Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2801/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Петрова О.Ф.
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.

із секретарем: Лазаренко
В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором, та зустрічним
позовом ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
про визнання недійсним кредитного
договору та договору застави і
виключення майна із реєстру застав та
заборон відчуження майна, за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 вересня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (надалі по
тексту Банк) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 76073,81 грн. та судових витрат - 760,74
грн.

В обґрунтування позову зазначало, що
15.01.2008 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір споживчого кредиту,
згідно якого банк надав позичальнику
кредитні кошти на придбання автомобіля
в розмірі 9801 доларів США зі сплатою 9,5%
річних за весь час фактичного
користування кредитом на строк до
14.01.2014 року.

Згідно п.п.2.4-2.5 Договору повернення
кредиту здійснюється щомісячно по 20
число включно частинами у розмірі не
менш як 136 дол. США.

Відповідно до п.п.1.5, 2.6, 2.7 Договору
проценти за користування кредитом
нараховуються щомісячно у валюті
кредиту на фактичну заборгованість по
кредиту за період з першого по останній
день кожного календарного місяця і
підлягають сплаті по 20 число кожного
місяця включно. Розмір щомісячної
комісії за управління кредитом та
кредитною лінією передбачений
пунктами 1.7., 2.10 та складає 0,1 % від суми
кредиту.

За умовами кредитного договору банк
має право вимагати повного виконання
кредиту, сплати комісій, штрафу та
інших платежів, передбачених цим
договором, та відшкодування збитків,
завданих внаслідок невиконання
боржником своїх зобов'язань.

30.06.2010 року, відповідно до норм ЦК
України та ст.ст. 92, 95 Закону України
«Про банки та банківську діяльність»,
постанови Правління НБУ «Про
затвердження Положення про
застосування НБУ заходів впливу за
порушення банківського
законодавства», між ТОВ «Укрпромбанк»,
АТ «Дельта Банк» та Національним
Банком України було укладено договір
про передачу активів та кредитних
зобов'язань товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк», зокрема
перейшло право вимоги до боржників ТОВ
«Укрпромбанк».

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих
на себе зобов'язань станом на 03.09.2013
року утворилася заборгованість в сумі,
що в гривневому ексвіваленті складає
76073,81 грн., з яких: по тілу кредиту - 55840,70
грн.; - за відсотками - 17263,84 грн.; - з
комісії - 2969,27 грн.

Посилаючись на вказані обставини, Банк
просив задовольнити позов.

Відповідачем було пред'явлено
зустрічний позов до акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
недійсними кредитного договору та
договору застави транспортного засобу
від 15.01.2008 року, зобов'язання приватного
нотаріуса виключити з реєстру застав
та заборон відчуження запис про
заставу та заборону відчуження
автомобіля «DAEWOO Nexia», що йому належить
на праві приватної власності.

Свої вимоги ОСОБА_2 мотивував тим, що
укладений кредитний договір за своїм
змістом не відповідає законодавству
України, та порушує його законні права
та інтереси, а саме: пункт 1.1 договору
суперечить ч.1 ст. 524 ЦК України про те,
що зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні,
іноземна валюта може
використовуватися лише в окремих
випадках. Іноземна валюта не може бути
предметом договору споживчого кредиту,
а відтак порушено істотну умову
договору. Банк скористався юридичною
необізнаністю позичальника.

Згідно п.2 Положення НБУ «Про
кредитування» фізичні особи мають
право на отримання лише споживчого
кредиту в національній валюті.
Споживчий кредит - це кредит на
придбання споживчих товарів та послуг.
Відносини за договором споживчого
кредиту регулюються ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Надання та одержання кредиту в
іноземній валюті, використання валюти
як засобу платежу можливо при
дотриманні суб'єктами господарських
відносин імперативних вимог
законодавства щодо одержання
відповідної індивідуальної ліцензії.
На момент укладення договору
працівники банку запевняли його у
вигідності валютного кредиту. Їм
вдалося його переконати. Але з часом
співвідношення курсу гривні до долара
змінилося в бік падіння національної
валюти. Подальше виконання договору
позбавить його того, на що він
розраховував, - вигідного кредиту.
Зміст договору суперечить ч.2 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки ні перед
укладенням договору, ні протягом його
дії банк не повідомив його у письмовій
формі про умови надання кредиту та не
надав повної інформації про умови
кредитування, як того вимагає Закон.

Вважаючи, що договір не відповідає
вимогам ст. 215 ЦК України, оскільки
суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також не
відповідає його внутрішній волі,
зокрема, волевиявленню щодо підвищення
в односторонньому порядку процентної
ставки, а умови щодо сплачуваних
процентів та комісійних винагород,
штрафів вважає несправедливими,
відповідач просив визнати недійсним
цей договір споживчого кредиту, а також
зазначав, що як наслідок втрачають
своє правове значення й інші правочини,
укладені на виконання недійсного
договору. Крім того, звернув увагу, що
не знав про заміну кредитора та те, на
користь кого він мав сплачувати
платежі за кредитним договором.

Рішенням Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.09.2014 року у задоволенні
первісного та зустрічного позовів
відмовлено.

В апеляційній скарзі Банком ставиться
питання про скасування судового
рішення з підстав неправильного
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
і ухвалення нового рішення про
задоволення первісного позову в
повному обсязі. Зазначено, що рішення
суду є незаконним та необґрунтованим.
Так, судом не було взято до уваги те, що
до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право
вимоги до ОСОБА_2по кредитному договору
від ТОВ «Укрпромбанк». Відмовляючи у
задоволенні первісного позову, суд
першої інстанції невірно застосував
позовну давність, не враховано дату
повернення коштів за кредитним
договором - 14.01.2014 року, та помилково
визначено початок спливу строку
позовної давності.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача - Шмалька О.О.,
який підтримав доводи апеляційної
скарги, представника відповідача -
ОСОБА_5, який згоден з рішенням суду,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України,
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

Судом встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що 15.01.2008 року між
товариством з обмеженою
відповідальністю «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2 було
укладено договір споживчого кредиту
№4-0081005/ФКВ-08 на суму 9801 дол. США для
придбання автомобіля «DAEWOO Nexia»
загальною вартістю 55000 грн., зі сплатою
процентів у валюті кредиту в розмірі 9,5
% річних, комісії в розмірі 0,1 % від суми
кредиту на строк до 14.01.2014 року (а.с.6-14).

Згідно п.п.1.11. позичальник зобов'язався
сплачувати платежі за кредитним
договором у розмірі, порядку та строки,
встановлені договором та графіком
платежів.

Підпунктом 2.4. Договору передбачено що
повернення кредиту має здійснюватися
щомісячно частинами в розмірі не менше
як 136 дол. США по 20 число (включно)
кожного місяця, починаючи з місяця,
наступного за місяцем отримання
кредиту.

Згідно пункту 3 Договору виконання
позичальником своїх зобов'язань за
кредитним договором забезпечено
заставою транспортного засобу -
автомобіля «DAEWOO Nexia», реєстраційний
номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_4, виданого
Олександрійським РЕГ ВДАІ при УМВС
України в Кіровоградській області,
загальною вартістю 55000 грн. (а.с.9).

Згідно встановленого графіка платежів
за кредитним договором повернення
боргу відповідачем повинно
здійснюватись кожного поточного
місяця у визначених сторонами розмірах
щомісячних платежів, включаючи внески
для погашення основного боргу,
проценти за користування кредитом
(а.с.15-16, 128-129).

19.06.2009 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_2 було
укладено додатковий договір до
Кредитного договору, згідно якого були
внесені зміни до п.5.2. кредитного
договору про те, що у випадку порушення
строків повернення кредиту та/або
сплати нарахованих процентів за
користування ним, комісії та інших
платежів, передбачених договором Банк
має право вимагати, а позичальник
зобов'язаний сплатити Банку пеню в
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
що діяла в період прострочення за
кожний день прострочення від суми
простроченої заборгованості. Банк не
стягує з позичальника пеню в період з
01.06.2009 року по 30.06.2009 року у випадку, коли
позичальник строком до 30.06.2009 року
погасить всю прострочену кредитну
заборгованість яка існувала у нього
станом на 01.06.2009 року (а.с.17).

Відповідно до договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань від
30.06.2010 року права первісного кредитора -
ТОВ «Укрпромбанк» перейшли до нового
кредитора в особі АТ «Дельта Банк», в
тому числі й по кредитним зобов'язанням
ОСОБА_2 на загальну суму 7374,54 дол. США
(а.с.25, 31-35).

Згідно наданих Банком довідок у зв'язку
з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань станом на 03.09.2013 року
утворилася заборгованість в сумі 9146,07
дол. США (що згідно курсу НБУ складає
76073,81 грн.), з яких: - тіло кредиту в сумі
6986,20 дол. США (55840,70 грн.); - відсотки - 2159,87
дол. США (17263,84 грн.); - комісія - 2969,27 грн.
(а.с.20, 44-45).

АТ «Дельта Банк» направляло на адресу
відповідача досудову вимогу про
погашення боргу, що підтверджується
поштовим реєстром (а.с.22-24).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
процентів.

Зобов'язання, згідно статті 526 ЦК
України, має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Частиною 1 ст. 527 ЦК України передбачено,
що боржник зобов'язаний виконати свій
обов'язок, а кредитор - прийняти
виконання особисто, якщо інше не
встановлено договором або законом, не
випливає із суті зобов'язання.

Статтею 599 ЦК України передбачено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей термін (строк).

Боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання,
що передбачено ч. 1 ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 514 ЦК України
передбачено, що до нового кредитора
переходять права первісного кредитора
у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до положень ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредитору є належним виконанням.

Згідно ч. 3 ст. 10, ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Заперечуючи проти задоволення позову,
відповідач просив суд відмовити у
задоволенні позову через сплив
позовної давності (а.с.89).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов Банка є обґрунтованим, однак
не підлягає задоволенню, оскільки за
умовами договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань. Останній платіж тіла
кредиту, відсотків та комісії
позичальник сплатив 31.07.2010 року, після
цього виконання зобов'язання з його
боку припинилося (а.с.44). Перебіг
позовної давності розпочався з 21.08.2010
року і тривав протягом 3 років - по 21.08.2013
року, а позивач звернувся до суду з
позовом 02.12.2013 року, тобто після спливу
позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду.

Позичальник був обізнаний з умовами
договору, про що свідчить його підпис.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши
кредит в іноземній валюті ОСОБА_2, який
на ці кошти придбав автомобіль, однак
порушив зобов'язання щодо своєчасного
погашення кредиту та інших платежів,
передбачених договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості за договором про
передачу активів та кредитних
зобов"язань від первісного кредитора -
ТОВ «Укрпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк»
01.07.2010 року перейшло право вимоги по
кредиту ОСОБА_2 в сумі, що станом на
30.06.2010 року становила 7274,68 дол. США, яка
підлягала поверненню відповідачем
відповідно до умов кредитного договору
(а.с.44).

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303
ЦПК України та роз'яснень, викладених у
п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку", перевіряючи
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення, суд
апеляційної інстанції повинен
з"ясувати: чи враховані судом першої
інстанції при ухваленні рішення всі
факти, що входять до предмета
доказування; чи підтверджені обставини
(факти), якими мотивовано рішення,
належними й допустимими доказами та чи
доведені вони; чи відповідають
висновки суду встановленим фактам; чи
дотримано та чи правильно застосовані
норми матеріального й процесуального
права. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно п.п.1.2.-1.3. Договору строк
кредитування встановлений 72 місяці,
дата повернення кредиту визначена -
14.01.2014 року (а.с.6).

Підпунктом 7.3. Договору передбачено, що
договір набуває чинності з моменту
його підписання сторонами та діє до
повного виконання сторонами взаємних
зобов'язань (а.с.13).

Згідно п.п.4.3.7. Договору Банк має право
змінювати черговість платежів у
випадках недостатності грошових
коштів для повного повернення
заборгованості позичальником за цим
договором.

Сторони кредитного договору
домовленості щодо зміни тривалості
позовної давності в порядку ст. 259 ЦК
України не досягли.

Проте, сторони встановили як строк дії
договору - до моменту виконання
сторонами в повному обсязі взятих на
себе зобов'язань, так і строки
виконання зобов'язань зі щомісячним
погашенням платежів.

Згідно наданого позивачем розрахунку
заборгованості ОСОБА_2 кожен місяць
банком нараховувалась сума, яку він
повинен був сплатити, що включала
черговий платіж (прострочену
заборгованість), відсотки за
користування кредитними коштами,
комісію. Відповідач здійснив останній
платіж 31.07.2010 року, в подальшому платежі
ним не здійснювалися, внаслідок чого за
період з 31.08.2010 року по 31.08.2013 року за ним
рахується борг по кредиту в сумі 9146,07
дол. США (що згідно курсу НБУ складає
76073,81 грн.), з яких: - тіло кредиту в
сумі 6986,20 дол. США (55840,70 грн.); -
відсотки - 2159,87 дол. США (17263,84 грн.); -
комісія - 2969,27 грн. (а.с.44).

Відмовляючи у задоволенні
первісного позову через сплив позовної
давності, суд першої інстанції
безпідставно не врахував, що за умовами
договору визначений кінцевий термін
погашення заборгованості - 14.01.2014 року,
графіком погашення кредиту
встановлено щомісячне погашення
кредитної заборгованості до 20 числа
кожного місяця, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.
Отже, поряд з установленням строку дії
договору сторони встановили й строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного
щомісячного зобов'язання згідно із
частиною третьою статті 254 ЦК України
спливає у відповідне число останнього
місяця строку. Перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок (стаття 253 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатисяпро
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право у примусовому
порядку через суд.

Якщо умовами договору
встановлені окремі самостійні
зобовязання, які деталізують обов"язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обовязку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення (постанова
Верховного Суду України від 6 листопада
2013 року № 6-116цс13).

Тому висновок суду щодо спливу
позовної давності щодо вимог про
стягнення всієї суми кредитної
заборгованості є помилковим.

Початок перебігу позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із щомісячних зобов'язань.

Банк звернувся до Олександрійського
районного суду Кіровоградської
області за захистом своїх прав 02.12.2013
року (здав на пошту), тобто в частині
вимог про стягнення кредитної
заборгованості по строкових платежах,
що виникла з 02.12.2010 року, в межах
передбаченого законом трирічного
строку позовної давності.

Щодо вимог про стягнення
заборгованості за період з 31.08.10 року
до 01.12.10 року, то колегія суддів вважає
поважними причини пропуску позовної
давності, при цьому взято до уваги
звернення позивача до суду з цими
вимогами, про що наявні у матеріалах
справи докази: копія ухвали
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 05.04.2013 року
про повернення позову публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором для подачі до
належного суду (а.с.134) та ухвала
Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 08.10.2013 року про
повернення позову Банка до ОСОБА_2 про
стягнення боргу для звернення до суду
за місцем знаходження відповідача
(а.с.21), що не було враховано судом
першої інстанції.

Враховуючи викладене, з підстав,
передбачених п.п. 2,3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України рішення суду першої інстанції
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог Банка в повному обсязі.

В частині відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ
«Дельта Банк» про визнання недійсним
кредитного договору та договору
застави і виключення майна із реєстру
застав та заборон відчуження майна,
рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23.09.2014 року не
оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст.
303 ЦПК України в апеляційному порядку
не переглядається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України в
порядку розподілу судових витрат за
рахунок відповідача підлягають
відшкодуванню сплачений позивачем
судовий збір.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Олександрійського
міськрайонного суду Кіровоградської
області від 23 вересня 2014 року в частині
відмови у задоволенні позову
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, на користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(МФО 380236, , р/р 373980009) борг за
кредитним договором в сумі 76073,81 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, на користь публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
(МФО 380236, , р/р )
сплачений судовий збір в сумі 1141,11 грн.

В іншій частині судове рішення
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: