Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2786/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Плохотніченко Л. І.
Спори про відшкодування шкоди
УХВАЛА

Іменем України

02.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючого судді: Кодрула М.А.

суддів: Чорнобривець О.С.,
Потапенка В.І.

за участю секретаря: Сегал О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальної шкоди, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 30 вересня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди. У позові зазначив,
що 19 червня 2009 року був укладений
договір дарування, відповідно до якого
ОСОБА_4 подарувала йому 1/24 частину
домоволодіння по АДРЕСА_1 який у січні
2011 року визнаний недійсним та
скасований. Після отримання частини
будинку у власність він оформив на неї
документи та провів ремонт, на що
витратив 30745,27 грн. Просив стягнути
зазначену суму з відповідачки ОСОБА_3,
яка прийняла спадщину після смерті
ОСОБА_4, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на вимоги ст.ст. 216, 1230 ЦК
України.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 30 вересня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким його
позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволеню не
підлягає.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Статтею 308 ЦПК України передбачено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
долучені до матеріалів справи
документи не можуть бути належними та
допустимими доказами в обґрунтування
позовних вимог, тому що суперечать
вимогам ст. ст. 57, 64 ЦПК України, а
позивач, всупереч вимогам ст.ст. 10, 11, 58,
59, 60 ЦПК України, не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
обставин, якими обґрунтовуються
позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 19.06.2009 року ОСОБА_5,
яка діяла від імені ОСОБА_4 за
довіреністю з однієї сторони та
позивач з іншої сторони уклали договір
дарування частини домоволодіння, за
яким ОСОБА_2 передано безоплатно 1/24
частину домоволодіння з відповідною
частиною надвірних будівель і споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Кіровограда від 19.01.2011 року,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 31.05.2011 року, договір
дарування 1/24 частини домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 укладений 19.06.2009 року,
визнано недійсним та скасовано.

В позовній заяві ОСОБА_2
посилаючись на вимоги ст. 216 ЦК України,
де зазначено, що у разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину та відшкодувати завдані
збитки і моральну шкоду, просив
стягнути з відповідача 8500
грн.переданих коштів, 19600,34 грн. за
ремонтні роботи, 2644,93 грн. за
виготовлення технічної документації.

В обґрунтування позовних вимог,
зазначив, що між ним та ОСОБА_6 було
укладено договір купівлі-продажу від
02.04.2008 року частини домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1 відповідно до умов
якого він передав ОСОБА_4 1000 доларів
США, що є еквівалентом 8500 грн. Копію
вказаного договору позивач долучив до
матеріалів справи в якості доказу.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
зазначив, що оскільки судом було
визнано недійсним договір дарування,
то й наслідки недійсності, що
передбачені ч.1 ст. 216 ЦК України та
полягають у поверненні сторін у
первісний стан, можуть застосовуватись
лише за вказаним договором дарування.

Відповідно до п.п.1.1 договору
дарування частини домоволодіння від
19.06.2009 року, представник дарувальниці
передав безоплатно майно - 1/24 частину
домоволодіння з відповідною частиною
надвірних будівель і споруд прилеглих
до неї у власність обдарованому, а
обдарований прийняв це майно.

Тобто у зв'язку з недійсністю
договору дарування частина
домоволодіння повинна бути повернута
безоплатно обдарованим у первісному
стані у власність дарувальниці.

Договір купівлі-продажу від
02.04.2008 року не може бути належним та
допустимим доказом по справі, оскільки
позов заявлений з підстав недійсності
договору дарування від19.06.2009 року, а не
договору купівлі-продажу.

Правильним є також висновок суду про
те, що позивачем не надано належних та
допустимих доказів того, що в
результаті визнання недійсним
договору дарування позивачу завдано
збитків.

На підтвердження цих позовних вимог
позивач надав суду копії товарних
чеків, видаткових накладних та
розрахункових квитанцій про закупівлю
будівельних матеріалів та послався на
те, що будинок був непридатний для
житла, що підтверджується технічним
заключенням про обстеження.

Суд першої інстанції вказав, що надані
позивачем чеки на купівлю будівельних
матеріалів не містить прізвища
покупця, деякі чеки датуються 2007, 2008
роками та періодом до 19.06.2009 року (дата
укладення договору дарування), а право
власності за позивачем на дароване
приміщення було оформлено 25.06.2009 року
згідно довідки КООБТІ, тобто через
значний проміжок часу після купівлі
деяких будівельних матеріалів, тому,
відповідно, дані квитанції не можуть
слугувати належними доказами того, що
вказані будівельні матеріали були
куплені саме для ремонту у
подарованому приміщенні.

Також судом зазначено, що згідно
довідки КООБТІ 1/24 частина
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1
належала позивачу ОСОБА_2 на праві
спільної часткової власності.

Статтею 358 ЦК України
визначено, що право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Позивачем не надано суду жодного
доказу, що частка будинку, де нібито ним
проводились ремонтні роботи належала
саме ОСОБА_4, а відтак і йому, що дана
частка була виділена в натурі, чи був
встановлений порядок користування нею
між співвласниками, тому оскільки
фактично частки в натурі виділені не
були та порядок володіння та
користування майном (будинком)
встановлений не був, частка ОСОБА_4
могла знаходитись в будь-якій іншій
частині будинку, а не там, де вказує
позивач.

З технічного висновку по обслідуванню
квартири АДРЕСА_1, який є в матеріалах
справи, вказано, що в приміщені поз. 3.2 і
3.3 виконаний ремонт, проте відсутні
дані про те, які саме ремонтні роботи
виконані, які матеріали для цього
використані та не вказана вартість
використаних матеріалів та вартості
робіт.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
позивачем не надано доказів на
підтвердження позовних вимог про
відшкодування шкоди, яка повинна бути
відшкодована позивачу саме з підстав
визначених ст. 216 ЦК України та
недоведеності розміру цієї шкоди.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду першої інстанції не
спростовують, вони перевірялися судом
під час розгляду справи.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи, дав їм
належну правову оцінку та прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволення позову.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
в цивільних справах,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 30
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: