ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача
ОСОБА_1;

відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на дитину

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1)
звернулась до Дарницького районного
суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі
по тексту - відповідач, ОСОБА_2.) про
стягнення аліментів та додаткових
витрат на дитину.

Позовні вимоги мотивовані тим, що від
шлюбу з відповідачем має доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач не надає
коштів на утримання малолітньої
доньки, а тому відповідно до ст. 180
Сімейного кодексу України (далі по
тексту - СК України) позивач має право
на стягнення аліментів у розмірі 1 500
грн. щомісяця, починаючи з дня подачі
позову до суду і до досягнення дитиною
повноліття. Крім того, позивач просить
суд стягнути з відповідача на її
користь додаткові витрати пов'язані з
забезпеченням належних умов життя,
навчання та розвитку дитини, які
необхідно здійснити в майбутньому у
розмірі 300 грн. щомісяця та 3 000 грн.
щорічно на оздоровлення доньки.

Ухвалою суду від 24 вересня 2014 року
відкрито провадження у даній справі та
призначено розгляд справи у судовому
засіданні.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала у повному обсязі,
просила їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
заперечував проти задоволення
позовних в частині стягнення
додаткових витрат на дитину, вказавши
на їх необґрунтованість.

В частині позовних вимог щодо
стягнення з нього на користь позивача
аліментів у розмірі визначеному нею у
позовній заяві не заперечував, визнав
позов у цій частині, вказавши що це є
його обов'язком.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як встановлено судом, сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають малолітню доньку -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про її
народження серії НОМЕР_2.

Дитина проживає разом з позивачем та
знаходяться на її утриманні,
відповідач не надає повноцінної
матеріальної допомоги на її утримання
та виховання.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. А частиною 1
ст. 181 цього Кодексу способи виконання
батьками обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.

Оскільки малолітня донька проживає з
матір'ю, батько - відповідач по справі
зобов'язаний надавати матеріальну
допомогу на її утримання. Враховуючи,
відсутність домовленостей між
батьками щодо утримання дитини та
невиконанням відповідачем в повній
мірі цього обов'язку, аліменти
підлягають стягненню за рішенням суду.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України
регулювання сімейних відносин має
здійснюватись з максимально можливим
врахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

За змістом ст. 18 Конвенції про захист
прав дитини, суд повинен докласти всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини. Батьки
несуть основну відповідальність за
виховання та розвиток дитини. Найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» на кожного з
батьків покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини.

В судовому засіданні відповідач в
частині позовних вимог щодо стягнення
з нього аліментів у визначеній
позивачем сумі визнав у повному обсязі,
пославшись на те, що це його обов'язок
утримувати дитину.

Тобто, визнавши позовні вимоги в
частині стягнення аліментів у
визначеній позивачем сумі відповідач
здійснив одностороннє вільне
волевиявлення спрямоване на
припинення спору з позивачем з
максимально можливим врахуванням
інтересів дитини.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 174
Цивільного процесуального кодексу
України (далі по тексту - ЦПК України)
відповідач може визнати позов протягом
усього часу судового розгляду. А згідно
з частиною 4 цієї статті у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

Також Пленум Верховного Суду України у
своїй постанові від 12.06.2009 року №2 «Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», зокрема у п. 24, роз'яснив, що
у разі визнання відповідачем позову,
яке має бути безумовним, і якщо таке
визнання не суперечить закону й не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб (не відповідача), суд ухвалює
рішення про задоволення позову,
обмежившись у мотивувальні частині
рішення посилання на визнання позову
без з'ясування і дослідження інших
обставин справи.

Оцінюючи в сукупності надані до суду
докази та те, що відповідач визнав
позовні вимоги в частині стягнення
аліментів на утримання доньки і його
дії стосовно визнання в даній частині
позову не суперечать закону, не
порушують прав, свобод та інтереси
інших осіб, натомість сприяють
максимально можливому врахуванню
інтересів дитини, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги підлягають
задоволенню в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
аліментів на утримання малолітньої
дитини у твердій грошовій сумі у
розмірі 1 500 гривень щомісячно,
починаючи з 10.09.2014 року і до досягнення
дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України
суд допускає негайне виконання рішень
у справах про стягнення аліментів - у
межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог позивача про стягнення
додаткових витрат на утримання дитини,
суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Частина 1 зазначеної статті закріплює
правило, відповідно до якого, той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами. Дане положення стосується
особливих обставин, приблизний перелік
яких надається даною статтею. До таких
особливих обставин закон відносить
насамперед випадки, коли дитина, яка
знаходиться на утриманні батьків,
потребує додаткових витрат на неї у
зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені, як негативними
(хвороба), так і позитивними фактами
(схильність дитини до музики, що
потребує купівлі музичного
інструменту, або до певного виду
спорту, що вимагає додаткових
матеріальних витрат, або дитина
потребує оздоровлення та відпочинку
біля моря чи на гірському курорті). Такі
особливі обставини будуть
індивідуальними у кожному конкретному
випадку.

У своїй позовній заяві щодо стягнення
додаткових витрат на утримання дитини,
які повинні фінансуватися наперед (у
майбутньому), позивач зазначає, що
відносить до таких витрат кошти, які
будуть сплачені нею на оздоровлення
дитини та витрати необхідні на
забезпечення належних умов життя та
розвитку дитини.

Водночас, частиною 2 ст. 185 СК України
встановлено, що розмір участі одного з
батьків у додаткових витратах на
дитину в разі спору визначається за
рішенням суду, з урахуванням обставин,
що мають істотне значення. Додаткові
витрати на дитину можуть фінансуватися
наперед або покриватися після їх
фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

За правовим аналізом вказаної норми
закону, визначення обставин, що можуть
бути визнані істотними, закон
відносить до компетенції суду. В свою
чергу, доказами, що підтверджують
наявність особливих обставин, що
спричинили додаткові витрати на
дитину, можуть бути документи, які
свідчать, наприклад, про витрати на
придбання спеціальних інструментів,
призначених для розвитку здібностей
людини (наприклад, музичного
інструменту або спортивного
спорядження тощо), витрати на навчання
дитини у платному навчальному закладі,
на заняття у музичних, мистецьких або
спортивних закладах, на додаткові
заняття, висновки МСЕК, довідки
медичних закладів та інші документи, що
підтверджують відповідний стан
здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і
свідчать про необхідність додаткових
витрат на лікування (на придбання
ліків, спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо).

Разом з тим, додаткові витрати,
зумовлені особливими обставинами,
можуть бути присуджені судом у вигляді
конкретної суми, що підлягає
одноразовій сплаті, або у вигляді
щомісячних чи інших періодичних
платежів, здійснюваних протягом
певного строку чи постійно. Додаткові
витрати на дитину можуть фінансуватися
наперед або покриватися після їх
фактичного понесення. Причому, якщо
причина, що зумовила додаткові витрати,
є триваючою (тяжка хвороба або
каліцтво) додаткові витрати можуть
фінансуватися наперед із вказівкою або
без вказівки кінцевого терміну їх
виплати.

Позивачем до позовної заяви не додано
доказів та в судовому засіданні не
доведено наявності особливих обставин,
зумовлених негативними фактами, як то
тяжка хвороба або каліцтво, за для
фінансування додаткових витрат
наперед (у майбутньому), а додані до
позовної заяви докази, зокрема,
сплачені рахунки за харчування дитини
та квитанції про сплату коштів за її
навчання та відповідні договори, не є
такими у розумінні ст. 185 СК України.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Враховуючи вищевикладене та те, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів, в розумінні ст. 185
СК України, щодо стягнення додаткових
витрат на дитину викликаних особливими
обставинами, які повинні фінансуватися
наперед, суд дійшов висновку, що позов в
цій частині є необґрунтованим та не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. А згідно з
ч. 3 цієї статті, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної
частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 180, 181, 183, 184, 185 Сімейного кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 174, 209, 213 - 215,
218, 367 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2)
аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі у
розмірі 1 500 грн. щомісячно, починаючи з
10.09.2014 року і до досягнення нею
повноліття.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення допустити до негайного
виконання у межах суми платежу за один
місяць.

Стягнути зі ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в
розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.