Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі суддів -
Рожин Ю.М., Григоренка, Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю.,

за участю

прокурора Маринич В.В.,

представника органу опіки та
піклування Гощанської РДА Остаповець
Ю.В.,

відповідачки ОСОБА_2 її представника
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідачки ОСОБА_2 на рішення
Гощанського районного суду
Рівненської області від 20 жовтня 2014
року у справі за позовом органу опіки
та піклування Гощанської районної
державної адміністрації до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Гощанського районного
суду Рівненської області від 20 жовтня
2014 року позов задоволено.
Позбавлено батьківських прав ОСОБА_2
відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь неповнолітніх дітей
аліменти на утримання неповнолітніх
дітей, в твердій грошовій сумі по 50 грн.
щомісячно на кожну дитину, починаючи з
11.08.2014 року і до досягнення дітьми
повноліття та судовий збір в розмірі 243
грн. 60 коп. Зобов'язано орган опіки та
піклування Гощанської РДА вирішити
питання щодо подальшого місця
перебування/влаштування дітей. Рішення
в частині стягнення аліментів звернуто
до негайного виконання.

Відповідачка не погодившись із
рішенням суду першої інстанції подала
апеляційну скаргу, вважає, що рішення є
незаконним, таким, що не відповідає
фактичним обставинам справи, винесене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Доводить, що
висновок органу опіки і піклування, на
який послався суд першої інстанції, про
доцільність позбавлення її
батьківських прав є надуманим,
необґрунтованим, суперечить інтересам
дітей, а обставини, викладені в ньому не
відповідають дійсності. Вказує, що
даний висновок фактично ґрунтується на
дослідженні умов проживання та догляду
лише однієї дитини - ОСОБА_5, який є
інвалідом, і зроблений лише на підставі
двох актів обстеження - від 12 серпня та
25 вересня 2014 року.

Звертає увагу, що суд першої
інстанції ухвалюючи рішення, виходив з
наполягання представника позивача
щодо задоволення позову та не взяв до
уваги показання свідків.

Посилаючись на п.п15,16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№3 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
зазначає, що позбавлення батьківських
прав є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків а ухилення від виховання
дитини можна розцінювати лише за умови
винної поведінки батьків, свідомого
нехтування ними своїх обов'язків.

Вказує, що вона постійно дбає про
своїх дітей, піклується про їх
харчування, навчання та лікування,
проживає у будинку батьків ОСОБА_7, який
є батьком двох дітей, займає одну
кімнату, але покращити житлові умови
немає можливості. Враховуючи, що суд
першої інстанції не дотримався
повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, прийшов до
помилкового висновку про існування
підстав для позбавлення її
батьківських прав, просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
повністю.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітніх дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Відповідно до витягу з Державного
реєстру актів цивільного стану
громадян щодо актового запису про
народження дитини, державна реєстрація
народження дітей проведена відповідно
до ч.1 ст.135 СК України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачка свідомо ухиляється від
виконання батьківських обов'язків,
неналежно займається вихованням дітей,
а саме: протягом тривалого часу
зловживала спиртними напоями, не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дітей, їх навчання, підготовку
до самостійного життя, зокрема: не
спілкується з дітьми, не виявляє
інтересу до їх внутрішнього світу, а
представник позивача наполягає на
позбавленні батьківських прав.
Враховуючи, що платник аліментів не має
постійного доходу, розмір аліментів
визначено судом у твердій грошовій
сумі.

З такими висновком місцевого суду не
погоджується колегія суддів, дійшовши
висновку про помилковість рішення суду
першої інстанції з наступних підстав.

Декларації прав дитини ООН
(резолюція від 20.11.1959р.) зазначає,
„дитина для повного і гармонійного
розвитку її особи потребує любові і
розуміння. Вона повинна, якщо це
можливо, зростати під опікою і
відповідальністю своїх батьків і, в
усякому разі, в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості".

Закон України „Про охорону
дитинства" від 26.04.2001р. вказує на те, що
кожна дитина має право на достатній
життєвий рівень.

Підстави позбавлення батьківських
прав визначені ст.164 СК України, до яких
відносяться, що один з батьків 1) не
забрали дитину з пологового будинку
або з іншого закладу охорони здоров'я
без поважної причини і протягом шести
місяців не виявляли щодо неї
батьківського піклування; 2) ухиляються
від виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини; 3) жорстоко
поводяться з дитиною; 4) є хронічними
алкоголіками або наркоманами; 5)
вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва; 6)
засуджені за вчинення умисного злочину
щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, що викладені
в п.п.7,15,16,17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.03.2007 року
№3 „Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав",
орієнтує суди, що факт ухилення батька
(матері) від виховання та утримання
дітей може бути підтверджений
письмовими доказами (актами, листами
тощо), а також показами свідків.
Позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками. Не можна позбавити
батьківських прав особу, яка не виконує
своїх батьківських обов'язків за
незалежних від неї причин. Зважаючи на
те, що позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом, суд може у виняткових
випадках при доведеності винної
поведінки когось із батьків або їх обох
з урахуванням її характеру, особи
батька і матері, а також інших
конкретних обставин справи відмовити в
задоволенні позову про позбавлення цих
прав, попередивши відповідача про
необхідність змінити ставлення до
виховання дитини (дітей) і поклавши на
органи опіки та піклування контроль за
виконанням ним батьківських
обов'язків.

Відповідно до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обґрунтовуючи прийняте рішення,
місцевий суд посилався як на докази
ухилення від виконання обов'язків по
вихованню дітей відповідачкою, на
складені за ч.2 ст.184 КУпАП, ч.1 ст.184 КУпАП
та ч.1 ст.178 КУпАП протоколи про
адміністративні правопорушення щодо
ОСОБА_2

Поряд з цим, в справі відсутні
постанови про результати розгляду
складених протоколів, які відповідно
до ч.4 ст.61 ЦПК України є обов'язкові для
суду який розглядає справу з питань чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Також, місцевий суд посилався
на акти обстеження відповідно до яких
стан дитини-інваліда ОСОБА_5 є
незадовільним, дитина рідко буває на
свіжому повітрі, неналежно харчується,
потребує стороннього догляду, але не
врахував, що позовна заява подана до
суду 11 серпня 2014 року, а вказані акти
складені 12 серпня та 25 вересня 2014 року,
тобто після подачі позову.

Колегія суддів, виходячи з положень ч.6
ст.19 СК України, не погоджується із
висновком органу опіки та піклування,
який побудований лише на припущеннях
щодо дій відповідачки про ухилення від
виконання обов'язку по вихованню дітей,
без зазначення обставин, що були
перевірені та стали підставою для
прийняття рішення, а також те, що
висновком зазначено про доцільність
позбавлення батьківських прав
відповідача, що не може свідчити про
необхідність застосування такого
крайнього заходу, тому є не
обґрунтованим та таким, що суперечить
інтересам дітей..

Визнаючи факт ухилення
ОСОБА_2 від виконання батьківських
обов'язків протягом тривалого часу, суд
першої інстанції покликається на
медичну довідку від 16.06.2014 року №139 про
встановлення стану алкогольного
сп'яніння відповідачки, акт обстеження
від 04.06.2014 року, акт соціального
інспектування №12, лист районного
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді від 17.06.2014 року №775.

При цьому тривалість не виконання
свого обов'язку відповідачкою суд не
визначив, а висновок місцевого суду, з
посиланням на ці документи не свідчать
про ухилення ОСОБА_2 від виконання
батьківських обов'язків та не
підтверджують свідомого нехтування
відповідачкою своїми обов'язками, а
тому ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку,
що позивачем надано достатньо доказів,
що свідчили б про ухилення
відповідачки від виконання свого
обов'язку щодо виховання неповнолітніх
дітей.

Відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи позовні вимоги щодо
стягнення аліментів з відповідачки на
користь дітей суд першої інстанції не
врахував, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5 є неповнолітніми, отже в
силу свого віку не мають цивільної
дієздатності щодо самостійного
розпорядження належним їм майном або
грошовими коштами, що визначено
ст.ст.30,34 ЦК України, а питання щодо
встановлення опіки, в порядку
визначено ст.243 СК України, позивачем не
вирішувалось та не ставилась така
вимога у позові. Тому такі вимоги є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

За викладених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що доводи апеляційної
скарги заслуговують на увагу, а тому
наявні підстави для застосування
положень ст.307 ЦПК України щодо
скасування рішення суду першої
інстанції, яке прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, із ухваленням нового рішення у
справі про відмову в задоволенні
позову.

На підставі викладеного, відповідно до
ст.ст.19,164,180,184 СК України, ст.60,61 ЦПК
України, керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324,325
ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду
Рівненської області від 20 жовтня 2014
року скасувати.

Органу опіки та піклування Гощанської
районної державної адміністрації у
позові до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав та стягнення
аліментів відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Судді
Ю.М.Рожин

М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук