконання хоча б однією зі сторін
зобов'язань, які виникли з правочину, і
не пов'язане з поведінкою іншої сторони
правочину; не має правового значення
помилка щодо розрахунку одержання
користі від вчиненого правочину;
помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
зі сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним, та у п.20 вказаної
постанови, за яким правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину; на відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину; наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману; обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Виходячи з наведеного суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про те, що позивачем не
доведено ту обставину, що оспорюваний
правочин було вчинено під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, або
внаслідок впливу тяжкої обставини.

Такі висновки суду є вірними
та відповідають положенням норм
матеріального права.

За таких обставин, суд першої
інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позовних у зв'язку із їх
безпідставністю та необгрунтованістю.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що оскаржуване рішення
ухвалене судом на підставі наявних у
справі доказів, оцінених судом
належним чином, кожного окремо на їх
достовірність, допустимість та
достатність, взаємний зв'язок у їх
сукупності, встановлених судом
обставин справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних у
справі доказів.

З висновками суду слід погодитись,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України. Доводи
апеляційної скарги представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 висновків
суду не спростовують, а тому підстави
для її задоволення та скасування
рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 10 вересня
2014 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч.1 п.п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 10 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.