Справа № 569/9246/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року
м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області у складі :

головуючого судді Рогозіна С.В.,

при секретарі Рибачик О.А.

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2

представника відповідача Андрєєва Р.В.

представників третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Рівненської міської ради,
третіх осіб без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права
власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом. Позовні вимоги обґрунтовує
тим, що йому належить на праві
власності 16,5/100 частини житлового
будинку по АДРЕСА_1 Крім того вказує, що
за ОСОБА_7 зареєстровано 50,5/100 частини
житлового будинку на підставі рішення
Рівненському міського суду від 16.07.1968
року, за ОСОБА_8 зареєстровано 16,5/100
частини житлового будинку та ОСОБА_4
зареєстровано 16,5/100 частини житлового
будинку. Його сестра ОСОБА_4 на протязі
46 років не проживає в будинку, оскільки
в малолітньому віці її було передано в
дитячий будинок. З того часу її доля
невідома. На сьогоднішній день, окрім
своєї частки будинку, він добросовісно
та відкрито користується 16,5/100 частини
житлового будинку, яка згідно
свідоцтва про право на спадщину
належить ОСОБА_4, крім того він оплачує
комунальні послуги, несе витрати по
ремонту та утримання даного будинку.
Просить визнати за ним право власності
на 16,5/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали повністю, просили їх
задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні не заперечував
проти задоволення позовних вимог.

Представники третьої особи ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 також не заперечували
у судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог.

Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_7 в судове засідання не з'явилася,
про день та час розгляду справи
повідомлялася належним чином.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину, посвідченого
Рівненською ДНК від 05.08.1969 року за №
2-6566, ОСОБА_1 належить на праві власності
16,5/100 частини житлового будинку по
АДРЕСА_1 Крім того, за ОСОБА_7
зареєстровано 50,5/100 частини житлового
будинку на підставі рішення суду від
16.07.1968 року, за ОСОБА_8 зареєстровано
16,5/100 частини житлового будинку, та
ОСОБА_4 зареєстровано 16,5/100 частини
житлового будинку.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема з правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до актового запису про
народження від 30 січня 1969 року № 154
вбачається, що ОСОБА_4 була усиновлена
та відповідно змінено її прізвище, ім'я
та по батькові.

Відповідно до ст. 232 СК України, з
моменту усиновлення припиняються
особисті та майнові права і обов'язки
між батьками та особою, яка усиновлена,
а також між нею та іншими її родичами за
походженням.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
Цивільним кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 відкрито,
тобто очевидно для всіх, в тому числі і
третіх осіб, та безперервно проживає і
володіє частиною спірного
домоволодіння більше 46 років, оплачує
комунальні послуги, несе витрати по
ремонту та утриманню даного будинку,
ставиться до цього майна як до свого
власного. Дані обставини
підтверджуються наданими в судовому
засіданні поясненнями позивача та
представників третьої особи.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд
виходить із того, що позивач протягом
більш ніж 10 років володіє майном на
підставах, не заборонених законом, що
узгоджується з приписами ст. 328 ЦК
України, згідно з якою право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом. В судовому
засіданні знайшли своє підтвердження
всі ознаки тривалого, відкритого та
безперервного володіння майном з боку
ОСОБА_1 як своїм власним, тому з
урахуванням встановлених в судовому
засіданні обставин суд дійшов
висновку, що позивач відповідно до ч. 1
ст. 344 ЦК України набув право
власності на це майно, а саме на 16,5/100
частини житлового будинку АДРЕСА_1 що
належить відповідно до свідоцтва про
право на спадщину посвідченого
Рівненською ДНК від 05.08.1969 року за № 2-6566
ОСОБА_4.

На підставі ст. ст. 16, 316, 328, 344 ЦК
України, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рівненської
міської ради, третіх осіб без
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
визнання права власності за
набувальною давністю - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
16,5/100 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Рівненської області через суд
першої інстанції. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
С.В. Рогозін