справа № 462/5610/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року Залізничний
районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді
Боровкова Д.О.

при секретарі Щур Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Новояворівське Державне підприємство
«Екотрансенерго» (третя особа:
виконуючий обов'язки директора
Державного підприємства
«Новояворівське Державне підприємство
«Екотрансенерго» ОСОБА_2 ) про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом, у
якому просить поновити її на роботі
заступника директора, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу.
Свої вимоги мотивує тим, що її
незаконно звільнили, відповідач не
врахував, що вона мала переважне право
на залишення на роботі, оскільки має
двох неповнолітніх дітей, а її
продуктивність праці була більшою ніж
в інших працівників. вона має на
утриманні двох дітей та навчається у
вищому навчальному закладі. Крім того,
відповідач не запропонував їй вакантну
посади, які були на підприємстві. В
зв'язку з наведеним, просить позов
задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача позов підтримала, дали
пояснення аналогічні вищенаведеному,
додатково пояснивши, що відповідач
неправомірно не запропонував позивачу
працевлаштуватися на вакантні посади у
відділі оплати праці і кадрів, крім
того, позивач мала переважне право на
залишення на роботі в силу ст. 42 КЗпП
України, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову
заперечив, подавши до суду письмові
заперечення /а.с.19-222/, додатково
пояснивши, що звільнення позивача
відбулося з дотриманням чинного
трудового законодавства, а дві посади
архіваріуса та старшого інспектора не
були вакантні на час звільнення
позивача з посади заступника
директора, оскільки на них працювали
працівники, які були прийнятті на ці
посади ще до прийняття на роботу на
підприємство позивача. Щодо
переведення позивача на посаду
начальника відділу оплати праці і
кадрів, то на цю посаду може бути
призначена особа, яка має повну вищу
освіту, а позивач на час звільнення
такої не мала, просить у позові
відмовити.

У судовому засіданні представник
третьої особи Управління культури
проти позову заперечив, пояснивши, що
звільнення директора-розпорядника
театру входить до компетенції в.о.
художнього керівника, а не в
компетенції їх управління. Позивачу
пропонувалася посада директора
Народного дому Білогорща, яка була
вакантна аж до 08.10.2013 року, проте
позивач навіть не звернувся з
проханням до управління з приводу його
працевлаштування на зазначену посаду.

Суд ухвалив справу розглядати без
участі третьої особи, яка без поважних
причин до суду не з'явилася, хоча була
належним чином повідомлена про час і
місце судового засідання, проте
матеріалів справи достатньо для
прийняття рішення по суті.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши
матеріали справи, вважає за необхідним
в задоволенні позову відмовити з
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірванні
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації , реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з
27 березня 2014 року працювала на посаді
заступника директора ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
/а.с.24/, та була звільнений зі займаної
посади з 07.07.2014 року на підставі п. 1 ст. 40
КЗпП України, у зв'язку зі скороченням
чисельності штату працівників,
відповідно до наказу від 07.07.2014 року №
75-к в.о. директора підприємства ОСОБА_2
/а.с.27/.

Пунктом 7.6 Статуту ДП «Новояворівське
ДП «Екотрансенерго» передбачено, що
директор діє від імені підприємства та
має право призначати та звільняти
працівників підприємства /а.с.52/.

Зі змісту виписки ЄДР юридичних осіб
убачається, що саме третя особа ОСОБА_2
є керівником /а.с.96,97/.

Відповідно до довідки профспілкової
організації ДП «Новояворівське ДП
«Екотрансенерго» від 03.09.2014 року № 32
позивач у складі їх профспілкової
організації не перебувала /а.с.32/.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 року у п.
16 роз'яснено, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані зі звільненням за п.1
ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Наказом - постановою ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
від 05.05.2014 року № 38/7 «Про внесення змін
до структури та штатного розпису
підприємства» було постановлено з
метою вдосконалення організаційної
структури підприємства та ефективного
використання трудових ресурсів
здійснити зміни в структурі
підприємства, зокрема вивести із
структури Управління посади першого
заступника директора та директора
підприємства (п.1.5 постанови-наказу)
/а.с.25/.

07.05.2014 року відповідач належним чином
письмовим повідомленням попередив
позивача про наступне її вивільнення
під розписку, про що свідчить особистий
підпис позивача, який міститься в
повідомленні /а.с.26/.

З аналізу штатних розписів ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
станом на 01.03.2014 року /а.с.38-40/ та на 05.05.2014
року /а.с.42-44/ вбачається, що з керівного
складу підприємства були виведені
посади першого заступника директора
та директора підприємства, в
результаті чого на підприємстві не
залишилося таких посад, як заступник
директора.

За таких обставин, суд приходить до
переконання, що дійсно у відповідача
мало місце зміна в організації
виробництва і праці, а саме на
підприємстві відбулося скорочення
чисельності та штату працівників.

Оспорюючи звільнення, представник
позивача не заперечує, що на
підприємстві відбулося скорочення
чисельності та штату працівників, яке
було проведене з дотримання вимог
трудового законодавства, проте
стверджує, що позивачу не
пропонувалася інша робота, зокрема
позивачу не були запропоновані три
вакантних посади у новоствореному
відділі оплати праці і кадрів, а саме:
начальника відділу, старшого
інспектора та архіваріуса.

Відповідно до довідок ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
від 02.09.2014 року № 531/02 та від 01.10.2014 року
№ 579/02 на підприємстві станом на 07.05.2014
року та станом на 07.07.2014 року були
відсутні вакансії, які б відповідали
професії, спеціальності та
кваліфікації позивача, а також були
відсутні вакансії з більш низькою
кваліфікацією /а.с.31,63/.

Суд критично ставиться до твердження
представника позивача, що на час
звільнення ОСОБА_1 на підприємстві були
вакантні посади старшого інспектора та
архіваріуса, з огляду на таке.

З аналізу двох вищезазначених штатних
розписів убачається, що відділ оплати
праці і кадрів існував на підприємстві
станом на 01.03.2014 року та до його складу
входило дві посади: провідного
інженера з організації праці і
заробітної плати та старшого
інспектора, а після зміни штатного
розпису до зазначеного відділу входить
три посади, а саме: начальника відділу,
старшого інспектора та архіваріуса.

Згідно з наказом від 16.11.2009 року № 61-к ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
на посаді старшого інспектора працює
ОСОБА_3 /а.с.100/.

Щодо посади архіваріуса, то з штатного
розпису від 01.03.2014 року вбачається, що
посада архіваріуса вже існувала на той
момент, проте входила до структури
господарського відділу, який наказом -
постановою від 05.05.2014 року № 38/7 був
виведений зі структури управління ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго», а
посада архіваріуса увійшла до відділу
оплати праці і кадрів.

Згідно з наказом від 19.12.2007 року № 80-к ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»
на посаді архіваріуса працює ОСОБА_4
/а.с.95/, яка наказом від 06.05.2014 року № 45-к
була переведена з ліквідованого
господарського відділу до відділу
оплати праці і кадрів.

За таких обставин, суд приходить до
висновків, що відділ оплати праці і
кадрів не є новоствореним структурним
підрозділом ДП «Новояворівське ДП
«Екотрнсенерго», а посади архіваріуса
та старшого інспектора не були
вакантні на час звільнення позивача з
посади заступника директора, оскільки
на них працювали працівники, які були
прийнятті на ці посади ще до прийняття
на роботу на підприємство позивача, а
відтак твердження представника
позивача про вакантність двох
вищевказаних посад є голослівними та
не відповідають вищевказаним
обставинам по справі.

Суд також не бере до уваги твердження
представника позивача, що ОСОБА_1 мала
бути запропонована вакантна посада
начальника відділу оплати праці і
кадрів, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 22 КЗпП України вимоги
щодо віку, рівня освіти, стану здоров'я
працівника можуть встановлюватися
законодавством України.

Положеннями «Національного
класифікатора України. Класифікатор
професій ДК 003:2010», затвердженого
наказом Міністерства економічного
розвитку і торгівлі України від 16
серпня 2012 року № 923 передбачено, що
посада начальника відділу кадрів
вимагає вищої освіти.

З систематичного аналізу положень
трудового законодавства слідує, що
власник або уповноважений орган має
право визначати кваліфікацію
працівників щодо кожної професії, якщо
кваліфікаційні характеристики
передбачають диференціацію
кваліфікації щодо відповідних
професій.

Відповідно до п. 1.4 Положення про відділ
оплати праці та кадрів, затвердженого
наказом ДП «Новояворівське ДП
«Екотрансенерго» від 26.03.2013 року № 56, на
посаду начальника відділу ОП і К
призначається особа, яка має повну вищу
освіту відповідного напрямку
підготовки (магістр, спеціаліст)
/а.с.74,75/.

Проте позивач на час повідомлення її
про наступне вивільнення у травні 2014
року мала середньо - спеціальну освіту
(диплом молодшого спеціаліста) /а.с.8/, а
на час звільнення у липні 2014 року мала
неповну вищу освіту (диплом бакалавра)
/а.с.93/, а відтак позивач не мала вищої
освіти, яка б давала їй право працювати
на посаді начальника відділу оплати
праці та кадрів.

На посаду начальника відділу оплати
праці та кадрів згідно з наказом від
06.05.2014 року № 45-к була переведена Бундюк
(дівоче прізвище - Ковальчук) Н.А., /а.с.96/,
яка до того з 10.12.2013 року займала посаду
провідного інженера цього відділу
/а.с.97/, та має вищу освіту, що
підтверджується дипломом
Дніпропетровського гірничого
інституту від 30.06.1990 року /а.с.98/.

За таких обставин, суд вважає, що
відповідачами не було порушені вимоги
ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України стосовно
пропозиції роботи.

Також, суд не бере до уваги твердження
представника позивача, що ОСОБА_1 в силу
ст. 42 КЗпП України мала переважне право
на переведення на інші посади в ДП
«Новояворівське ДП «Екотрансенерго»,
оскільки вона має на утриманні двох
дітей /а.с.11,12/ та навчається у вищому
навчальному закладі /а.с.87/, з огляду на
наступне.

З аналізу ст.ст. 41,42 КЗпП України слідує,
що в процесі влаштування осіб, які
підлягають звільненню у зв'язку зі
змінами в організації виробництва і
праці, на вакантні посади і робочі
місця, не діють правила про перевагу на
залишенні на роботі, передбачені ст. 42
КЗпП України, тобто переважне право на
залишення на роботі не тотожне
переважному праву на працевлаштування
на нову посаду, а відтак з тих підстав
позов не може бути задоволений,
оскільки ніяких переваг для позивача
на працевлаштування, на переведення на
іншу роботу при звільненні на підставі
п. 1 ст. 40 КЗпП України чинними нормами
трудового законодавства не
передбачено.

Враховуючи наведене, суд, оцінивши в
сукупності добуті у судовому засіданні
докази, вважає, що у задоволенні позову
слід відмовити, оскільки позовні
вимоги є необґрунтовані та
безпідставні, доводи позивача
спростовуються доказами відповідача,
відповідач при звільненні ніяким чином
не порушив трудових прав позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,62,88,209,212-215,218 ЦПК
України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державного підприємства
«Новояворівське Державне підприємство
«Екотрансенерго» (третя особа:
виконуючий обов'язки директора
Державного підприємства
«Новояворівське Державне підприємство
«Екотрансенерго» ОСОБА_2 ) про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу - відмовити за безпідставністю
і необгрунтоваістю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова
шляхом подачі в десяти денний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: /підпис/

З оригінаом згідно. Рішення не
набрало законної сили.

Суддя: