Провадження № 2/161/4728/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

03 грудня 2014 року
м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді - Присяжнюк Л.М.,

при секретарі - Фурман Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_2 про стягнення
коштів. Вказує, що у серпні 2009 року, між
ним та відповідачем було досягнуто
домовленості щодо продажу
відповідачем йому автомобіля
Фольксваген LT 35, д.н. НОМЕР_1 вартістю 16000
дол.США, та на виконання домовленості
відповідачу було передано 15600 дол.США,
про свідчать розписки. На момент
домовленості, вищевказаний автомобіль
був зареєстрований на ім'я дружини
відповідача. Однак, за рішенням суду
вказаний автомобіль було від нього
витребувано. Зазначає, що відповідач
без будь-яких правових підстав утримує
в себе передані ним кошти в сумі 15600
дол.США, а тому просить стягнути із
ОСОБА_2 на свою користь безпідставно
набуті кошти.

Представник позивача ОСОБА_3 у
судове засідання не з'явилася, подала
на адресу суду заяву, якою просила
розглядати цивільну справу за її
відсутності на підставі наявних у
матеріалах справи документах, заявлені
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, проти ухвалення заочного
рішення не заперечила.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив, хоча
повідомлявся належним чином про час,
дату та місце розгляду справи,
заперечень чи пояснень по суті
заявлених вимог не подав.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України суд ухвалює рішення в порядку
заочного розгляду справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Водночас, предметом регулювання
інституту безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Як вбачається із постанови судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 02.10.2013 року у справі №
6-88цс13, під відсутністю правової
підстави розуміється такий перехід
майна від однієї особи до іншої, який
або не ґрунтується на прямій вказівці
закону, або суперечить меті
правовідношення і його юридичному
змісту. Тобто відсутність правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого поза
підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи правочином.
Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Згідно з
ч.ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може
вичинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Таким чином у разі виникнення
спору стосовно набуття майна або його
збереження без достатніх правових
підстав договірний характер спірних
правовідносин виключає можливість
застосування до них судом положень ч. 1
ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо
зобов'язання повернути майно позивачу.

Судом встановлено, що позивачем
відповідачу передано кошти в розмірі
15600 дол.США в рахунок заборгованості за
автомобіль Фольксваген LT 35, д.н. НОМЕР_1,
що підтверджується копіями розписок
від 17.09.2009 року на суму 10000 дол.США, від
10.12.2009 року на суму 2800 дол.США, від 28.01.2010
року на суму 2200 дол.США, від 30.01.2010 року
на 600 дол.США (а.с.5-8).

Рішенням Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 03.06.2011 року,
вищевказаний автомобіль було
витребувано від позивача на користь
ОСОБА_4 (а.с.10-11).

Водночас, як вбачається із ухвали
колегії суддів судової палати у
цивільних справах ВССУ від 18.09.2014 року,
укладення договору-купівлі продажу
спірного автомобіля не
підтверджується вищевказаними
розписками, котрі свідчать лише про
передачу коштів, а доказів того, що
позивач набув право власності у
встановленому законом порядку у
матеріалах справи відсутні (а.с.12-13).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що правовідносини, що виникли
між позивачем та відповідачем не мають
договірний характер. Водночас, із п. 3 ч.
1 ст. 208 ЦК України вбачається, що
правочин фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподаткованого
мінімуму доходів громадян належить
вчиняти у письмові форм, окрім випадків
передбачених ч. 1 ст. 206 ЦК України. В той
же час, суду не було надано будь-яких
доказів, що свідчать про укладення між
позивачем та відповідачем саме
письмового договору купівлі-продажу
автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з'явився, не спростував
доводів позивача, не надав
підтвердження того, що між ним та
відповідачем виникли договірні
правовідносини, а тому суд приходить до
висновку, що позов слід задовольнити
повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 2013,77 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-61, 88, 212-215,
224-226, 360-7 ЦПК України, на підставі ст.ст.
1212 -1213 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у
розмірі 236808 (двісті тридцять шість
тисяч вісімсот вісім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2013 (дві
тисячі тринадцять) гривень 77 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд Волинської області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Присяжнюк Л.М.