РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про перехід частки спільної сумісної
власності за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду та просить
визнати за нею право власності на 1/2
(одну другу) частину квартири АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що являється
власником ? частини вказаної квартири,
іншим співвласником ? частини квартири
є її син (відповідач), який у 1995 році
виїхав на постійне проживання до
Америки.

Протягом тривалого часу відповідач
участі в утриманні належної йому
частини майна не приймає, за комунальні
послуги не сплачує.

У зв'язку із чим, позивач просить
визнати за нею право власності на ?
частину квартири в порядку ст. 344 ЦК
України.

У судовому засіданні позивач
підтримала заявлені вимоги.

Відповідач повідомлявся судом про час
та місце розгляду справи, разом з тим
правом на участь у судовому засіданні
або наданні заперечень не скористався.

Заслухавши позивача, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог, виходячи з
наступного.

Так, згідно рішення Богунського
районного суду м. Житомира від 24.03.2014 р.
у справі 295/20000/13-ц вбачається, що 17
грудня 1993 року відділом з приватизації
державного житлового фонду було видано
свідоцтво №8754, яким посвідчено, що
квартира АДРЕСА_1 дійсно належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Квартира
приватизована згідно Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду".

05.04.2005 року між сторонами був укладений
договір дарування, згідно якого
дарувальник ОСОБА_1 безоплатно
передала у власність обдарованого, а
обдарований ОСОБА_2, її син, прийняв в
дар 1/2 (одну другу) частину квартири
АДРЕСА_1.

Вказаний договір дарування був
визнаний недійсним, що підтверджується
копією рішення Богунського районного
суду м.Житомира від 13.03.2013 року, яке
набрало законної сили 20.05.2013 року.

Як вбачається з рішення №3700246 від 05.07.2013
року державним реєстратором прав на
нерухоме майно ОСОБА_3 Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції Житомирської
області ОСОБА_1 було відмовлено у
державній реєстрації права власності
на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
оскільки відсутній факт визнання права
власності на належну їй частку
квартири та відсутній оригінал
документу, що посвідчує попереднє
право власності на 1/2 частину квартири.

Згідно довідки №1519 від 01.11.2013 року,
виданої директором КП "ВЖРЕП №8",
позивач зареєстрована одна в спірній
квартирі.

Враховуючи викладене, за позивачем на
підставі судового рішення від 24.03.2014 р.
у справі 295/20000/13-ц визнано право
власності на 1/2 (одну другу) частину
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 13)

Дане рішення набрало законної сили.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

У відповідності із ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав»
відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. (п. 1)

Отже, право власності є речовим правом,
яке захищається законодавством.

Безкоштовне позбавлення
зареєстрованого за особою права
власності на нерухоме майно із
застосуванням механізму,
передбаченого ст. 344 ЦК України, в
даному випадку є неможливим, оскільки
втрачається зміст гарантованого
кожній особі Конституцією України
права власності.

Постійне проживання за кордоном та
несплата комунальних послуг не може
бути підставою для позбавлення особи
права власності.

За таких обставин, у задоволенні позову
належить відмовити.

Враховуючи, що позивач являється
інвалідом 2 групи, вона в порядку п. 9 ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»
звільняється від сплати судового
збору, а тому сплачений судовий збір
підлягає поверненню.

Керуючись ст.ст. 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету
України сплачений нею згідно квитанції
№009100731 від 23.07.2014 р. судовий збір у сумі
1549 грн.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
В.О. Корицька