Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №290/410/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

08 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючої - судді
Зарицької Г.В.

суддів:
Коломієць О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря
Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Романівського районного суду
Житомирської області від 16 червня 2014
року

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_1 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 та просив перевести
на нього права та обов'язки ОСОБА_4 на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1 та припинити
право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину
вказаної квартири. В обґрунтування
вимог зазначав, що відповідно до
рішення Чуднівського районного суду
Житомирської області від 27.04.2011 року
відповідач заборгувала йому 21 671, 38 грн.
Враховуючи індекс інфляції, а також 3%
річних загальна сума боргу становить 27
897,3 грн. Крім того, на виконання рішення
Чуднівського районного суду
Житомирської області від 14.12.2004 року
описано майно, а також накладено арешт
на частку у квартирі, що належить на
праві власності відповідачці.
Враховуючи наведене просила позов
задовольнити.

У листопаді 2012 року ОСОБА_1
звернувся з позовом до ОСОБА_2 та просив
стягнути з відповідача на його користь
борг з урахуванням індексу інфляції та
3% річних у розмірі 67 585,52 грн. В
обґрунтування вимог зазначав, що
рішенням Чуднівського районного суду
Житомирської області з ОСОБА_2 на його
користь стягнуто 43 279,80 грн (8166 доларів
США). На виконання цього рішення з 01.01.2009
р. щомісяця проводяться відрахування з
пенсії відповідача у розмірі 20%. Станом
на 10 вересня 2012 р. заборгованість за
договором позики становить 53 223,28 грн.
Оскільки ОСОБА_2 не виконав у повному
обсязі свої зобов'язання за договором
позики, просив на підставі ст.625 ЦК
України стягнути з відповідача на його
користь суму боргу, що залишилась
невиплаченою, з урахуванням індексу
інфляції та 3% річних.

У своїй заяві про уточнення
позовних вимог ОСОБА_1 просив стягнути
з ОСОБА_2 на його користь
заборгованість за договором позики у
розмірі 73 137,48 грн (а.с. 193-194).

Ухвалою Романівського районного
суду Житомирської області від 07 червня
2013 року обидва позови об'єднані в одне
провадження.

Ухвалою Романівського районного
суду Житомирської області від 16 червня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про переведення прав та обов'язків
залишено без розгляду.

Рішенням Романівського районного суду
Житомирської області від 16 червня 2014
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
інфляційні збитки, у зв'язку з
простроченням виконання грошового
зобов'язання за період з 07.04.2005 р. по
28.01.2014 р. у розмірі 32 320,89 грн та 3% річних
у розмірі 9 940,80 грн, а всього 42 261,69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні ОСОБА_2 доводи
апеляційної скарги підтримав .

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, про що свідчить повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.33).

ОСОБА_1 направив до суду телеграму, в
якій зазначав, що з'явитися в судове
засідання не може та просив розглянути
справу.

Апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
на підставі рішення апеляційного суду
Житомирської області від 07.04.2005 року, з
моменту його проголошення виникло
зобов'язання, за яким ОСОБА_2
зобов'язаний сплатити на користь
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 43 279,80
грн. Оскільки на даний час зобов'язання
по сплаті грошових коштів ОСОБА_2 у
повному обсязі не виконав, вважав, що на
підставі ст.625 ЦК України з нього на
користь позивача підлягають
інфляційні збитки та 3 % річних.

Проте, повністю погодитися з такими
висновками суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до чч.1, 2 ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Як видно з матеріалів справи, рішенням
апеляційного суду Житомирської
області від 05 квітня 2005 року було
зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 на
виконання укладених договорів позики
8166 доларів США, а при неможливості
повернення, вирішено стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 43 279 грн. 80 коп. (а.с.6-7).

На виконання вказаного рішення
Чуднівським районним судом
Житомирської області видано
виконавчий лист №2-820.

На підставі зазначеного виконавчого
листа із пенсії ОСОБА_2, починаючи з
01.01.2007 р. проводяться щомісячні
відрахування. Станом на 04.06.2014 р.
залишок боргу по даному виконавчому
листу становить 26 340,89 грн, про що
свідчить довідка управління
Пенсійного фонду України в
Чуднівському районі Житомирської
області від 04.06.2014 р. за №1923/02 (а.с.240).

З огляду на те, що відповідачем
допущено прострочення виконання
грошового зобов'язання за договором
позики, суд першої інстанції правильно
застосував положення ч.2 ст. 625 ЦК щодо
сплати 3 % річних та обґрунтовано
стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9940,80
грн.

Рішення в цій частині ухвалено судом з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи з системного аналізу чинного
законодавства, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо
сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції
поширюються на випадки прострочення
грошового зобов'язання, яке визначене у
гривні.

Вирішуючи спір, суд помилково вважав,
що правовідносини між сторонами
виникли на підставі рішення суду у
грошовій одиниці України - гривні.

Прийняття судового рішення про
стягнення грошового боргу в
національній валюті не змінює природу
грошового зобов'язання як такого, що
визначене договором позики в іноземній
валюті, і не є підставою для
застосування положень ч.2 ст.625 ЦК
України щодо сплати суми боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції.

За таких обставин, коли судом при
вирішенні спору про стягнення боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції застосована норма, яка не
регулює спірні правовідносини, рішення
суду в цій частині відповідно до п.4 ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не містять
посилань на порушення судом норм
матеріального чи процесуального права
в частині відмови в задоволенні позову,
а тому колегія суддів законність і
обґрунтованість судового рішення у цій
частині не перевіряє.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Романівського районного
суду Житомирської області від 16 червня
2014 року в частині стягнення суми
інфляційного збільшення боргу за
період з 07.04.2005 року по 28.01.2014 року в
розмірі 32 320, 89 грн скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики у зв'язку з
інфляційними втратами відмовити.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього ж
часу може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуюча
Судді: