Провадження 2/235/1954/14
Справа 235/5023/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю прокурора Лейко Н.Л.

позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, представника третьої особи
Сернецької О.М.

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Красноармійську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та
піклування Красноармійської міської
ради, про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 17.09.2014 року
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4,
третя особа: орган опіки та піклування
Красноармійської міської ради, про
позбавлення батьківських прав,
зазначивши на підтвердження своїх
позовних вимог, що з відповідачем по
справі вона перебувала у фактичних
шлюбних відносинах з 01.08.2012 року.

Від спільного життя у них народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 17 липня 2013 року
з відповідача на її користь на
утримання дитини були стягнуті
аліменти в розмірі 1/6 частини всіх
видів доходів, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12.06.2013
року, до досягнення сином повноліття.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2013
року з відповідача на її утримання були
стягнуті аліменти в розмірі 500 грн.
щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5
трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3,
починаючи з 21.06.2013 року.

Незважаючи на рішення суду, відповідач
зобов'язання щодо сплати аліментів не
виконує, з його провини утворився борг
з виплати аліментів. Рішенням суду від
16 червня 2014 року з відповідача на її
користь стягнуто пеню за прострочення
сплати аліментів на її утримання у
розмірі 7508,34 грн., та пеню за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина у розмірі 7338,22 грн.

Незважаючи на всі судові рішення
відповідач навмисно не виконує їх,
аліментів на утримання сина не сплачує,
ніде не працює, переховується від неї
та від державного виконавця. Ніякої
участі у вихованні сина і у його
забезпеченні не приймає, раніше він був
засуджений за ст. 164 КК України за
злісне ухилення від сплати аліментів.

За весь час відповідач життям сина не
цікавився, не телефонував, не виявляв
бажання спілкуватись з дитиною,
приймати участь у її вихованні. На
сьогоднішній день дитина взагалі не
бачить свого батька. З самого
народження син проживає разом з нею в
квартирі її матері ОСОБА_6, що
підтверджується відповідною довідкою
та актом обстеження умов проживання.

У відповідності з ч. 2 ст. 150 СК України
батьки зобов'язані піклуватися про
здоров»я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Враховуючи те,
що відповідач по справі жодним чином не
був позбавлений інформації стосовно
перебування її та дитини, а з її боку
ніколи не створювалися перешкоди у
спілкуванні дитини з ним та прийманні
участі батька в вихованні,
вищевикладені обставини свідчать про
фактичну можливість, але вольове
небажання виконувати відносно дитини
батьківські обов'язки, покладені на
нього законом.

У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України
той з батьків, хто проживає окремо від
дитини, зобов'язаний брати участь у її
вихованні. Нехтування батьківськими
обов'язками на її думку, принижує
гідність, а наявність людини, яка
юридично має права батька, але фактично
залишається чужою людиною, може в
подальшому привести до негативних
наслідків у житті дитини як з
моральної, так і з правової точки зору.

У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України
ухилення кого-небудь із батьків від
виконання батьківських обов'язків є
підставою для покладання на них
відповідальності, встановленої
законом.

Стаття 164 СК України містить перелік
підстав для застосування до винної
особи такого виду відповідальності, як
позбавлення батьківських прав.

В судовому засідання позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала,
просила їх задовольнити. В подальшому
позивач заявила клопотання про розгляд
справи у її відсутність.

Представник позивача ОСОБА_2
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, просив їх задовольнити.

Представник органу опіки та
піклування виконкому Красноармійської
міської Ради позовні вимоги не
підтримала, вважає необгрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Свідок ОСОБА_7 в судовому
засіданні пояснила, що позивачка по
справі ОСОБА_1 - її дочка, а відповідач
ОСОБА_4 - її цивільний чоловік. До
народження дитини дочка з ОСОБА_4
проживали разом в квартирі по вул.
Таманова. Приблизно за місяць до
народження дитини її дочка переїхала
жити до неї, а відповідач кудись зник. З
пологового будинку він дочку з онуком
не забирав. Приблизно через місяць він
з»явився, зареєстрував дитину на себе,
але жодним чином не допомагав у
вихованні сина, вночі до нього не
підходив. Потім почав збігати в с.
Удачне, повертався пізно. Коли дочка
казала, що потрібні гроші на годування
сина, то він займав гроші у своєї матері
та давав ОСОБА_1 Остаточно він уїхав в
листопаді 2013 року, останній раз
привозив дитяче харчування сину в
січні 2014 року, де він зараз знаходиться,
їй не відомо.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснив, що він на роботі спочатку
познайомився з ОСОБА_4, потім до них
прийшла працювати ОСОБА_1 Між ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 склалися близькі стосунки, у них
народилася дитина. Але після
народження дитини він практично не
бачив ОСОБА_4, останній раз бачив його
приблизно рік тому, потім ще
спілкувався через інтернет. Зі слів
ОСОБА_1, йому відомо, що ОСОБА_4 до них не
приходить, долею дитини не цікавиться.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що вона являється сусідкою
матері позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_7 ОСОБА_4
вона знає з того часу, як у них з ОСОБА_1
народився син, вони прожили разом
приблизно місяць. В листопаді 2013 року,
коли він робив у неї вдома ремонт, то на
її запитання, чому він не йде до сина,
ОСОБА_4 відповів, що син ще малий и зараз
він йому ще не потрібен.

Заслухавши пояснення сторін,
представника органу опіки та
піклування, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_10,
ОСОБА_9, заслухавши думку прокурора,
який заперечував проти задоволення
позовних вимог, дослідивши матеріали
справи в їх сукупності, суд вважає, що
вимоги позивача ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що сторони по справі
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4
перебували у фактичних шлюбних
відносинах з 01.08.2012 року.

Від спільного життя у них народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Заочним рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 17 липня 2013 року
з відповідача на користь ОСОБА_1 на
утримання дитини були стягнуті
аліменти в розмірі 1/6 частини всіх
видів доходів, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 12.06.2013
року, до досягнення сином повноліття
(а.с. 9).

Заочним рішенням Красноармійського
міськрайонного суду від 17 жовтня 2013
року з відповідача на утримання ОСОБА_1
були стягнуті аліменти в розмірі 500 грн.
щомісячно, до досягнення сином ОСОБА_5
трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3,
починаючи з 21.06.2013 року (а.с. 10).

Заочним рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 червня 2014 року з відповідача на
користь ОСОБА_1 стягнуто пеню за
прострочення сплати аліментів на її
утримання у розмірі 7508,34 грн., та пеню за
прострочення сплати аліментів на
утримання сина у розмірі 7338,22 грн. (а.с.
17).

Постановою слідчого СВ
Красноармійського МВ ГУМВС України в
Донецькій області від 02.06.2014 року
кримінальне провадження відносно
ОСОБА_4 за ст. 164 ч. 1 КК України було
закрито у зв»язку з відсутністю складу
кримінального правопорушення,
оскільки в ході досудового
розслідування було встановлено, що
ОСОБА_4 не був попереджений про
кримінальну відповідальність за
ухилення від сплати аліментів (а.с. 41).

Враховуючи, що рішення про стягнення з
ОСОБА_4 аліментів виносилися в заочному
порядку, відсутні відомості про
отримання ним копій зазначених рішень,
про кримінальну відповідальність за
ухилення від сплати аліментів він не
був попереджений, а гроші передавав зі
слів свідка ОСОБА_7 особисто ОСОБА_1, а
вона писала розписки у виконавчу
служби про отримання нею аліментів, то
дійсно доказів того, що він свідомо
злісно ухиляється від сплати аліментів
суду не надано.

Крім того, не перебуваючи з позивачкою
в зареєстрованому шлюбі, відповідач
виявив бажання та свідомо звернувся до
органів реєстрації актів цивільного
стану з заявою про реєстрацію його
батьком дитини, сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, про що було складено
відповідний актовий запис 03 травня 2013
року (а.с. 7). Хоча не тривалий час, але
все ж таки він проживав разом з
цивільною дружиною та сином, як
встановлено в судовому засіданні до
листопада 2013 року. Після цього
практично допомоги їм не надавав, лише
зрідка привозив дитяче харчування,
останній раз в січні 2014 року. З лютого
2014 року фактичне місце перебування
відповідача не відомо, що
підтверджується актом з місця його
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1. Сама по
собі відсутність відповідача за місцем
реєстрації та останнім місцем
проживання по невідомій причині не
може бути доказом того, що відповідач
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про
охорону дитинства» Виховання в сімї є
-першоосновою розвитку особистості
дитини. На кожного з батьків
покладається однакова
відповідальність за виховання,
навчання і розвиток дитини. Батьки або
особи, які їх замінюють, мають право і
зобов'язані виховувати дитину,
піклуватися про її здоров'я, фізичний,
духовний і моральний розвиток,
навчання, створювати належні умови для
розвитку її природних здібностей,
поважати гідність дитини, готувати її
до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину, піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, забезпечити
здобуття дитиною повної загальної
середньої освіти, готувати її до
самостійного життя.

Згідно висновку органу опіки та
піклування виконкому Красноармійської
міської ради від 03.11.2014 року комісія з
питань захисту прав дитини дійшла
висновку, що за такий короткий період з
моменту народження дитини неможливо
прийняти рішення, яке буде мати
вирішальне значення для всієї
подальшої долі дитини, тим більше без
врахування думки батька. Позбавлення
батьківський прав - це крайній захід
впливу і підстав для його застосування
у даному випадку недостатньо.
Пріоритетним для дитини є збереження
біологічної сім»ї. Функція державних
органів - забезпечити охорону прав
матері та батька, підтримати
материнство та батьківство. Будь-яких
переваг або позитивних змін у житті
дитини з позбавленням батька
батьківських прав не відбудеться.
Враховуючи рекомендації комісії з
питань захисту прав дитини, орган опіки
та піклування виконкому
Красноармійської міської ради дійшов
висновку, що позбавлення батьківських
прав ОСОБА_4 відносно малолітньої
дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є
недоцільним (а.с. 54-55).

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу
України батько, мати можуть бути
позбавлені батьківських прав, якщо
вони ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав» № 3 від
30.03.2007 року наголосив, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкуються з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу; не створюють умов для отримання
нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так
і в сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Позбавлення батьківських прав - це
насамперед спосіб захисту прав та
інтересів дитини. Тому у кожному
випадку треба вияви та оцінити
позитивний результат у долі дитини,
який має настати. Якщо такий результат
не передбачається, позбавлення
батьківських прав не дасть дитині
полегшення. В зазначеному випадку
позитивний результат у долі дитини,
який мав би настати в зв»язку з
позбавленням відповідача батьківських
прав, не передбачається.

Також судом встановлено, що жодної
реальної небезпеки для життя та
здоров»я дитини відповідач не створює.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів
того, що відповідач свідомо ухиляється
від виконання своїх батьківських
обов'язків по вихованню дитини. Крім
того, з лютого 2014 року відповідач за
місцем своєї реєстрації не проживає
(а.с. 24), тобто на день розгляду справи
фактично не відома доля та місце
знаходження самого відповідача, а
відповідно і причини, з яких він не
спілкується з дитиною.

При цьому, суд виходить з того, що
відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов»язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
відсутні підстави для позбавлення
відповідача ОСОБА_4 батьківських прав
відносно малолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного
Кодексу України, ст. ст. 79, 88, 213, 214, 215-218
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_4 про позбавлення батьківських
прав відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

06.11.2014