Справа № 463/1300/13
Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/5522/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Копняк С.М.,

за участю
секретаря: Іванової О.О.,

з участю: позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» на рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 29 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Публічного акціонерного товариства «
Банк Перший», третя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Будівельна компанія «Український
стандарт» про розірвання договору про
участь у Фонді фінансування
будівництва та стягнення коштів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2012 року ОСОБА_5 звернулась в
суд з позовом до Західної регіональної
дирекції ПАТ «Банк Перший» та просила
розірвати договір №1/10 від 29 квітня 2008
року про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А», укладений між нею
та ВАТ «Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», та стягнути з
правонаступника ВАТ «Універсальний
Банк Розвитку та Партнерства»-
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» грошові кошти в сумі 300182
грн. 48 коп. Позовні вимоги обгрунтовано
тим, що між сторонами 29 квітня 2008 року
був укладений договір №1/10 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
«А», згідно з умовами якого, з метою
отримання у власність об'єкта
інвестування, що буде збудований в
майбутньому , позивач передав у довірчу
власність кошти в розмірі, що
відповідає вартості вимірних одиниць
об'єкта інвестування на момент
проведення платежу - 300182, 48 грн., а
відповідач зобов'язався використати ці
кошти для фінансування будівництва
житлових будинків № 61,62 на вул.
Величковського у м. Львові, яке
здійснюватиметься ТОВ «Будівельна
компанія « Український стандарт». У
відповідності до умов договору та
договору про внесення змін дата
введення в експлуатацію об'єкта
інвестування перенесена на третій
квартал 2011 року. В порушення умов
договору об»єкт не введений в
експлуатацію та не переданий у
власність позивачу. Позивач зазначає,
що нею додані до позовної заяви
письмові докази, які підтверджують
право вимоги до відповідача та розмір
заборгованості останнього. Як на
підставу задоволення вимог вказує на
положення ст.ст. 526, 611 ЦК України, ст.ст.
10,11,13,18,20 Закону України «Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю».

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 04 вересня 2012 року позов
задоволено. Розірвано договір № 1/10 від
29.04.2008 року про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»,
укладений між ОСОБА_5 та Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший». Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі
300182 грн. 48 коп. та судовий збір в
розмірі 3001 грн. 83 коп.

Рішення суду від 04 вересня 2012 року
оскаржено в апеляційному порядку
відповідачем Публічним акціонерним
товариством «Банк Перший».

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 20 листопада 2012 року,
апеляційну скаргу відхилено, рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 04 вересня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 березня 2013
року, рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 4 вересня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 20 листопада 2012 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 29 серпня 2013 року позов
задоволено. Розірвано договір №1/10 від
29.04.2008 року про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»,
укладений між ОСОБА_5 та Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний Банк Розвитку та
Партнерства», правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство «Банк
Перший». Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства «Банк Перший»
на користь ОСОБА_5 грошові кошти в сумі
300 182 грн. 48 коп. та судовий збір
в розмірі 3001 грн. 83 коп.

Рішення суду від 29 серпня 2013 року
оскаржено в апеляційному порядку
відповідачем Публічним акціонерним
товариством «Банк Перший». Посилаючись
на незаконність рішення, ухвалення з
порушенням норм процесуального права й
неправильного застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову у задоволенні позову. В
обгрунтування апеляційної скарги
зазначає, що судом не враховано, що
відповідно до частини сьомої ст.20
Закону України «Про
фінасовоо-кредитнрі механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»- сума
коштів, яка піддягає поверненню
довірителю у випадках, передбачених
частинами четвертою - шостою цієї
статті, повертається довірителю
протягом п'яти днів після здійснення
управителем наступної повної
реалізації відповідного об'єкта
інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію.
Частина четверта цієї статті
передбачає, що сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ, визначається управителем,
виходячи з кількості закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування, поточної ціни вимірної
одиниці цього об'єкта інвестування на
день передачі коштів в управління
управителю ФФБ. На момент винесення
судом рішення об'єкт інвестування
реалізовано не було і об'єкт
будівництва не було введено в
експлуатацію. Суд першої інстанції в
порушення вимог ст.ст. 214, 215 ЦПК України
на зазначене уваги не звернув,
пояснень відповідача в достатньому
обсязі не перевірив, не визначився з
характером спірних правовідносин, не
дав їм оцінки та не вирішив, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалою апеляційного суду Львівської
області від 06 березня 2014 року
апеляційну скаргу відхилено, рішення
Личаківського районного с уду м. Львова
від 29 серпня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
ухвалу апеляційного суду Львівської
області від 06 березня 2014 року
скасовано, справу передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача і його представника,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги з
наступних мотивів.

Судом першої інстанції було
встановлено, що між Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний банк розвитку та
партнерства» правонаступником якого є
Публічне акціонерне товариство» «Банк
Перший» та позивачем 29 квітня 2008 року
укладено договір № 1/10 про участь у
Фонді фінансування будівництва виду
»А» щодо об»єкта інвестування -
двокімнатної квартири № 132 в будинку №
61 на вул..Величківського № 61 у м. Львові
, який заплановано ввести в
експлуатацію в квітні 2010 року. У
відповідності до договору № 1/10.1 від 24
листопада 2009 року про внесення змін та
доповнень до договору № 1./10 від 29
квітня 2009 року сторони погодили, що
об'єкт будівництваа заплановано
ввести в експлуатацію в третьому
кварталі 2011 року. Згідно квитанцій від
22 травня 20008 року та від 24 листопада 2009
року позивач внесла на рахунок
відповідача грошові кошти на загальну
суму 300182,48 грн, внаслідок чого їй було
видано свідоцтво № 59 про участь у
фінансуванні будівництва виду »А» . В
судовому засіданні встановлено , що на
час розгляду справи судом першої
інстанції, квартира в експлуатацію не
введена, у власність позивачу не
передана, чим більше як на 22 місяці
прострочено строк введення об»єкта
будівництва в експлуатацію, що
свідчить про істотне порушення умов
договору. Тому суд першої інстанції
визнав позовні вимоги підставними і не
взяв до уваги посилання відповідача на
ч. ч. 4-6 ст.20 Закону України» Про
фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»,
оскільки обов»язок відповідача
виплатити довірителю кошти,
передбачений ч. 4 ст.18 вказаного
закону, а у відповідності до ст. 20 - лише
визначається сума коштів, що
підлягають поверненню.

Колегія суддів вважає, що оскаржене
рішення є законним , а доводи апелянта
про те, що при вирішенні спору суд
повинен був керуватися положеннями
частини сьомої ст. 20 Закону України
«Про фінансово-кредитні механізми і
управління майном при будівництві
житла та операціях з нерухомістю»
вважає такими, що не заслуговують на
увагу з огляду на наступне.

Підпунктами 8.2.3 та 8.2.7 договору №
1/10 про участь у Фонді фінансування
будівництва виду «А», укладеного між
сторонами 29 квітня 2008 року ( а.с.12),
передбачено:

довірче управління коштами довірителя
припиняється у випадках: відмови
довірителя від участі в ФФБ; за
рішенням суду;

Пунктом 8.4 цього договору, передбачено,
що незалежно від причин дострокового
припинення довірчого управління
коштами довірителя за цим договором,
управитель повертає останньому суму
коштів, яка визначається, виходячи з
кількості закріплених за довірителем
вимірних одиниць об»єкта інвестування
із врахуванням їх вартості на день
здійснення розрахунків.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст.18 Закону
України «Про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла та операціях з
нерухомістю» від 19 червня 2003 року №
978-ІУ:

у разі виявлення управителем
ризику порушень умов договору
управитель має право припинити
фінансування будівництва, вимагати
розірвання договору, повернення
забудовником усіх спрямованих на
фінансування будівництва цього
об'єкта коштів, відшкодування
заподіяних забудовником збитків,
перерахування на рахунок ФФБ коштів,
необхідних для розрахунків з
довірителями відповідно до вимог
статті 20 цього Закону, що виходять із
ФФБ у зв'язку із розірванням договору
про участь у ФФБ, а також здійснювати
інші заходи щодо виконання
забудовником своїх зобов'язань за
договором, визначені цим Законом (ч. 2).

Забудовник зобов'язаний на
вимогу управителя протягом строку,
визначеного в договорі, повернути
грошові кошти на рахунок ФФБ або
уступити майнові права на нерухомість,
яка є об'єктом будівництва, чи на інші
предмети іпотеки управителю з
додержанням вимог статті 10 цього
Закону, якщо інше не передбачене
договором (ч.3).

У разі порушення забудовником
строків спорудження об'єкта
будівництва або у разі неналежного
виконання управителем своїх
обов'язків, передбачених частиною
першою цієї статті, довіритель має
право вимагати від управителя
дострокового розірвання договору та
виплати йому коштів. Управитель
зобов'язаний виплатити довірителю
кошти у сумі, що визначається
відповідно до статті 20 цього Закону
при відмові довірителя від участі у
ФФБ і не може бути меншою за суму,
внесену довірителем до ФФБ.
Довіритель не сплачує управителю
винагороду за виплату йому коштів у
разі, якщо довіритель відмовляється
від участі у ФФБ з підстав, визначених
цією частиною (ч. 4).

Відповідно до ч. ч. 1-6 ст. 20
вищеназваного Закону , управління
майном, яке здійснюється за договором
про участь у ФФБ, припиняється у разі:
повного виконання управителем ФФБ
зобов'язань перед довірителем; відмови
довірителя від участі в ФФБ; смерті
довірителя - фізичної особи або
ліквідації довірителя - юридичної
особи;

відкріплення управителем від
довірителя закріпленого за ним об'єкта
інвестування за невиконання
довірителем своїх зобов'язань за
договором про участь у ФФБ; в інших
випадках, передбачених Правилами ФФБ
.(ч. 1)

При відкріпленні від
довірителя об'єкта інвестування
управитель також відкріплює від
довірителя всі закріплені за ним
вимірні одиниці цього об'єкта
інвестування. З моменту відкріплення
об'єкта інвестування від
довірителя управління майном

припиняється, довіритель втрачає
право вимоги на об'єкт інвестування
та вимірні одиниці цього об'єкта
інвестування, управитель ФФБ
зобов'язаний виплатити довірителю
кошти на умовах та у порядку,
визначених Правилами фонду. (ч. 2)

Управитель відкріплює від
довірителя закріплений за ним об'єкт
інвестування у таких випадках: відмова
довірителя від участі у ФФБ; порушення
довірителем графіка внесення коштів
до ФФБ, зазначеного у свідоцтві про
участь у ФФБ; порушення довірителем
інших умов договору про участь у ФФБ.(ч.
3).

Сума коштів, що підлягає
поверненню довірителю при відмові від
участі у ФФБ, визначається
управителем, виходячи з кількості
закріплених за довірителем вимірних
одиниць об'єкта інвестування, поточної
ціни вимірної одиниці цього об'єкта
інвестування на день передачі коштів в
управління управителю ФФБ. (ч. 4)

У разі якщо управитель
відкріпив від довірителя закріплений
за ним об'єкт інвестування за
недотримання довірителем графіка
внесення коштів до ФФБ, сума коштів,
що підлягає виплаті довірителю,
визначається управителем, виходячи
з кількості закріплених за
довірителем вимірних одиниць об'єкта
інвестування та поточної ціни
вимірної одиниці цього об'єкта
інвестування станом на перший день
місяця, наступного за місяцем, коли
довіритель порушив графік внесення
коштів до ФФБ.(ч. 5)

В інших випадках сума коштів, що
підлягає виплаті довірителю,
визначається управителем, виходячи з
кількості закріплених за довірителем
вимірних одиниць об'єкта інвестування
та поточної ціни вимірної одиниці
цього об'єкта інвестування станом на
день відкріплення від довірителя
об'єкта інвестування.(ч. 6)

Сума коштів, яка підлягає
поверненню довірителю у випадках,
передбачених частинами четвертою -
шостою цієї статті, повертається
довірителю протягом п'яти днів після
здійснення управителем наступної
повної реалізації відповідного
об'єкта

інвестування або після введення
об'єкта будівництва в експлуатацію. (
ч. 7)

У разі дострокового припинення
управління майном забудовник, на
вимогу управителя ФФБ виду А,
зобов'язаний у визначений Правилами
ФФБ строк перерахувати на рахунок
ФФБ кошти для подальшої виплати
довірителю.(ч. 8)

Відповідно до ст. 17 вищеназваного
Закону управитель формує оперативний
резерв, який використовує , зокрема для
виплати довірителям коштів з ФФБ.

Та обставина, що позивач (довіритель)
повністю вніс управитель (відповідачу)
кошти за об»єкт інвестування , однак
об»єкт інвестування не був споруджений
забудовником в строки обумовлені
договором, відповідачем фактично
визнано. Отже, у у відповідності до
положень ч.4 ст.18 Закону № 978-ІУ
довіритель набув право вимагати від
управителя розірвання договору та
виплати йому коштів, тому позовні про
розірвання договору і про стягнення з
відповідача коштів на користь позивача
ґрунтувалися на законі і договорі.

Оскільки обставини справи у їх
об»єктивній сукупності свідчать про
порушення забудовником строків
спорудження об»єкта будівництва, які
станом на дату ухвалення оскарженого
рішення були протерміновані більше ніж
на 22 місяці, то у відповідності до ч.ч. 2,
3 ст. 18 Закону № 978-ІУ управитель мав
право, зокрема, вимагати від
забудовника перерахування на рахунок
Фонду фінансування будівництва
коштів, необхідних для розрахунків з
позивачем (довірителем, який вимагав
дострокового припинення управління
майном) , а забудовник зобов»язаний був
на вимогу управителя протягом строку,
визначеного у договорі між управителем
та забудовником , повернути грошові
кошти на рахунок Фонду фінансування
будівництва.

Таким чином , зважаючи на те, що
позивач вимагав розірвання договору у
судовому порядку, у зв»язку з
порушенням забудовником строків
спорудження об»єкта будівництва, а
відповідач, незважаючи на виявлення
очевидних порушень забудовником умов
договору, в не дотримання вимог ч.2 ст.18
Закону № 978-ІУ не вимагав у забудовника
коштів необхідних для розрахунку з
позивачем відповідно до вимог статті 20
Закону, то в даному випадку, зважаючи на
наявність підстав для дострокового
припинення управління майном по
договору , укладеному між позивачем та
відповідачем, у відповідності до
положень ч.8 ст.20 Закону № 978-ІУ , кошти
для подальшої виплати позивачеві, на
вимогу управителя, зобов»язаний був
перерахувати забудовник, а положення
ч.7 ст.20 Закону 978-ІУ щодо позивача не
підлягали застосуванню.

Згідно матеріалів справи позивач
звернувся з позовом до суду 06 березня
2012 року, а про наявність справи в суді
відповідачу стало відомо 23.04.2014 року (т.1
а.с. 36).

Враховуючи те, що підпунктом п.2.10
договору № 1/10 про участь у Фонді
фінансування будівництва виду «А»,
укладеного між сторонами 29 квітня 2008
року (а.с.12), передбачено: управитель
зобов»язаний протягом 30 (тридцяти)
банківських днів від дня подання
довірителем заяви про розірвання цього
договору провести остаточний
розрахунок із довірителем на умовах,
встановлених цим договором та
Правилами ФФБ. При цьому, розрахунок
проводиться за розміром вартості
вимірної одиниці об»єкта інвестування,
встановленим на дату подання
довірителем заяви про розірвання цього
договору ( т.1 а.с. 8), колегія суддів
вважає, що у відповідності до умов
договору відповідач зобов»язаний був
виплатити позивачеві грошові кошти
внесені ним управителю (відповідачеві)
протягом 30 (тридцяти банківських днів)
від 23.04.2012 року, а не у відповідності до
положень частини 7 ст.20 Закону № 978-ІУ,
як необґрунтовано стверджує у доводах
апеляційної скарги відповідач. Тим
паче , для таких випадків управителем
було сформовано оперативний резерв, і
за умов , не перерахування забудовником
коштів управителю на вимогу
останнього, управитель зобов»язаний
був виплатити кошти позивачеві за
рахунок коштів оперативного резерву.

У відповідності до ст.308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Зважаючи на вищенаведені положення
законодавства про фінансово-кредитні
механізми і управління майном при
будівництві житла , враховуючи
обставини справи в їх об»єктивній
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що оскаржене рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги законності і
обґрунтованості оскарженого рішення
не спростовують, тому апеляційну
скаргу належить відхилити , оскаржене
рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст.313, п.1 ч.1
ст. 314, ст. ст. 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Банк Перший» відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 серпня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий: _______________
Тропак О.В.

Судді _______________
Приколота Т.І.

________________
Копняк С.М.