________________________________________________________________________
_________________________________________________
Провадження № 2/520/5878/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Площинській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних
та моральних збитків від злочину, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 05.09.2014 року провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування матеріальних та
моральних збитків від злочину
відкрито, оскільки вказаний позов
25.02.2013 року був прийнятий слідчим
відділу розслідування ДТП СУ ГУ МВС
України в Одеській області
Мирошніченко П.О. під час досудового
розслідування.

24.09.2013 року вироком Київського
районного суду м. Одеси ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченому ст. 286 ч. 2 КК України і
призначено йому покарання у вигляді
позбавлення волі строком на п'ять років
з позбавленням його права керування
транспортними засобами строком на три
роки, відповідно до ст. 75 КК України
звільнено ОСОБА_3 від відбуття
основного покарання з випробуванням,
встановивши йому випробувальний строк
протягом трьох років, відповідно до ст.
76 КК України покладено на ОСОБА_3
обов'язок повідомляти органам
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання, та, крім того,
стягнуто з ОСОБА_3 на користь
потерпілої ОСОБА_2 в якості
матеріальної шкоди затрати на
лікування у сумі 28136,49 грн., а також у
якості моральної шкоди - 40000,00 грн., а
всього 68136,49 грн., а також на користь КЗ
«МКЛ №11» - 882 грн.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 12.12.2013 року вирок
Київського районного суду м. Одеси від
24.09.2013 року у відношенні ОСОБА_3 змінено
в частині цивільного позову - стягнуто
з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_2 в
якості матеріальної шкоди - 22136,49 грн. В
решті вирок залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 29.07.2014 року
вирок Київського районного суду м.
Одеси від 24.09.2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
12.12.2013 року щодо ОСОБА_3 у частині
розв'язання цивільного позову на
користь ОСОБА_2 скасовано і призначено
у цій частині новий розгляд в суді
першої інстанції в порядку цивільного
судочинства.

27.10.2014 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з заявою про
уточнення позовних вимог та просять
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у
розмірі 21056,55 грн., а також 40000,00 грн.
моральної шкоди.

При цьому позивачі посилаються на те,
що 25.10.2013 року ОСОБА_3 керуючи
автомобілем марки «Shevrolet Aveo», державний
номер НОМЕР_1, здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, - мати
позивача ОСОБА_2 та дружину позивача
ОСОБА_1 Повна нерухомість та
перенесений ОСОБА_5 біль від ран,
отриманих в результаті ДТП, призвели до
пневмонії та, як наслідок, гострої
серцевої недостатності, в результаті
чого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. З
урахуванням сплачених у квітні 2013 року
ОСОБА_3 6000,00 грн. внаслідок скоєння
кримінального правопорушення ОСОБА_3
позивачам були спричинені матеріальні
збитки в розмірі 21056,55 грн., що
складаються з витрат на оплату ліків,
дієтичного харчування, витрат на
поховання, оплати послуг доглядальниці
за хворою ОСОБА_5 Також позивачам
внаслідок вказаного кримінального
правопорушення спричинено моральну
шкоду, оскільки позивач ОСОБА_1 є
людиною похилого віку, інвалідом 1
групи «А», потребує постійного догляду,
в зв'язку з чим позивач ОСОБА_2 змушена
проживати разом з ним. Фізичні
страждання ОСОБА_2 та ОСОБА_1, пов'язані
з втратою близької їм людини, стали
наслідком погіршення їх стану здоров'я,
призвели до втрати нормальних життєвих
зв'язків через порушення стосунків з
оточуючими людьми. Крім того вказані
події значно вплинули на стан здоров'я
позивачів, в зв'язку з чим ОСОБА_1
змушений був двічі проходити
стаціонарне лікування, а ОСОБА_2 у
квітні 2013 року перенесла позапланову
операцію по видаленню жовчного міхура.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
позивач ОСОБА_2, яка діє і на
представництво інтересів позивача
ОСОБА_1, підтримали уточнені позовні
вимоги та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
уточнені позовні вимоги визнав
частково, а саме погодився з розміром
матеріальної шкоди, стосовно моральної
шкоди позовні вимоги не визнав, просить
в задоволенні даної частини вимоги
відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 в
судовому засіданні підтримав
пояснення відповідача та просить
відмовити в задоволенні позовних вимог
в частині стягнення моральної шкоди.
При цьому представник відповідача
наполягав на тому, що причинного
зв'язку між отриманими травмами в ДТП
та смертю ОСОБА_5 немає, в зв'язку з чим
його довіритель безпідставно визнав
вимоги щодо відшкодування
матеріальної шкоди.

Вислухавши позивачів, відповідача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, з
вироку Київського районного суду м.
Одеси від 24.09.2013 року /а.с.11-14/
вбачається, що 25.10.2012 року приблизно о
11.00 ОСОБА_3, керуючи технічно-справним
автомобілем «Shevrolet Aveo», державний номер
НОМЕР_1, рухався по вул. М. Жукова з боку
вул. Левітана у напрямку вул. Ак. Глушка
по крайній лівій смузі, по дорозі яка
має три смуги руху в одному напрямку та
навпроти будинку №85, порушив вимоги
п.п. 2.3 п/п «б», 12.1, 12.4, 18.1, 18.4 «Правил
дорожнього руху».

Порушення виявилося в тому, що ОСОБА_3,
здійснюючи рух зі швидкістю 67,8 км/г, що
перевищує припустиму швидкість руху у
межах міста - 60 км/г, при наближенні до
нерегульованого пішохідного переходу,
маючи реальну й об'єктивну можливість
знизити швидкість свого руху, аж до
зупинки, у разі того, що ліворуч від
нього у двох рядах транспорт зупинився
перед пішохідним переходом та
пропускає пішоходів, ОСОБА_3,
проявляючи злочинну самовпевненість,
не зупиняючись в'їхав у зону
пішохідного переходу, де в межах
дорожньої розмітки 1.14.2 «зебра» ПДР
України, допустив наїзд на літнього
пішохода ОСОБА_5, яка перетинала
проїжджу частину з права-наліво по ходу
руху автомобіля.

Згідно з висновком комісійної
судово-медичної експертизи №52 від
21.03.2013 року, ОСОБА_5 були спричинені
тілесні ушкодження у вигляді
відкритого багатооскольчатого
перелому обох гомілкових костей правої
гомілки в нижній третині зі зсувом
отламків; забійно-рвана рана правої
гомілки, садна та кровотечі в області
чола; забій грудної клітини, які
відносяться до тяжких тілесних
ушкоджень, та були отримані в
результаті впливу тупих твердих
предметів, що мало місце при ДТП при
наїзді автомобіля на пішохода.

Вказаним вироком ОСОБА_3 визнано винним
в скоєнні злочину, передбаченому ст. 286
ч. 2 КК України і призначено йому
покарання у вигляді позбавлення волі
строком на п'ять років з позбавленням
його права керування транспортними
засобами строком на три роки,
відповідно до ст. 75 КК України
звільнено ОСОБА_3 від відбуття
основного покарання з випробуванням,
встановивши йому випробувальний строк
протягом трьох років, відповідно до ст.
76 КК України покладено на ОСОБА_3
обов'язок повідомляти органам
кримінально-виконавчої інспекції про
зміну місця проживання /а.с.11-14/.

Відповідно до п. 2 висновку експерта №52
від 21.03.2013 року /а.с.158-172/ на підставі
даних комісійної судово-медичної
експертизи по факту смерті ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, даних наданої медичної
документації на її ім'я, матеріалів
справи, судово-медична експертна
комісія Одеського обласного бюро
судово-медичної прийшла до висновку, що
смерть ОСОБА_5 наступила через 2 місяця
після травми. До цього часу було
відмічено зміщення перелому кісток
правої гомілки. Безпосередньою
причиною смерті потерпілої, згідно з
даними судово-медичного дослідження
трупа від 08.01.2013 року, є гостра
серцево-судинна недостатність, що
розвинулась внаслідок захворювання -
ішемічної хвороби серця. Тому прямий
причинний зв'язок між смертю
потерпілої та отриманими в ДТП
травмами відсутній.

Судом досліджено надані позивачами на
підтвердження вимог докази, а саме:
копії виписок з історії хвороби /а.с.58-60/
та копії квитанцій на придбання
дієтичного харчування /а.с.130-137/,
медичні послуги та ліки /а.с.111-129/, а
також квитанції на витрати на
поховання /а.с.53-57,110/, трудовий договір
по догляду за хворою та розписку
доглядальниці /а.с.85-87/, докази
погіршення стану здоров'я позивачів
/а.с.97-98/, а також докази на
підтвердження викладених в позовній
заяві обставин стосовно інвалідності
позивача ОСОБА_1 та потерпілої ОСОБА_5
/а.с.26,93/.

Стороною відповідача ОСОБА_3 суду
надано письмові докази, що
підтверджують його пояснення стосовно
того, що він є інвалідом та піклується
про онука-інваліда, який залишився без
батька /а.с.27-30/, однак, дослідивши
вказані докази, суд погоджується з
думкою сторони позивачів стосовно
того, що ці обставини не звільняють
відповідача від відповідальності за
скоєне правопорушення та не
спростовують факт завдання шкоди
позивачам.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Таким чином, проаналізувавши надані
докази в їх сукупності, з урахуванням
часткового визнання позовних вимог
відповідачем, суд вважає, що позовні
вимоги в частині стягнення
матеріальної шкоди підлягають
задоволенню в повному обсязі, а розмір
моральної шкоди, заявленої позивачами,
суд вважає завищеним, та, враховуючи
всі обставини справи, приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог в цій частині. При цьому
суд приймає до уваги пояснення сторони
відповідача щодо відсутності прямого
причинного зв'язку між смертю
потерпілої ОСОБА_5 та отриманими в ДТП
травмами, однак суд вважає, що
відповідачем ОСОБА_3 спричинено
моральну шкоду позивачам внаслідок
спричинення ОСОБА_5 значного
ушкодження здоров'я, в зв'язку з чим
ускладнився перебіг захворювань, на
які страждала ОСОБА_5, та які стали
причиною її смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

На підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України
судові витрати підлягають стягненню з
відповідача пропорційно розміру
задоволених вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року №6 "Про практику
розгляду судами цивільних справ про
відшкодування шкоди", Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року №4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про відшкодування матеріальних та
моральних збитків від злочину -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 21056,00 грн.
/двадцять одна тисяча п'ятдесят шість
гривень 00 копійок/.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 15 000 грн. /
п'ятнадцять тисяч гривень/.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильків О. В.