Унікальний № 2/756/5882/14
Рішення

І м е н е м у к р а ї н и

заочне

20 листопада 2014 року
Оболонський районний суд м.
Києва

у складі головуючого-судді
Васалатія К.В.,

при секретарі
Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулись до суду з позовом до
ОСОБА_2 посилаючись на те, що на
підставі розпорядження Фонду
комунального майна Мінського району м.
Києва № 863 від 13.07.1993 року було видано
свідоцтво про право власності на житло
на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до
якого співвласниками даної квартири в
рівних частках були ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ОСОБА_5. ОСОБА_4 є чоловіком позивачки
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу, виданим 29.03.1986 року
відділом ЗАГС Шевченківського РВК,
актовий запис № 383, та батьком
відповідача ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
22.01.1993 року відділом ЗАГС
Шевченківського району м. Києва,
актовий запис № 71. ОСОБА_5 є рідною
тіткою ОСОБА_4, що підтверджується
довідкою № 93 від 19.03.1992 року, виданою
Новоолександрівською селищною радою
Краснодонського району Київської
області.

Як вказує позивач, ОСОБА_5 у спірній
квартирі була зареєстрована та
проживала починаючи з 06.04.1993 року, а
15.03.1994 року була виписана до с. Н.
Олександрівка, Краснодонського району
Луганської обл. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть, виданим
Новоолександрівською селищною радою
Краснодонського району, актовий запис
№ 14. Після її смерті відкрилась
спадщина у вигляді 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, проте, у встановленому законом
порядку спадщина прийнята ніким не
була і на теперішній час ОСОБА_5
залишається власником 1/3 частини
спірної квартири. Згідно довідки
Краснодонської міської державної
нотаріальної контори Луганської
області № 1824/01-16 від 17.12.2013 року після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкової
справи не заводилось. ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим 21.10.2012
року відділом реєстрації смерті у м.
Києві, актовий запис № 18574. Після його
смерті спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було прийнято спадщину у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Таким чином позивач вважає, що на
сьогоднішній день власниками квартири
АДРЕСА_1 є позивачка - 1/6 частина
квартири, відповідач ОСОБА_2 - ? частина
квартири та ОСОБА_5 - 1/3 частина
квартири. Починаючи з моменту
реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 і по
теперішній час позивачка постійно
проживає у АДРЕСА_1 і добровільно,
відкрито і безперервно користується
нею, а з 1994 року, тобто з дня зняття з
реєстрації ОСОБА_5 і її від'їзду до с. Н.
Олександрівка, Краснодонського району
Луганської області, користується 1/3
частиною квартири, яка належала ОСОБА_5,
як власник, сплачує комунальні платежі
та квартирну плату, несе витрати по
утриманню і ремонту.

В судове засідання представник
позивача не з'явилась, але надіслала
письмову заяву щодо підтримки позовних
вимог.

Відповідач в судове засідання також не
з'явився. Про час і дату судового
засідання повідомлений належним чином,
до початку розгляду справи подав
письмову заяву, в якій просить справу
слухати в його відсутності, проти
задоволення позову не заперечує.

Тому суд вважає за можливе розглянути
справу у відповідності до ст. 224, 225 ЦПК
України на підставі наявних у справі
доказів, оскільки представник позивача
у заяві не заперечувала проти заочного
розгляду справи.

Судом встановлено, що на підставі
розпорядження Фонду комунального
майна Мінського району м. Києва № 863 від
13.07.1993 року було видано свідоцтво про
право власності на житло на квартиру
АДРЕСА_1, відповідно до якого
співвласниками даної квартири в рівних
частках були ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5.

При цьому ОСОБА_4 є чоловіком позивача
ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу, виданим 29.03.1986 року
відділом ЗАГС Шевченківського РВК,
актовий запис № 383, та батьком
відповідача ОСОБА_2, що підтверджується
свідоцтвом про народження, виданим
22.01.1993 року відділом ЗАГС
Шевченківського району м. Києва,
актовий запис № 71. ОСОБА_5 є рідною
тіткою ОСОБА_4, що підтверджується
довідкою № 93 від 19.03.1992 року, виданою
Новоолександрівською селищною радою
Краснодонського району Київської
області.

Як з'ясував суд, ОСОБА_5 у спірній
квартирі була зареєстрована та
проживала починаючи з 06.04.1993 року, 15.03.1994
року та була виписана до с. Н.
Олександрівка, Краснодонського району
Луганської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
померла, що підтверджується свідоцтвом
про смерть, виданим
Новоолександрівською селищною радою
Краснодонського району, актовий запис
№ 14. Після її смерті відкрилась
спадщина у вигляді 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1, проте, у встановленому законом
порядку спадщина прийнята ніким не
була і на теперішній час ОСОБА_5
залишається власником 1/3 частини
спірної квартири.

Згідно довідки Краснодонської міської
державної нотаріальної контори
Луганської обл. № 1824/01-16 від 17.12.2013 р.
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_5
спадкової справи не заводилось.

Як з'ясував суд, ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
свідоцтвом про смерть, виданим 21.10.2012
року відділом реєстрації смерті у м.
Києві, актовий запис № 18574. Після його
смерті спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2
було прийнято спадщину у вигляді 1/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Тобто, на сьогоднішній день власниками
АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_1 - 1/6 частина
квартири, відповідач ОСОБА_2 - ? частина
квартири та ОСОБА_5 - 1/3 частина
квартири.

Як встановлено судом, починаючи з
моменту реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 і по
теперішній час позивачка постійно
проживає у АДРЕСА_1 і добровільно,
відкрито і безперервно користується
нею, а з 1994 року, тобто з дня зняття з
реєстрації ОСОБА_5 і її від'їзду до с. Н.
Олександрівка, Краснодонського району
Луганської області, користується 1/3
частиною квартири, яка належала ОСОБА_5,
як власник, сплачує комунальні платежі
та квартирну плату, несе витрати по
утриманню і ремонту.

Згідно до ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

У відповідності до п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України правила
статті 344 Цивільного кодексу України
про набувальну давність поширюються
також на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом.

Тому суд вважає, що таким чином,
починаючи з 01.01.2001 р. на позивачку
поширюються вимоги, передбачені ст. 344
ЦК України і це дає їй підстави на
звернення до суду з даним позовом.

Згідно листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16.05.2013 року №
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
відповідно до змісту положень ст. 344 ЦК
набуття права власності на майно за
набувальною давністю є самостійною
підставою набуття права власності. В
зазначеному випадку право власності на
нерухоме майно не переходить від
спадкодавця до спадкоємця (ст. 1216 ЦК), а
набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344
ЦК). Отже, спори про набуття права
власності за набувальною давністю не є
спорами із спадкування, в тому числі й у
випадках, коли особа заявляє про
давність володіння (ч. 2 ст. 344 ЦК).

Розглядаючи спір про набуття права
власності на житлові будинки за
набувальною давністю, суд зважаючи на
вищевказаний лист, приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, можуть бути пред'явлені в
судовому порядку з 01.01.2011 р.

Так як позивач ОСОБА_1 не мала родинних
відносин з померлою ОСОБА_5, спадщина
після останньої ніким не була прийнята,
а тому спір стосовно 1/3 частини
квартири АДРЕСА_1 не відноситься до
спорів про спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Враховуючи ту обставину, що позивач
постійно проживає у спірній квартирі і
добровільно, відкрито і безперервно
користується нею як власник, сплачує
комунальні платежі та квартирну плату,
несе витрати по утриманню і ремонту,
суд приходить до висновку про
обґрунтованість вимог позивачки про
визнання за нею права власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1, що належала
ОСОБА_5

Керуючись ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст. 10, 15,
60, 61, 214-215, 256 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину АДРЕСА_1, загальною площею 69,10
кв. м., житловою площею 40,80 кв. м., що
належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва
про право власності на житло, виданого
Фондом комунального майна Мінського
району м. Києва 13.07.1993 р.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
К.А. Васалатій