Номер провадження: 22-ц/785/7218/14
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: Головуючої
судді Процик М.В.,

Суддів Доценко Л.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Сілуковій В.В., Решетник
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Креді Агріколь Банк»,
третя особа: Подільська міжрайонна
виконавча дирекція Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку, середнього заробітку за час
затримки розрахунку, відшкодування
моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03 червня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Креді Агріколь Банк» (далі ПАТ «Креді
Агріколь Банк»). Уточнивши свої позовні
вимоги в процесі розгляду справи,
позивач просила про захист прав, що
виникли із трудових відносин у зв'язку
із затримкою розрахунку при
звільненні. Після остаточного
уточнення позовних вимог позивач
просила стягнути з відповідача
недоплачену грошову компенсацію за
невикористану відпустку у розмірі 148,94
грн., стягнути середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
з 07.06.2013 року по день фактичного
розрахунку, стягнути відшкодування
моральної шкоди у розмірі 20000 грн.. Свої
позовні вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що 06 червня 2013 року її було
звільнено з роботи, і 07.06.2013р. видано
трудову книжку, однак їй не було
оплачено лікарняний лист, їй
неправильно було нараховано грошову
компенсацію за невикористану
відпустку, та відповідно не було видано
повний розрахунок у зв'язку зі
звільненням з роботи. Завдання
моральної шкоди позивач
обґрунтовувала тим, що через неоплату
лікарняного листа відповідач позбавив
її можливості оплатити заплановане
санаторно-курортне лікування та
отримати лікувальну терапію для
усунення наслідків травм ноги, через
яку вона, позивач, перебувала на
лікарняному.

Представник відповідача позов не
визнала, посилаючись на відсутність
вини відповідача; на правильність
розрахунку грошової компенсації за
невикористану відпустку; на потребу в
розслідуванні травми і відсутність
відповідних пояснень позивача, на
наявність перешкод для оплати
лікарняного листа.

Представник Подільської міжрайонної
виконавчої дирекції Київського
міського відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності участі у розгляді
справи не приймав, але надав суду
письмові пояснення про те, що оплата
перших 5 днів тимчасової
непрацездатності внаслідок травми не
пов'язаної з виробництвом здійснюється
за рахунок коштів роботодавця, а з 6 дня
за рахунок Фонду; підставою
фінансування
страхувальників-роботодавців є
оформлена роботодавцем за
встановленим зразком заява-розрахунок,
і у разі її подання фінансування
здійснюється протягом десяти днів
після надходження заяви-розрахунку.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 03 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду від 03 червня 2014
року скасувати і ухвалити нове рішення
про задоволення позову у повному
обсязі, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, та на
порушення судом норм матеріального
права і процесуального права.

Проти задоволення апеляційної скарги
заперечувала представник відповідача.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню
з ухваленням нового рішення про
часткове задоволення позову ОСОБА_2, з
наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.3,4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
нарахування грошової компенсації за
невикористану відпустку здійснено
правильно, що при звільненні позивача
розрахунок з нею було здійснено
своєчасно, що лікарняний лист не було
оплачено після звільнення з вини
позивача, яка не надала письмових
пояснень з приводу травми, і що позивач
не довела вину відповідача в
несвоєчасній виплаті розрахунку та в
завданні моральної шкоди.

Однак, з таким висновком суду
колегія суддів погоджується частково.

За змістом ст. ст. 116-117 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства…провадиться в день
звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок… В разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство… повинно
виплатити працівникові його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 працювала в ПАТ «Креді Агріколь
Банк» старшим юрисконсультом
управління судового провадження
юридичного департаменту з 02 січня 2013
року до 06 червня 2013 року. (а.с.10-11)
Наказом № 486к від 06.06.2013р. її було
звільнено з роботи за власним бажанням.
В наказі зазначено, що невикористана
нею відпустка складає 20 днів, з наказом
позивача ознайомлено 07 червня 2013 року,
що свідчить про її з'явлення на роботу в
цей день.(а.с.12) Згідно з копією листка
непрацездатності позивач в період з 28
травня по 06 червня 2013 року (включно)
перебувала на амбулаторному лікуванні
у зв'язку з травмуванням зв'язок
правого гомілково-ступового суглобу. В
листку непрацездатності лікарем
підкреслено п.5 - «невиробнича травма»,
і встановлено, що лікарняний лист
видано позивачу обґрунтовано.(а.с.13,142) В
матеріалах справи міститься заява
позивача від 06.06.2013р.(а.с.31) про згоду на
оплату листка непрацездатності після
повернення коштів з фонду соціального
страхування, що свідчить про
відсутність спору між нею і
відповідачем з приводу розміру оплати
лікарняного, а відтак і з приводу сум
остаточного розрахунку на момент
звільнення. В зазначений день (06.06.2013р.)
на картковий рахунок позивача було
перераховано частину належної
позивачу грошової компенсації за
невикористану відпустку без оплати
лікарняного. За наявною копією
поштового повідомлення листок
непрацездатності від позивача
відповідачем було отримано 07 червня 2013
року.(а.с.14) Від оплати листка
непрацездатності відповідач ухилився.

У відповідності з Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими
похованням» (ст.ст.35,21) допомога по
тимчасовій непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві та професійним
захворюванням, виплачується Фондом
застрахованим особам починаючи з
шостого дня непрацездатності за весь
період до відновлення працездатності
або до встановлення медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
інвалідності (встановлення іншої
групи, підтвердження раніше
встановленої групи

інвалідності), незалежно від
звільнення застрахованої особи в
період втрати працездатності у
порядку та розмірах, встановлених
законодавством. Оплата перших п'яти
днів тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми,
не пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві, здійснюється за
рахунок коштів роботодавця у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
районними, міжрайонними, міськими
виконавчими дирекціями відділень
Фонду в порядку, встановленому
правлінням Фонду. Підставою для
фінансування страхувальників робочими
органами відділень Фонду є
оформлена за встановленим зразком
заява-розрахунок, що містить
інформацію про нараховані
застрахованим особам суми
матеріального забезпечення за їх
видами. Районні, міжрайонні, міські
виконавчі дирекції відділень Фонду
здійснюють фінансування
страхувальників-роботодавців протягом
десяти робочих днів після надходження
заяви.

Своєчасно отримавши лікарняний
лист, всупереч вимогам вищевказаного
закону, та вимогам ст.116 КЗпП України,
відповідач у встановлений законом
строк не оплатив позивачу п'ять днів
тимчасової непрацездатності, і
своєчасно не направив заяву-розрахунок
до Подільської міжрайонної виконавчої
дирекції Київського міського
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності. (а.с.112)
Заява-розрахунок була направлена до
дирекції Фонду тільки 24 березня 2014
року, тобто уже в період розгляду
справи у суді. Перевірку правильності
видачі листка непрацездатності
відповідач почав тільки у зв'язку зі
зверненням позивача до суду, і тільки у
січні 2014 року. (а.с.104-105,109) Доплату
частини грошової компенсації за
невикористану відпустку відповідач
здійснив 18 лютого 2014р. у сумі 430,53 грн.
(а.с.122) Оплату лікарняного листа у сумі
1610,05 грн. та у зв'язку з цим доплату
грошової компенсації за невикористану
відпустку у сумі 39,65 грн. відповідач
здійснив остаточно тільки 15 квітня 2014
року.(а.с.169-170) З моменту отримання
відповідачем лікарняного листа до його
оплати, та здійснення у зв'язку з цим
доплати грошової компенсації за
невикористану відпустку пройшло
більше 10 місяців, що в цілому складає 216
робочих днів.

За роз'ясненням Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999р. (п.20),
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства.. суми в
день звільнення…суд на підставі ст.117
КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку.., якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини.

На підтвердження відсутності своєї
вини в несплаті за час тимчасової
втрати працездатності працівника
представник відповідача посилався на
право комісії отримати пояснення від
працівника, на відмову працівника
надати пояснення у зв'язку з чим
комісія відмовила їй в оплаті
лікарняного, на відсутність реквізитів
для перерахування коштів тощо. Однак
жодними належними і допустимими
доказами такі ствердження не доведені.
Посилання позивача на те, що жодних
пояснень від неї ніхто не вимагав
відповідними письмовими доказами
відповідач не спростував. А тому
протокол засідання комісії від 14.06.2013р.,
за яким у призначенні допомоги
позивачу відмовлено через відмову
працівника надати пояснення до уваги
братися не може. Та з огляду на зміст
заяви позивача від 06.06.2013р. щодо згоди
дочекатися надходження коштів з Фонду,
підстав вважати, що позивач
відмовлялась надати пояснення з
приводу травми немає. Оскільки
відповідачу був відомий картковий
рахунок, на який ним перераховувалась
заробітна плата позивачу, ствердження
представника відповідача щодо
відсутності відомостей про номер
рахунку, на який потрібно було
перерахувати кошти, є неспроможним.

Окрім того, колегія суддів зауважує, що
сама по собі відсутність пояснення
працівника не може бути підставою для
відмови в оплаті тимчасової
непрацездатності працівника,
враховуючи зміст ст.36 Закону «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»,
яка визначає вичерпний перелік підстав
для відмови в оплаті.

Право комісії підприємства із
соціального страхування розслідувати
нещасні випадки невиробничого
характеру, здійснювати контроль за
правильністю видачі листків
непрацездатності, приймати рішення про
відмову у призначенні матеріального
забезпечення тощо, на що також
посилаються представники відповідача,
не означає право комісії діяти
свавільно, і не звільняє комісію від
обов'язку дотримуватись вимог закону
щодо підставності для відмови
працівнику в оплаті тимчасової
непрацездатності.

