АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3292/2014
Головуючий в І інстанції: Зуб Ю.І.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 02 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка В.В.

суддів: Орловської Н.В.,

Кутурланової О.В.

при секретарі: Гончар К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 25 вересня
2013 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А:

05 серпня 2013 року позивач ПАТ
"ПриватБанк" звернувся до суду з
позовом до відповідача, в якому просив:
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 19.06.2007 року в
розмірі 30704,91 доларів США, що
еквівалентно 245332,23грн. звернути
стягнення на квартиру загальною площею
50,80кв.м, яка розташована в АДРЕСА_1
шляхом продажу предмета іпотеки банком
з укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу; виселити
відповідача та інших осіб, які
проживають або зареєстровані у
вказаній квартирі.

Позов обґрунтований тим, що
відповідно до умов Кредитного договору
від 19.06.2007 року банком було видано
ОСОБА_2 кредит у розмірі 37 000 доларів США
на споживчі цілі, зокрема для купівлі
вказаної вище квартири строком до
18.06.2027 року під 12% річних. У забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_2 за
вказаним кредитним договором, останній
уклав з банком договір іпотеки, за яким
передав зазначену квартиру в іпотеку
на користь банку. Відповідач вчасно
свої зобов'язання за вказаним
кредитним договором не виконує, що
призвело до заборгованості, яка за
станом на 21.06.2013 року складає 30704,91
доларів США і складається із:
заборгованості по кредиту в сумі 27637,38
доларів США; заборгованості по
процентах за користування кредитом
2308,76 доларів США; заборгованості по
комісії за користування кредитом в
сумі 414,40 доларів США; пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором в сумі 344,37 доларів США.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м.Херсона від 25 вересня
2013 року позов задоволено частково. Суд
вирішив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 19.06.2007 року в розмірі 30704,91 доларів
США, що за курсом 7,99 грн. складає
245332,23грн.: звернути стягнення на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки банком з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем.
Вирішено питання про судові витрати. В
задоволені решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить вказане рішення суду скасувати
та ухвалити нове про відмову в
задоволені позову, пославшись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Зокрема,
зазначив, що судом недостатньо
перевірено розрахунок заборгованості,
який наданий позивачем, стосовно його
невідповідності умовам кредитного
договору. Також вказав, що суд не
обґрунтував відмову в задоволенні його
клопотання про призначення судової
економічної експертизи. Також
зазначив, що судом необґрунтовано не
застосовано позовну давність до вимог
в частині пені та комісії. Також вказав,
що судом не враховано відсутність
підтвердження надсилання йому
письмової вимоги про дострокове
стягнення заборгованості. Крім того,
зазначив, що суд не врахував ту
обставину, що пеня та штраф як
різновиди неустойки, не можуть бути
застосовані одночасно, оскільки це
призведе до подвійної
цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, рішення суду
оскаржується в частині задоволення
позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з огляду на таке.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до Кредитного договору від
19.06.2007 року позивачем було видано
ОСОБА_2 шляхом надання готівки через
касу у вигляді не поновлювальної
кредитної лінії кредитні кошти у
розмірі 43660 доларів США, на наступні
цілі, а саме у розмірі 29600 доларів США
для придбання двокімнатної квартири
(АДРЕСА_1) та 6660 доларів США на сплату
страхових платежів строком до 18.06.2027
року під 12% річних. Встановлено
щомісячний платіж в сумі 388,57 доларів
США, який складається з заборгованості
по кредиту, відсоткам, винагороди,
комісії (п.7.1) (а.с.12-14).

В забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором
між банком та ним було укладено договір
іпотеки від 19.06.2007 року, за яким в
іпотеку банку було передано вказану
квартиру, що належить ОСОБА_2 за
договором купівлі-продажу від 19.06.2007
року (а.с.17 19).

Згідно розрахунку заборгованості за
станом на 21.06.2013 рік відповідач має
заборгованість перед позивачем, яка
становить 30704,91 доларів США і
складається з заборгованості по
кредиту в сумі 27637,38 доларів США;
заборгованості по процентах за
користування кредитом 2308,76 доларів США,
заборгованості по комісії за
користування кредитом в сумі 414,40
доларів США, пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором в
сумі 344,37 доларів США (а.с.5-7а).

Відповідно до листа вимоги від
04.05.2013 року і реєстру згрупованих
поштових відправлень, банк направляв
відповідачу письмову вимогу про
дострокове погашення заборгованості
та виселення із вказаної двокімнатної
квартири через прострочену
заборгованість в сумі 2558,39 доларів США
(а.с.9-10).

Суд повно, всебічно дослідив
обставини справи, дав належну оцінку
зібраним по справі доказам, в тому
числі розрахункам позивача, і на
підставі, зокрема, ст.ст.526, 527, 530 ЦК
України та ст.33 ч.1, 39 Закону України "Про
іпотеку" прийшов до вірного висновку
про обґрунтованість позовних вимог,
оскільки позичальник за вказаним
кредитним договором неналежним чином
виконує свої зобов'язання за договором,
а банк за цим договором має право на
повернення всієї суми кредиту, сплати
процентів за кредит, стягнення пені та
звернути стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості.

При цьому колегія суддів
враховує, що за наявності підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення свого рішення
суд апеляційної інстанції
застосовував би законодавство, яке
існувало б на час його ухвалення, тобто
мав би право на застосування положень
Закону України "Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті". Однак, в даному
випадку відсутні підстави, передбачені
нормами матеріального і
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції, а тому і
не має підстав для застосування
вказаного вище закону, оскільки на час
ухвалення свого рішення місцевий суд
не міг застосувати вказаний закон, адже
його не існувало, а апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Доводи апеляційної скарги
належним чином не обґрунтовані, не
підтверджені належними доказами і
висновків суду не спростовують.
Посилання заявника на відсутність
підтвердження надсилання йому
письмової вимоги про дострокове
стягнення заборгованості спростовують
дослідженими доказами. Також не можуть
бути прийняті до уваги посилання
заявника на недостатню перевірку судом
розрахунку заборгованості та
необґрунтовану відмову в проведенні
експертизи, оскільки наявність та
розмір заборгованості підтверджується
матеріалами справи. Щодо застосування
позовної давності, то колегія суддів
вважає, що підстави для цього відсутні,
оскільки згідно розрахунку основна
сума заборгованості у відповідача
почала виникати з 06.12.2012 року і всі
складові заборгованості стягнуто в
межах позовної давності. Посилання на
подвійну цивільно-правову
відповідальність також не може бути
прийнята до уваги, оскільки розрахунок
заборгованості не містить посилання на
штраф, а містить лише пеню, передбачену
п.4.1. кредитного договору.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
тому відповідно до ст.308 ЦПК України це
є підставою для відхилення апеляційної
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м.Херсона від 25 вересня
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий:

судді: