Справа № 202/9026/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого судді
- Шклярука Д.С.

при секретарі
- Куріній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до Державного
закладу "Дніпропетровська медична
академія Міністерства охорони здоров'я
України", про визнання незаконним та
необґрунтованим наказу про звільнення
і поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального
районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
Державного закладу "Дніпропетровська
медична академія Міністерства охорони
здоров'я України" у якій просить суд
визнати наказ № 576-о від 18 серпня 2014
року незаконним та необґрунтованим і
поновити її на роботі з моменту видання
оспорюваного наказу, ухваливши про
негайне виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи такі позовні вимоги
ОСОБА_1 посилається на те, що вона була
доцентом кафедри фтизіатрії
відповідача. Наказом № 576-о від 18 серпня
2014 року вона була звільнена з займаної
посади у зв'язку з закінченням строку
трудового договору. Вважає, що таке її
звільнення було вчинено відповідачем з
порушенням вимог трудового
законодавства, зокрема, вимог ст.ст. 23,
39-1 КЗпП України, оскільки в силу
вказаних норм Закону слід вважати, що
договір з нею був укладений на
невизначений строк.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала та просила
пред'явлену позову заяву задовольнити.
В обґрунтування позову посилалася на
обставини викладені у позовній заяві
та письмових поясненнях до позову.

Представник відповідача проти позову
заперечував та посилався на обставини
викладені у письмових запереченнях,
вважаючи позовні вимоги ОСОБА_1
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та надані
сторонами письмові докази, встановив
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, ОСОБА_1 наказом № 5-о від 03.01.2006 року
була прийнята на посаду асистента
кафедри сімейної медицини в ДЗ «ДМА МОЗ
України». ОСОБА_1 рішенням Спеціальної
вченої ради Дніпропетровської
державної медичної академії МОЗ
України та інституту
гастроентерології АМН України від 13
квітня 2006 року присуджено наукову
ступінь кандидата медичних наук, що
підтверджено дипломом серії ДК № 033542.

Наказом відповідача № 624-0 від 31 серпня
2010 року ОСОБА_1, к.м.н., асистента кафедри
фтизіатрії, було переведено на посаду
доцента цієї кафедри за строковим
трудовим договором, укладеним на
період з 01 вересня 2010 року по 31 серпня
2011 року.

Наказом ДЗ «Дніпропетровська
медична академія МОЗ України» № 519-о
від 29 липня 2011 року ОСОБА_1 к.м.н.,
доценту кафедри фтизіатрії,
продовжено роботу на цій же посаді цієї
ж кафедри за строковим трудовим
договором з 01 вересня 2001 року по 31
серпня 2014 року без змін умов та оплати
праці.

Вказаний наказ був виданий на
підставі заяви позивача, поданої 22
червня 2011 року у зв'язку із закінченням
строку трудового договору 31 серпня 2012
року, про продовження роботи на тій
смій посаді на тій же кафедрі, і саме
таку заяву відповідач вважає строковим
трудовим договором.

На підставі наведених наказів у
трудову книжку позивача, внесені
відповідні записи № 10-14.

Позивач була ознайомлена під
підпис із наказом № 519-о та із посадовою
інструкцією доцента від 01.09.2010 року.
Таким чином, між сторонами було
обумовлено оплату праці позивача,
виходячи з попереднього окладу доцента
кафедри, тобто за посадою, яку вона
займала вже з 01 вересня 2010 року.

Наказом № 576-о від 18 серпня 2014 року
ОСОБА_1 була звільнена з займаної
посади у зв'язку з закінченням строку
трудового договору за п. 2 ст. 36 КЗпП
України.

Позивач вказує, що у зв'язку з тим, що
трудовий договір в силу ч. 2 ст. 23, ст. 39-1
КЗпП України слід вважати, таким, що
укладений із нею на невизначений строк,
відповідач не мав законних підстав для
її звільнення з займаної посади за
підставами, передбаченими п. 2 ст. 36 КЗпП
України, у зв'язку з закінченням строк
трудового договору.

Але, з такою думкою позивачки суд не
може погодитись, оскільки в
оспорюваному наказі № 576-о вказано, що
ОСОБА_1 звільнити з 31.08.2014 року в зв'язку
з закінченням строку трудового
договору за ст. 36 п. 2 КЗпП України. Отже
відповідач виказав своє бажання
розірвати трудовий договір саме 31
серпня 2014 року. Таким чином, працю
позивач закінчила 31 серпня 2014 року.

Суд критично відноситься до посилань
позивача на ст. 39-1 та на ч. 2 ст. 23 КЗпП
України, які вказують, що трудові
договори, які були переукладені один чи
декілька разів вважаються такими, що
укладені на невизначений строк,
оскільки, згідно ч. 3 ст. 53 Закону
України «Про освіту», педагогічні та
науково-педагогічні працівники
приймаються на роботу шляхом укладення
трудового договору, в тому числі за
контрактом. Пункт 10 «Положення про
обрання та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів III та IV
рівнів акредитації», яке затверджено
наказом МОН України № 744 від 24.12.2002 року,
при прийнятті на роботу
науково-педагогічних працівників може
укладатись безстроковий, строковий
трудовий договір, в тому числі
контракт. Термін строкового трудового
договору встановлюється за
погодженням сторін. Вносити пропозиції
щодо терміну трудового договору має
право кожна зі сторін.

В даному випадку трудові відносини із
ОСОБА_1 відбувались на строкових
умовах, згідно норм та положень Законів
України «Про вищу освіту», «Про
освіту», «Положення про обрання та
прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів III та IV
рівнів акредитації», та відповідно до
ч. 2 ст. 23 КЗпП України, згідно якого,
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
відповідач звільнив позивача в зв'язку
із закінченням строку трудового
договору на підставі ст. 36 п.2 КЗпП
України з 31.08.2014 року, а наказ № 576-о від
18.08.2014 року було винесено правомірно
відповідно до чинного законодавства,
тому позовні вимоги про визнання
незаконним та необґрунтованим наказу
про звільнення та поновлення позивача
на роботі задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги через суд першої інстанції
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Д.С. Шклярук