Справа № 703/1669/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.11.2014 Смілянський міськрайонний суд
Черкаської області в складі:

головуючого-судді
Гудзюка І.В.

при секретарі
Гречка В.В.

за участю представників:

позивача
Вікторжевського О.В.,

відповідачки
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сміла
цивільну справу за публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приват Банк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,-

встановив:

ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказав, що відповідно до укладеного
договору № С8ХКЯХ05420282 від 06 березня 2007
року ОСОБА_3 цього ж дня отримала
кредит у розмірі 2417, 82 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

ОСОБА_3 підтвердила свою згоду на те, що
підписана заява разом з умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» складає між нею та банком
договір, про що свідчить підпис її у
заяві. Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку: щомісяця в період
сплати, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, за
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно умов.

У порушення вимог, зазначених в ст.ст.
526, 527, 530 ЦК України та умов договору,
відповідачка зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала.

Рішенням Смілянського міськрайонного
суду від 27 травня 2008 року із ОСОБА_3
стягнуто на користь ПАТ КБ «Приват
Банк» заборгованість за вказаним
кредитним договором в розмірі 4 424 грн. 47
коп.

Посилаючись на те, що зазначене рішення
суду не виконано на даний час, позивач
звернувся до суду із названим позовом
до відповідачки та просить стягнути із
неї заборгованість за кредитом

39 499 грн. 21 коп., яка складається з
наступного:

- 8570,24грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 696,36грн. - заборгованість по
комісії за користуванням кредитом;

- 28970,86 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
умов та правил надання банківських
послуг:

- 500 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1857,10 грн. - штраф (процентна
складова).

Також позивач зазначає, що позовна
давність до спірних взаємовідносин між
ним та відповідачкою не може бути
застосована, оскільки ОСОБА_3 тричі
здійснювала внесення коштів на рахунок
банку по погашенню заборгованості,
останній раз 09 липня 2012 року, що
свідчить про визнання нею свого боргу
перед банком, і в такий спосіб
відбулося переривання позовної
давності.

Відповідачка подав заяву про
застосування до вимог банку позовної
давності, в зв'язку із чим просить в
позові банку відмовити.

В заяві вказує, що доводи банку, що
ОСОБА_3 09 липня 2012 року було здійснене
останнє часткове погашення
заборгованості, тобто вона визнала
заборгованість, а отже відповідно до
ст.264 ЦК України строк позовної
давності почав відраховуватися
спочатку з цієї дати, є
необґрунтованими. У матеріалах справи
відсутні жодні докази щодо погашення
заборгованості відповідачкою. У
розрахунку заборгованості, наданому
банком, є дати надходження коштів, але
відповідачка не здійснювала погашення
по даному кредиту. Згідно виписки від 16
жовтня 2014 року №1234972, ці кошти були
внесенні банком з рахунку
відповідачки, картка № НОМЕР_1, без її
відома і згоди на таку операцію, на
підставі умов кредитного договору.

Дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням боржником дій,
що свідчать про визнання ним свого
боргу або іншого обов'язку.

За аналізом даної правової норми, у
дослідженні обставин, пов'язаних із
вчиненням зобов'язаною особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку, необхідно у
кожному випадку встановлювати, коли
конкретно вчинені боржником
відповідні дії, маючи на увазі, що
переривання перебігу позовної
давності може мати місце лише в межах
строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу
або іншого обов'язку, можуть, з
урахуванням конкретних обставин
справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої
вбачається, що боржник визнає
існування боргу, а так само

- письмове прохання відстрочити
сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це
посадовою особою боржника разом з
кредитором акту звірки
взаєморозрахунків, який підтверджує
наявність заборгованості в сумі, щодо
якої виник спір;

- письмове звернення боржника до
кредитора щодо гарантування сплати
суми боргу;

- часткова сплата боржником або з
його згоди іншою особою основного
боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов'язання
передбачалося частинами або у вигляді
періодичних платежів і боржник вчинив
дії, що свідчать про визнання лише
певної частини (чи періодичного
платежу), то такі дії не можуть бути
підставою для переривання перебігу
позовної давності стосовно інших
(невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання
зобов'язання вважається таким, що
перериває перебіг позовної давності,
лише за умови, коли такі дії здійснено
уповноваженою на це особою, яка
представляє боржника у відносинах з
кредитором у силу закону, на підставі
установчих документів або довіреності.

Бездіяльність боржника (наприклад, не
оспорювання ним безспірного списання
коштів, якщо така можливість
допускається за законом або договором)
не свідчить про переривання перебігу
позовної давності, оскільки таке
переривання можливе лише шляхом
вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в
тому числі і його сплата, саме по собі
не є доказом визнання ним також і
додаткових вимог кредитора (зокрема,
неустойки, процентів за користування
коштами), а так само й вимог щодо
відшкодування збитків і, відтак, не
може вважатися перериванням перебігу
позовної давності за зазначеними
вимогами.

Як вбачається із матеріалів справи в
ході розгляду справи судом на адресу
банку надсилалися запити про
необхідність отримання інформації
щодо способу та правової підстави
(заява позичальника, службова операція
банку, умови договору тощо) на підставі
якої відбувалося перерахування на
рахунок НОМЕР_2 по кредитному договору
CSXRRX05420282 від 06 березня 2007 року грошових
коштів на загальну суму 1095 грн. 36 коп. 24
червня та 31 серпня 2011 року, а також 09
липня 2012 року відповідачкою по справі
ОСОБА_3

Згідно відповіді банку від 20 листопада
2014 року списання коштів з платіжної
картки ОСОБА_3 на погашення
заборгованості за кредитним договором
CSXRRX05420282 від 06 березня 2007 року було
здійснено згідно Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) пункт 3.2.5.

Тобто банк визнав той факт, що списання
коштів із платіжної картки ОСОБА_3
здійснено банком без її відома та
згоди на це на підставі Умов надання
споживчого кредиту.

Проте, бездіяльність ОСОБА_3, як
боржника, (наприклад, не оспорювання
нею безспірного списання коштів, якщо
така можливість допускається за
законом або договором) не свідчить про
переривання перебігу позовної
давності, оскільки таке переривання
можливе лише шляхом вчинення дій, яких
ОСОБА_3 не вчиняла.

Підсумовуючи викладене, та в зв'язку із
тим, що відповідачка не вчиняла жодних
дій, які в розумінні ст. 264 ЦК України
свідчать про визнання боржником свого
боргу, суд вважає, що підстави для
переривання перебігу строку позовної
давності відсутні.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як зазначалося вище рішенням
Смілянського міськрайонного суду від 27
травня 2008 року із ОСОБА_3 стягнуто на
користь ПАТ КБ «Приват Банк»
заборгованість за вказаним кредитним
договором в розмірі 4 424 грн. 47 коп.
Вказане рішення суду набрало законної
сили 08 червня 2008 року. Тому із 09 червня
2008 року почався перебіг позовної
давності, тобто після цієї дати в
зв'язку із невиконанням рішення суду у
банку виникло право на позов -
можливість реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд вимагати
стягнення заборгованості по процентам
за користування кредитом, комісії, пені
та штрафних санкцій.

Таким чином, позивач мав право
звернутися до суду з відповідним
позовом про стягнення заборгованості,
починаючи із 09 червня 2008 року, але в
будь-якому разі не пізніше 08 червня 2011
року.

Проте зазначеним правом позивач
скористався лише 31 березня 2014 року
(дата реєстрації відповідного позову в
суді), тобто за межами строку позовної
давності.

На підставі, вищевикладеного, ст.ст. 256,
261, 264 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88,
213, 218 суд,-

вирішив:

В позові публічного акціонерного
товариства комерційного банку «Приват
Банк» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на його
оскарження, а в разі його оскарження
-після розгляду справи апеляційним
судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий:
І. В. Гудзюк