справа № 361/2801/14-ц
провадження № 2/361/1360/14
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,при
секретарі Балабан І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус Броварського
районного нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та скасування державної
реєстрації,

в с т а н о в и в:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що

у листопаді 2011 року він вирішив купити
для особистого проживання квартиру
АДРЕСА_1 з прилеглими до неї
господарськими будівлями та спорудами,

а також розташовані за цією ж адресою і
земельні ділянки:

- площею 0,0800 га, цільове призначення для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд;

- площею 0,1000 га, цільове призначення для
ведення особистого селянського
господарства, що розташовані за цією ж
адресою.

10 листопада 2011 року він у присутності
своєї співмешканки ОСОБА_8 та сусідки
ОСОБА_9 обговорив із відповідачами
ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 всі істотні умови щодо
укладення між ними договорів
купівлі-продажу спірних квартири та
земельних ділянок, а також дійшли
згоди, що вартість всього нерухомого
майна буде становити 320000 грн.

15 листопада 2011 року за умовами
досягнутої усної домовленості про
купівлю-продаж квартири і земельних
ділянок він передав ОСОБА_6 та ОСОБА_5
забезпечувальний платіж (завдаток) у
розмірі по 80000 грн. кожному, всього ним
було передано - 160000 грн., про що останні
написали йому письмові розписки.

Решту суми він зобов'язався сплатити
відповідачам ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у день
укладення договорів купівлі-продажу.

В цей же день, одразу після сплати
завдатку, він переїхав на постійне
місце проживання

у спірну квартиру № 2, де проживає і на
теперішній час.

10 грудня 2011 року, протягом другої
половини дня, після укладення
договорів купівлі-продажу квартири та
земельних ділянок, він у цій же спірній
квартирі передав відповідачам ОСОБА_6
та ОСОБА_5 решту коштів за квартиру і
земельні ділянки, а саме по 80000 грн.
кожному, на підтвердження чого останні
написали йому відповідні розписки.

Всього він сплатив ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за
спірні квартиру і земельні ділянки
кошти в сумі 320000 грн.

У спірній квартирі він став проживати
спільно із своєю співмешканкою ОСОБА_8
фактично з 15 листопада 2011 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 його співмешканка ОСОБА_8
померла.

У січні 2014 року, після смерті ОСОБА_8, до
нього приїхала її онука

ОСОБА_4 та попросила його звільнити
спірну квартиру, оскільки вона є її
власником на підставі договору
купівлі-продажу укладеного 10 грудня 2011
року між нею та ОСОБА_6

і ОСОБА_5, посвідченого приватним
нотаріусом Броварського районного
нотаріального округу ОСОБА_7

Після цього він звернувся до продавців
спірної квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_5, які
пояснили, що власником квартири
вважають його, оскільки він сплатив їм
вартість квартири та земельних
ділянок, а ОСОБА_4 була лише тільки під
час оформлення договорів
купівлі-продажу у нотаріуса, яка на їх
думку під час укладення спірних
договорів купівлі-продажу
представляла його інтереси.

Вважає, що укладені договори купівлі
продажу квартири та земельних ділянок
укладені ОСОБА_4 є такими, що порушують
його конституційне право передбачене

ст. 41 Конституції України, оскільки
вона разом із покійною ОСОБА_8 навмисно
не повідомили його про їхній намір, без
його відому та згоди укласти спірні
угоди купівлі-продажу між ОСОБА_6,.
ОСОБА_5 та ОСОБА_10

З урахуванням уточнення позовних вимог
просив:

- визнати недійсними з моменту вчинення
договори купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею
0,0800 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
площею 0.1000 га для ведення особистого
селянського господарства, що
розташовані за цією ж адресою, укладені
10 грудня 2011 року між

ОСОБА_6, ОСОБА_5 і ОСОБА_4

- скасувати державну реєстрацію права
власності на спірні квартиру та
земельні ділянки.

14 травня 2014 року відповідач ОСОБА_4 до
розгляду справи по суті подала
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_11 про вселення та
виселення, у якій просила вселити її,
ОСОБА_4 у спірну квартиру № 2 та
виселити із цієї ж квартири ОСОБА_3

Ухвалою суду від 21 жовтня 2014 року
зустрічну позовну заяву ОСОБА_4
відповідно до вимог п. 5 ч.1 ст. 207 ЦПК
України (за заявою позивача) залишено
без розгляду.

Позивач ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_12 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали, дали пояснення
аналогічні викладеному вище та змісту
позовної заяви. Просили позов
задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_13 у суді заперечували проти
задоволення позову, оскільки позивач
ОСОБА_3 не надав доказів, того що
оспорювані правочини були вчинені під
впливом обману. Крім того, зазначили, що
позивач не є власником спірного
нерухомого майна, а також не є стороною
за договорами купівлі-продажу квартири
і земельних ділянок, які просить
визнати недійсними, а наведена норма
права, на яку він посилається як на
підставу позовних вимог, передбачає, що
підставою визнання правочину
недійсним є введення в оману однією із
сторін другу сторону.

Крім цього зазначили, що позивач ОСОБА_3
відповідно до вимог ст. 228 ЦК України та
ст. 41 Конституції України (на які
останній посилається у позові) має
право лише захищати своє право на
грошові кошти, які він передав
відповідачам ОСОБА_6 та

ОСОБА_5, нібито за продаж спірних
квартиру та земельні ділянки.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у судовому
засіданні позов визнали, не
заперечували проти його задоволення,
зокрема вказали на те, що про
купівлю-продаж квартири № 2 та
земельних ділянок домовлялися тільки
із ОСОБА_3, і кошти за їх продаж
отримували від позивача, а тому
вважають його законним покупцем і
власником цього спірного нерухомого
майна.

Третя особа: приватний нотаріус
Броварського районного нотаріального
округу ОСОБА_7 до суду не з'явився, , в
?, ив.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, показання свідків,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені такі факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Суд розглядає справу в
межах заявлених вимог на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь

у справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у цих сторін виникає спір. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, маючи
намір купити квартиру АДРЕСА_1 з
прилеглими до неї господарськими
будівлями та спорудами, а також
земельні ділянки: площею 0,0800 га,
цільове призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
площею 0,1000 га, цільове призначення для
ведення особистого селянського
господарства, що розташовані за цією ж
адресою, обговорив всі істотні умови
щодо укладення договорів
купівлі-продажу вищевказаної квартири
та земельних ділянок з відповідачами
ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

а також дійшли згоди, що вартість
всього спірного нерухомого майна
складає 320000 грн.

Із копії розписок складених 15
листопада 2011 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5
видно, що вони отримали від ОСОБА_3
кошти в сумі по 80000 грн., в якості
завдатку за купівлю квартири з
господарськими будівлями і спорудами
та земельних ділянок, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1, а також зазначили, що
претензій до останнього не мають.

У копіях розписок ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від
10 грудня 2011 року зазначено, що вони
отримали, від ОСОБА_3 решту коштів у
розмірі по 80000 грн., за купівлю квартири
з господарськими будівлями і спорудами
та земельних ділянок, що знаходяться

у АДРЕСА_1 і претензій до нього не мають.

Із акта обстеження житлово-побутових
умов, складеного депутатом Мокрецької
сільської ради Броварського району
Київської області ОСОБА_14 вбачається,
що ОСОБА_3 постійно проживає без
реєстрації за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із договором купівлі-продажу
квартири від 10 грудня 2011 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2559,
ОСОБА_4 придбала за 167799 грн. у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, житловою
площею

43,6 м2., загальною площею 82,2 м2.

Із витягу про державну реєстрацію прав,
виданого комунальним підприємством
Київської обласної ради «Броварське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» від 06 серпня 2012 року №
35064115 вбачається, що право приватної
власності ОСОБА_4 на спірну квартиру № 2
виникла на підставі договору
купівлі-продажу від 10 грудня 2011 року.

Відповідно до договорів купівлі
продажу земельних ділянок від 10 грудня
2011 року, посвідчених цим же приватним
нотаріусом, зареєстрованих в реєстрі
за № 2560 та № 2561, ОСОБА_4 також придбала
за 40600 (23100 грн. + 17500 грн.) грн. у ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 і земельні ділянки: площею 0,0800
га, кадастровий номер - :01:016:0026
цільове призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
площею 0,1000 га, кадастровий номер -
:01:016:0027, цільове призначення для
ведення особистого селянського
господарства, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1.

В цей же день, тобто 10 грудня 2011 року,
приватним нотаріусом Броварського
районного нотаріального округу ОСОБА_7,
у державних актах на право власності на
земельні ділянки на підставі спірних
договорів купівлі-продажу земельних
ділянок зроблено відмітки про перехід
права власності до ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
показала, що вона запропонувала

ОСОБА_3 придбати спірну квартиру із
земельними ділянками. Далі зазначила,
що була присутньою як ОСОБА_3 домовився
із ОСОБА_6 та ОСОБА_5, про придбання

у них це нерухоме майно приблизно за 40
тисяч доларів США. Також, під час
домовленості була присутня і покійна
ОСОБА_8 Що стосується відповідача
ОСОБА_4 та її батьків, то їх під час цієї
зустрічі і огляду спірного нерухомого
майна не було. Рішення про купівлю
квартири і земельних ділянок приймав
особисто ОСОБА_3. За життя, покійна

ОСОБА_8 говорила їй, що вона майже все
зробила після чого можна і помирати.

Свідок ОСОБА_15 у суді показала, що вона
являється двоюрідною сестрою
відповідачу ОСОБА_4, а позивач ОСОБА_3
доводиться їй нерідним дідом.

Їй відомо, що ОСОБА_3 купив у листопаді
2011 року спірні квартиру і земельні
ділянки за 320000 грн., які він заощадив
раніше. Перед купівлею цього
нерухомого майна, вона разом із своїм
чоловіком були присутні як ОСОБА_3 у
банку, зняв із власного рахунку кошти в
сумі 90000 грн. Після купівлі цієї спірної
квартири ОСОБА_3 разом із її покійною
бабусею ОСОБА_8 проводили по мірі
необхідності ремонтні роботи у
проведенні яких допомагав її чоловік.
ОСОБА_4 відвідувала їх дуже рідко. Зі
слів відповідача ОСОБА_4, їй відомо, що
остання вважає себе власником спірних
квартири і земельних ділянок,

а ОСОБА_3 - квартирантом, хоча вона знає,
що у ОСОБА_4 коштів на купівлю спірних
квартири і земельних ділянок не було.

Свідок ОСОБА_16 у судовому засіданні
показала, що вона проживала по
сусідству із покійною ОСОБА_8, яка
розповіла їй, що приблизно у листопаді
2011 року,

ОСОБА_3, для їхнього проживання, за
власні кошти купив спірні квартиру і
земельні ділянки, що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_1. Також їй відомо, що
сім'я ОСОБА_4 не могли на той час купити
це спірне нерухоме майно із-за
відсутності у них належної суми коштів.

Свідок ОСОБА_17 у судовому засіданні
показала, що вона є близькою знайомою
ОСОБА_4, зі слів якої їй відомо, що
остання, приблизно за 200000 грн. купила
квартиру, яка знаходиться у АДРЕСА_1, за
кошти, що подаровані їй весіллі.

Свідок ОСОБА_18 у суді показав, що він
знає ОСОБА_4 з 2006 року. Йому відомо зі
слів ОСОБА_4, що у 2011 році після її
весілля, вона із своїми батьками купили
спірну квартиру приблизно за 200000 грн.
Кому саме належали ці кошти йому не
відомо, припускає, що дані гроші вони
складали раніше.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Cтаттею 657 ЦК України передбачено, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 ЦК України.

Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
учинятися у формі, встановленій
законом.

Предметом даного спору є визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
квартири та земельних ділянок з
підстав, передбачених ст. 230 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

За змістом цієї статті під обманом слід
розуміти свідоме, умисне,
цілеспрямоване введення іншої сторони
в оману щодо фактів, які впливають на
укладення правочину. Ознакою обману є
умисел: особа знає про наявність чи
відсутність певних обставин і про те,
що друга сторона, якби вона володіла
цією інформацією, не вступила б у
правовідносини, невигідні для неї.
Обман також має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Лише у разі доведення позивачем факту
обману, тобто винних дій відповідача,
як сторони правочину, і
безпосереднього впливу цього обману на
волевиявлення іншої сторони укласти
оспорюваний правочин на зазначених у
ньому умовах, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним на підставі
ст. 230 ЦК України.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада

2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснено, що
відповідно до статей 229-233 ЦК (435-15)
правочин, вчинений під впливом помилки,
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Пленум Верховного Суду України у п. п. 26,
27 постанови № 2 від 12 червня 2009 року
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснив, що під час
судового розгляду предметом
доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної даності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення. Суд не бере до розгляду докази,
які не стосуються предмета
доказування. Виходячи з принципу
процесуального рівноправ'я сторін та
враховуючи обов'язок кожної сторони
довести ті обставини, на які вона
посилається, необхідно в судовому
засіданні дослідити кожний доказ,
наданий сторонами на підтвердження
своїх вимог або заперечень, який
відповідає вимогам належності та
допустимості доказів (ст.ст. 58, 59 ЦПК
України) в порядку, передбаченому ст.
ст. 85, 187, 189 ЦПК України.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 58 ЦПК
України належними доказами є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень.

Будь-яких належних і допустимих
доказів про наявність факту обману в
діях відповідача ОСОБА_4 та померлої
ОСОБА_8, які вплинули на укладення
спірних договорів купівлі-продажу
квартири і земельних ділянок,
позивачем суду не надано та судом не
здобуто.

Оцінивши досліджені докази в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що у
задоволені позову необхідно відмовити,
оскільки посилання позивача на норми
ст. 230 ЦК України є необгрунтованими, а
обраний ним спосіб захисту судом своїх
цивільних прав та інтересів, виходячи
із положення ст. ст. 15, 16 ЦК України, є не
належним.

Крім того, позивач ОСОБА_3 не є стороною
за договорами купівлі-продажу, які
просить визнати недійсними, а наведена
норма права, на яку він посилається як
на підставу позовних вимог, передбачає,
що підставою визнання правочину
недійсним є введення в оману однією із
сторін другу сторону.

У п. 3 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
роз'яснено, що право вибору способу
судового захисту належить виключно
позивачеві (частина перша статтi 20 ЦК,
статтi 3 i 4 ЦПК).

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 4, 10,11, 15, 16, 57 - 60, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: приватний
нотаріус Броварського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними та скасування державної
реєстрації відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Київської області через Броварський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів

з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Телепенько А. Д.