За змістом п.п.2,3,5,8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995р. № 100
(з наст. змінами і доповненнями) у всіх
інших випадках збереження середньої
заробітної плати ( у тому числі за
затримку розрахунку) вона
обчислюється, виходячи з виплат за
останні 2 (повних) календарних місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана відповідна виплата. Усі
виплати включаються в розрахунок
середньої заробітної плати у тому
розмірі, в якому вони нараховані, без
виключення сум відрахувань на
податки… Нарахування виплат у всіх
випадках збереження заробітної плати
провадиться, виходячи з розміру
середньоденної заробітної плати.
Нарахування виплат, що обчислюється із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного заробітку на
число робочих днів. Середньоденна
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі дні на число відпрацьованих
робочих днів...

Із наявних у справі та наданої
апеляційному суду довідки вбачається,
позивач відпрацювала два повних
календарних місяця в березні та квітні
2013 року, кількість відпрацьованих нею
робочих днів склала 37 днів, а
нарахований заробіток ( за виключенням
доплат у зв'язку з відрядженням) склав
13193,18 грн.. Відтак, середньоденний
заробіток становить 356,57 грн., та за
період затримки розрахунку з
відповідача на користь позивача слід
стягнути середній заробіток у сумі
77019,12 грн. (356,57х216 днів). Обов'язок по
стягненню прибуткового податку та
інших обов'язкових платежів
покладаються на відповідача при
виконанні рішення суду.

Наданий позивачем висновок
судово-економічного дослідження, за
яким одноденний заробіток визначено у
сумі 362,55 грн., а розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
визначено у сумі 78310,80 грн. колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
він не повністю відповідає Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995р. №
100. Для визначення одноденного
заробітку експертом помилково взято до
розрахунку травень 2013р., в якому
позивач була на лікарняному, і який не
був нею повністю відпрацьованим, що
призвело до викривлення розміру
одноденного заробітку.

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду щодо відмови позивачу у позові про
стягнення залишку грошової
компенсації за невикористану
відпустку у сумі 148,94 грн.. Позивачем не
спростовано розрахунок грошової
компенсації за невикористану
відпустку виконаний відповідачем під
час розгляду справи у суді першої
інстанції (а.с.167), при вчиненні
розрахунку відповідачем правильно
було визначено середньоденний
заробіток у сумі 242,47 грн., з урахуванням
оплати лікарняного. Тоді як позивач
здійснювала розрахунок одноденного
заробітку з урахуванням помилково
нарахованої заробітної плати у травні
(2013р.) та без урахування наявності
лікарняного.(а.с.59,35,78)

Колегія суддів погоджується з рішенням
суду щодо відмови у стягненні з
відповідача на користь позивача
відшкодування моральної шкоди. За
змістом ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування моральної шкоди
працівнику провадиться тільки у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно зі ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підтвердження своїх доводів щодо
факту заподіяння моральної шкоди
позивач надала суду санаторно-курортну
карту за 2010 рік, путівку на
санаторно-курортне лікування за 2010 рік,
санаторно-курортну книжку за 2010 рік та
довідку для одержання путівки на
санаторно-курортне лікування у зв'язку
з захворюваннями органів травлення,
які у своїй сукупності жодним чином не
підтверджують факт завдання моральних
страждань позивачу у зв'язку з
несвоєчасною оплатою вищезгаданого
листка непрацездатності (виданого
через травму ноги), та у зв'язку з
недоплатою грошової компенсації за
невикористану відпустку в 2013 році.
Інших належних і допустимих доказів
позивач суду не надала. Водночас
колегія суддів зауважує, що
передбачена ст. 117 КЗпП України
відповідальність відповідача у
вигляді сплати позивачу середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку є достатньою санкцією за
такі незаконні дії стосовно позивача.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову.

У зв'язку зі скасуванням рішення
суду, відповідно до правил ст. ст. 80,81,84,88
ЦПК України, пропорційно до
задоволених позовних вимог, підлягають
стягненню з відповідача на користь
держави судові витрати у вигляді
судового збору у сумі 1155,29 грн..(770,19
+385,10).

Керуючись ст. ст.
303,307ч.1п.2,309,313-316,317,319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Приморського районного
суду м. Одеси від 03 червня 2014 року
скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» (код 14361575) на користь
ОСОБА_2 (код НОМЕР_1) середній заробіток
за час затримки розрахунку у сумі 77019
грн.12 коп. без врахування прибуткового
податку та інших обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Креді
Агріколь Банк» (код 14361575) в дохід
держави судовий збір у сумі 1155,29 грн.

У решті позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін