Справа № 473/4947/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. Вознесенський
міськрайонний суд Миколаївської
області в складі: головуючого - судді
Вуїва О.В., при секретарі Заблоцькій
М.М.,

за участю: представника відповідача
Пілюги Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вознесенська
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Вознесенської міської ради
Миколаївської області, треті особи без
самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_3, Управління Держземагенства у
Вознесенському районі Миколаївської
області, про скасування рішення органу
місцевого самоврядування та визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Вознесенської
міської ради про скасування рішення
органу місцевого самоврядування та
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю в
якому вказувала, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 05
жовтня 1991 року №1642 її мати - ОСОБА_4, а
також ОСОБА_3 набули у власність кожен
по 1/2 частці житлового будинку АДРЕСА_1.

Також згідно рішення виконавчого
комітету Вознесенської міської ради
народних депутатів Миколаївської
області від 16 листопада 1993 року за №282
ОСОБА_4 було передано в приватну
власність для обслуговування
вищевказаного будинку земельну
ділянку, площею 500 кв.м.

На підставі рішення 18 квітня 1994 року їй,
як власнику, було видано державний акт,
реєстр. №3258.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивачка, як спадкоємець першої черги
за законом, належним чином прийнявши
спадщину, оформила її частину, а саме 1/2
частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Проте під час оформлення спадщини у
вигляді земельної ділянки було
встановлено, що вона надана
спадкодавцю з грубим порушенням вимог
закону, а саме передана у власність
лише одного зі співвласників будинку,
для обслуговування якого ділянка
передавалася, тобто з порушенням прав
іншого співвласника - ОСОБА_3, водночас
правовстановлюючий документ на землю
належним чином не оформлений.

Виходячи з цих обставин, враховуючи
неможливість внесення змін або
виправлень в рішення органу місцевого
самоврядування та до
правовстановлюючого документа на
землю в адміністративному порядку, а
тому позивачка просила про скасування
оскаржуваного рішення №282 від 16
листопада 1993 року, а також визнання
недійсним виданого на його підставі
правовстановлюючого документа -
державного акту на право приватної
власності на землю від 18 квітня 1994 року
№3258.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, проте надала суду заяву про
розгляд справи без її участі, свої
вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача -
Вознесенської міської ради Пілюга Т.А.
в судовому засіданні позовні вимоги
про скасування рішення органу
місцевого самоврядування визнала
частково - в частині, що стосується
передачі ОСОБА_4 у власність ділянки,
площею 500 кв.м., призначеної для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, вимоги щодо визнання
недійсним державного акту на право
приватної власності на землю визнала
повністю.

Представник третьої особи - Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі в судове засідання не з'вилася,
проте надала суду письмову заяву про
розгляд справи без її участі, вирішення
питання щодо задоволення позову
залишила на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, судом належним чином про
час та місце розгляду справи
повідомлений, причину неявки суду не
повідомив.

Оскільки матеріали справи містять всі
необхідні відомості про права та
взаємовідносини сторін, а тому суд
вважав можливим проводити розгляд
справи без особистої участі позивачки
та третіх осіб.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи в межах заявлених позовних
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що на підставі
свідоцтва про право на спадщину від 05
жовтня 1991 року №1642 її мати -
ОСОБА_4, а також ОСОБА_3 набули у
власність кожен по 1/2 частці житлового
будинку АДРЕСА_1.

Також згідно рішення виконавчого
комітету Вознесенської міської ради
народних депутатів Миколаївської
області від 16 листопада 1993 року за №282
ОСОБА_4 було передано в приватну
власність для обслуговування
вищевказаного будинку земельну
ділянку, площею 500 кв.м.

На підставі рішення 18 квітня 1994 року їй,
як власнику, було видано державний акт,
реєстр. №3258.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Позивачка, як спадкоємець першої черги
за законом, належним чином прийнявши
спадщину, оформила її частину, а саме 1/2
частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Також встановлено, що спадкова
земельна ділянка надана спадкодавцю з
порушенням вимог закону, а саме
передана у власність лише одного зі
співвласників будинку, для
обслуговування якого вона надавалася,
тобто з порушенням передбаченого ст.ст.
6, 42, 67 ЗК України 1990 року права іншого
співвласника будинку - ОСОБА_3

Крім цього в правовстановлюючому
документі на землю неправильно
зазначено прізвище власника ділянки.

Інші доводи позивачки не знайшли свого
підтвердження.

Зі змісту ч. 2 ст. 144 Конституції України
та ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
вбачається, що рішення органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом, тобто в
судовому порядку. Це не позбавляє орган
місцевого самоврядування права за
власною ініціативою або ініціативою
інших заінтересованих осіб змінити чи
скасувати прийнятий ним правовий акт (у
тому числі і з мотивів невідповідності
Конституції чи законам України).

Проте згідно ст. 74 цього Закону органи
місцевого самоврядування є
відповідальними за свою діяльність
перед юридичними і фізичними особами,
а тому не можуть скасовувати свої
попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення (рішення
Конституційного суду України № 7-рп/2009
від 16 квітня 2009 року).

Обставини справи, зокрема смерть
власника ділянки вказують на
неможливість внесення змін або
самостійного скасування оскаржуваного
рішення відповідачем.

Тому суд прийшов до висновку, що
рішення органу місцевого
самоврядування підлягає частковому
скасуванню - в частині, що стосується
передачі ОСОБА_4 у власність ділянки,
площею 500 кв.м. для обслуговування
житлового будинку АДРЕСА_1

За встановлених обставин не може бути
визнаний таким, що відповідає вимогам
закону та відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК
України підлягає визнанню недійсним й
виданий на підставі оскаржуваного
рішення державний акт на право
приватної власності на землю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Вознесенської
міської ради Миколаївської області,
треті особи без самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Миколаївської області, про
скасування рішення органу місцевого
самоврядування - задовольнити
частково.

Рішення виконавчого комітету
Вознесенської міської ради народних
депутатів Миколаївської області за №
282 від 16 листопада 1993 року в частині
закріплення в приватну власність
ОСОБА_4 земельної ділянки, розташованої
по АДРЕСА_1, площею 500 кв.м., призначеної
для обслуговування житлового будинку -
скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Вознесенської
міської ради Миколаївської області,
треті особи без самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_3, Управління
Держземагенства у Вознесенському
районі Миколаївської області, про
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на землю -
задовольнити повністю.

Державний акт на право приватної
власності на землю, виданий 18 квітня
1994 року на ім'я ОСОБА_4, як власника
земельної ділянки, розташованої на
території Вознесенської міської ради
Миколаївської області, площею 0,0500 га.,
призначеної для обслуговування
житлового будинку (по АДРЕСА_1),
зареєстрований в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 3258 - визнати
недійсним.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.В. Вуїв