Справа № 137/2231/14-ц Провадження №
22-ц/772/3461/2014Головуючий в суді першої
інстанції Желіховський В. М.Категорія
47Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Сопруна В.В., Шемети Т.М.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: прокурора Оліянчук К.О.,
представників відповідачів ОСОБА_2 і
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу прокурора Вінницької області

на ухвалу Літинського районного суду
Вінницької області від 5 листопада 2014
року у цивільній справі за позовом
заступника прокурора Вінницької
області до ОСОБА_4 управління
Держземагенства у Вінницькій області,
Реєстраційної служби Літинського
районного управління юстиції
Вінницької області, ОСОБА_5 про
визнання недійсними наказів ОСОБА_4
управління Держземагенства у
Вінницькій області, визнання недійсним
договору оренди землі, скасування
рішення про реєстрацію права оренди
земельної ділянки, повернення землі, -

В с т а н о в и л а:

В жовтні 2014 року заступник прокурора
Вінницької області звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_4 управління
Держземагенства у Вінницькій області,
Реєстраційної служби Літинського
районного управління юстиції
Вінницької області, ОСОБА_5 про
визнання недійсними наказів ОСОБА_4
управління Держземагенства у
Вінницькій області, визнання недійсним
договору оренди землі, скасування
рішення про реєстрацію права оренди
земельної ділянки, повернення землі.

Ухвалою Літинського районного суду
Вінницької області від 5 листопада 2014
року задоволено заяву Реєстраційної
служби Літинського районного
управління юстиції Вінницької області.
Провадження у цивільній справі за
позовом заступника прокурора
Вінницької області до ОСОБА_4
управління Держземагенства у
Вінницькій області, Реєстраційної
служби Літинського районного
управління юстиції Вінницької області,
ОСОБА_5 про визнання недійсними наказів
ОСОБА_4 управління Держземагенства у
Вінницькій області, визнання недійсним
договору оренди землі, скасування
рішення про реєстрацію права оренди
земельної ділянки, повернення землі,
закрито.

В апеляційній скарзі прокурор
Вінницької області просить скасувати
ухвалу суду та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Зазначив, що ухвала суду є незаконною і
необґрунтованою, а тому підлягає
скасуванню через порушення судом норм
процесуального та матеріального права.

В судовому засіданні прокурор
підтримав апеляційну скаргу, просить
її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4
управління Держземагенства у
Вінницькій області ОСОБА_2 і
представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 заперечили проти задоволення
апеляційної скарги, просять її
відхилити і залишити без змін ухвалу
суду першої інстанції.

Представник відповідача реєстраційної
служби Літинського районного
управління юстиції у судове засідання
не з'явився, надіслав заяву про розгляд
справи у його відсутності і надіслав
письмові заперечення на апеляційну
скаргу, у яких просив відхилити
апеляційну скаргу і залишити ухвалу
суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення за
таких підстав.

Суд першої інстанції постановив ухвалу
про закриття провадження у справі на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України в
зв'язку з тим, що справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, оскільки позовні вимоги
прокурора стосуються оскарження
наказів ОСОБА_4 управління
Держземагенства у Вінницькій області,
тому дані вимоги повинні розглядатися
в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справою
адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією із сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п. 6, 7 постанови від 1 березня 2013
року № 3 «Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ» при
вирішенні питань, пов'язаних із
компетенцією судів у спорах, що
виникають із земельних відносин, судам
слід ураховувати роз'яснення,
викладені в п. 2 і 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року № 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» (із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 19 березня 2010 року № 2), а
також Рішення Конституційного Суду
України від 01 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у
справі за конституційним поданням
Вищого адміністративного суду України
щодо офіційного тлумачення положень ч.
1 ст. 143 Конституції України, пунктів
«а», «б», «в», «г» ст. 12 Земельного
кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС
України.

При цьому суди мають виходити з того, що
згідно зі ст. 13 і 14 Конституції України,
ст. 177, 181, 324 і главою 30 ЦК України земля
та земельні ділянки є об'єктами
цивільних прав, а держава і
територіальні громади через свої
органи беруть участь у земельних
відносинах із метою реалізації
цивільних та інших прав у
приватноправових відносинах, тобто
прав власників земельних ділянок. Отже,
суд має з'ясувати, є спір
приватноправовим або
публічно-правовим; чи виник спір із
відносин, урегульованих нормами
цивільного права, чи пов'язані ці
відносини зі здійсненням сторонами
цивільних або інших майнових прав на
земельні ділянки на засадах рівності;
чи виник спір щодо оскарження рішень,
дій чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень при реалізації ним
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, у тому числі на
земельні частки (паї), регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(ст. 1 ЦК України, ст. 2, 5 ЗК України).
Захист судом прав на землю у цих
відносинах здійснюється способами,
визначеними ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152
ЗК України, у тому числі шляхом
визнання недійсними рішень органів
виконавчої влади, органів місцевого
самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК
України розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи не вирішення цих питань, припинення
права власності чи користування землею
(ст. 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК
України та інші), крім спорів,
передбачених ч. 1 ст. 16 Закону України
від 17 листопада 2009 року № 1559-VІ «Про
відчуження земельних ділянок, інших
об'єктів нерухомого майна, що на них
розміщені, які перебувають у приватній
власності, для суспільних потреб чи з
мотивів суспільної необхідності», про
цивільну відповідальність за
порушення земельного законодавства
(ст. 210, 211 ЗК України), про повернення
самовільно зайнятих земельних ділянок
(ст. 212 ЗК України).

Із матеріалів справи вбачається, що
прокурор звернувся з позовом до ОСОБА_4
управління Держземагенства у
Вінницькій області, Реєстраційної
служби Літинського районного
управління юстиції Вінницької області
і ОСОБА_5 та просить визнати недійсними
накази ОСОБА_4 управлення
Держземагенства у Вінницькій області
про надання ОСОБА_5 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок в оренду
за рахунок земель
сільськогосподарського призначення
для ведення фермерського господарства,
про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельних ділянок в
оренду для ведення фермерського
господарства ОСОБА_5; визнати
недійсними договори оренди земельних
ділянок, укладених між ОСОБА_4
управлінням Держземагенства у
Вінницькій області та ОСОБА_5;
скасувати рішення реєстраційної
служби Літинського РУЮ про державну
реєстрацію договорів оренди землі;
зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4
управлінню Держземагенства у
Вінницькій області земельні ділянки,
шляхом підписання актів
прийому-передачі.

Таким чином, оскільки одним із
відповідачів у даному спорі, який
виникає із земельних відносин, є
фізична особа ОСОБА_5 та прокурором
заявлено вимоги, які безпосередньо
стосуються прав ОСОБА_5 на оренду
земельних ділянок, тому такий спір
згідно зі ст.15 ЦПК України підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції прийнято не вірне рішення
про закриття провадження у справі.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
(п. 1); недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими (п. 2);
невідповідність висновків суду
обставинам справи (п. 3); порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання (п. 4).

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що ухвалу суду слід скасувати
та на підставі п. 4 ст. 311 ЦПК України
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 311, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора
Вінницької області задовольнити.

Ухвалу Літинського районного суду
Вінницької області від 5 листопада 2014
року скасувати і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: /підпис/
М.В. Матківська

Судді: /підпис/
В.В. Сопрун

/підпис/
Т.М. Шемета

Згідно з оригіналом:

Суддя:
М.В. Матківська