22-ц/775/1412/2014(м)
Головуючий у І інстанції Адамова Т.С.
Доповідач Барков В.М.
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Ткаченко Т.Б.,

Мальцевої Є.Є.,

при секретарі Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Маріуполі
апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04 серпня 2014 року по справі за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення
від раніше присуджених періодичних
платежів, з участю третіх осіб ОСОБА_4
та міського відділу державної
виконавчої служби Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
Київської області,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до відповідача ОСОБА_3 із
позовом до суду про звільнення від
раніше присуджених періодичних
платежів. В обґрунтування своїх вимог
посилалася на те, що рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
квітня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 25 червня 2013 року, з неї на
користь ОСОБА_3 були стягнуті аліменти
на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4
в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з
14 січня 2013 року і до закінчення його
навчання, але не більше як до
досягнення ним двадцяти трьох років.
Оскільки їх син ОСОБА_4 01 червня 2013 року
закінчив навчання та отримав атестат
про повну загальну середню освіту та з
цього часу знаходиться на її утриманні,
просила суд із посиланням на ч. 3 ст. 223
ЦК України та ст. 199 СК України
звільнити її від раніше присуджених
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 19 квітня 2013 року
періодичних платежів.

У травні 2014 року позивачка уточнила
свої вимоги та просила звільнити її від
раніше присуджених періодичних
платежів з 01 червня 2013 року в зв'язку із
закінченням навчання повнолітньої
дитини.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 04 серпня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_2 від сплати аліментів
на користь ОСОБА_3 на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 600
грн., призначених рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
квітня 2013 року, починаючи з дня
набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

В свої апеляційній скарзі позивачка
ОСОБА_2 просить рішення суду змінити та
звільнити її від присуджених судом
аліментів починаючи з 01 червня 2013 року,
а не з дня набрання рішенням законної
сили, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Відповідач ОСОБА_3 також не погодився з
ухваленим судом першої інстанції
рішенням та в своїй апеляційній скарзі
просив його скасувати та в задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Позивачка ОСОБА_2, треті особі ОСОБА_4 та
представник міського відділу
державної виконавчої служби
Білоцерківського міськрайонного
управління юстиції Київської області в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи були повідомлені належним чином
судовими повістками (а.с. 116, 117, 118, 119),
тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, який просив
задовольнити свою скаргу, дослідивши
письмові матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
ОСОБА_2 необхідно відхилити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково і рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову з таких підстав.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
після набрання законної сили рішенням
про стягнення періодичних платежів,
змінилися обставини, які впливають на
їх тривалість чи припинення, оскільки
ОСОБА_4, на утримання якого з позивачки
були стягнуті аліменти, на теперішній
час фактично проживає з нею.

Між тим погодитися з таким висновком
суду не можна.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 19 квітня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Донецької області від 25 червня 2013 року,
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 були
стягнуті аліменти на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 600
грн. щомісячно, починаючи з 14 січня 2013
року і до закінчення його навчання, але
не більше як до досягнення ним двадцяти
трьох років (а.с. 6-8, 9-11).

01 червня 2013 року ОСОБА_4 закінчив
навчання, отримавши атестат про повну
загальну середню освіту (а.с. 15).

Відповідно до ч. 2 ст. 199 СК України
повнолітні дочка, син втрачають право
на утримання від батьків у разі
припинення навчання.

Таким чином, оскільки вищевказана
обставина: стягнення аліментів до
закінчення навчання ОСОБА_4, була
зазначена у рішенні
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
квітня 2013 року, вона не може бути
підставою для звільнення позивачки від
сплати аліментів.

Також не має правового значення для
справи і факт проживання повнолітнього
ОСОБА_4 разом із позивачкою, оскільки із
змісту позовних вимог вбачається, що
ОСОБА_4 переїхав до матері та перебуває
на утриманні останньої після
закінчення навчання, тобто після
закінчення встановленого судом
терміну сплати аліментів.

Враховуючи наведене, підстави для
продовження сплати аліментів,
стягнутих рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 19
квітня 2013 року, у ОСОБА_2 відсутні,
починаючи з 01 червня 2014 року, а відтак
відсутні і підстави для її звільнення
від сплати аліментів з указаної дати і
в зв'язку з перебуванням на її
утриманні сина ОСОБА_4

З урахуванням зазначеного, апеляційний
суд вважає, що оскаржуване рішення суду
першої інстанції необхідно скасувати
та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовити.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

В обґрунтування понесених витрат на
оплату правової допомоги відповідачем
суду наданий договір від 05 червня 2012
року та довідка про вартість послуг з
надання правової допомоги (а.с. 36, 37).

Проте з цієї довідки не можна визначити
які саме послуги надавалися адвокатом
та протягом якого часу, що унеможливлює
розрахунок граничного розміру
компенсації витрат на правову
допомогу.

З урахуванням зазначеного апеляційний
суд вважає, що судові витрати
відповідача на оплату правової
допомоги відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, апеляційний суд

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
04 серпня 2014 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про звільнення від раніше присуджених
періодичних платежів - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді