Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/5078/14
Головуючий у 1-й інстанції: Пода Н.М.
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Чернігівського районного суду
Запорізької області від 09 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, Токмацької міжрайонної
прокуратури Запорізької області,
ОСОБА_5 про відшкодування шкоди,
завданої виправданому громадянину , -

ВСТАНОВИЛА :

В квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, Токмацької
міжрайонної прокуратури Запорізької
області, ОСОБА_5 про відшкодування
шкоди, завданої виправданому
громадянину.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 05.03.2002 року слідчий
Токмацького МВ УМВС ОСОБА_4 незаконно і
необґрунтовано притягнув його до
кримінальної відповідальності.
Внаслідок незаконних дій слідчого він
знаходився на підписці про невиїзд та
на протязі 137 місяців піддавався
глибоким душевним стражданням, що
зачіпало його честь, гідність, ділову
репутацію та його імідж як юриста.

Зазначав, що Токмацька міжрайонна
прокуратура і прокурор Деркульський
С.В. не контролювали хід слідчих дій, в
результаті чого слідчі затягли справу
на 137 місяців. Крім того, в період з 21 по
28 жовтня 2002 року, коли кримінальна
справа за його обвинуваченням
знаходилась у прокуратурі, з неї зник
речовий доказ, а саме: оригінал
договору про теплопостачання від 21.05.2001
року і ОСОБА_5 намагався пред'явити йому
з цього приводу обвинувачення за ст. 185
КК України.

Вказував, що в.о. прокурора Савран А.М.
своєю постановою від 04.04.2014 року
незаконно відмовив йому у
відшкодуванні шкоди.

Просив суд стягнути з відповідачів у
солідарному порядку на його користь
моральну шкоду у розмірі 166 866 грн.,
вартість договору на теплопостачання
від 21.05.2001 року у розмірі 50 000 грн.;
визнати даний договір, таким, що
відповідає вимогам цивільного
законодавства; відшкодувати шкоду у
вигляді не отриманого доходу у розмірі
397 268 грн.

Рішенням Чернігівського районного
суду Запорізької області від 09 жовтня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає,що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів
справи Токмацьким МВ ГУМВС України в
Запорізькій області 05.03.2002 року
відносно ОСОБА_3 було порушено
кримінальну справу по обвинуваченню за
ст.15, ч.4 ст.190, ч.1,3 ст.358 КК України.

25.11.2002 року вищевказану кримінальну
справу в частині пред'явленого
обвинувачення ОСОБА_3 за ст.15, ч.4 ст.190 КК
України - закрито.

28.07.2013 року кримінальне провадження в
частині пред'явленого обвинувачення
ОСОБА_3 за ч.ч. 1,3 ст.358 КК України також
закрито постановою заступника
Токмацького міжрайонного прокурора
Запорізької області, у зв'язку із не
встановленням достатніх доказів
винуватості ОСОБА_3

Звернувшись до суду з вказаним позовом
ОСОБА_3 просив відшкодувати не
отриманий дохід як виправданому
громадянину у зв'язку із притягненням
його до кримінальної відповідальності
за ч. ст.358 КК України ,посилаючись на те
, що він є пенсіонером за віком з 2000
року , однак у зв"язку з розглядом
кримінальної справи не мав можливості
поїхати на заробітки до Києва, чи в інші
міста.

Відповідно до ст.12 Закону України „ Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" розмір
відшкодування, зазначений, зокрема: у
п.1 цього Закону, а саме - сум, грошових
доходів які позивач втратив внаслідок
незаконних дій визначають відповідні
органи дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду, про що орган, який
провадив слідчі дії чи розглядав
справу в місячний термін з дня
звернення громадянина виносить
постанову.

У разі незгоди з винесеною
постановою(ухвалою) про відшкодування
шкоди громадянин відповідно до
положень цивільно-процесуального
законодавства може оскаржити
постанову до суду.

По справі встановлено, що відповідно
до вищевказаного закону 04 квітня 2014
року постановою Токмацького
міжрайонного прокурора позивачу
відмовлено у відшкодуванні шкоди,
передбаченої п.п.1, 3, 4 ст. 3 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» та
роз"яснено порядок її оскарження.

Вищезазначена постанова оскаржується
позивачем в Токмацькому районному суді
Запорізької області і тому суд першої
інстанції правомірно відмовив у
задоволенні вказаних позовних вимог.

Відносно вимог позивача про стягнення
вартості договору про надання послуг з
теплопостачання від 21.05.2001р. у розмірі
50000 грн. в зв"язку із втратою
вищевказаного договору при розгляді
кримінальної справи відносно нього,
районний суд вірно визначився ,що
рішенням Чернігівського районного
суду від 24.04.14р. у справі №328/4139/13-ц за
позовом ОСОБА_3 до Токмацького ГУ УМВС
України в Запорізькій області, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про повернення
тимчасово вилученого майна та
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, ОСОБА_3 було
відмовлено в частині стягнення
вартості договору про надання послуг з
теплопостачання від 21.05.2001 року в
розмірі 50 тис. грн. за недоведеністю
розміру такої шкоди.

Недоведеними належними доказами є
позовні вимоги відносно визнання
ксерокопії вищевказаного договору
відповідаючого вимогам ст.ст.203-207 ЦК
України. Окрім цього вказані вимоги
заявлені до відповідачів яки не є
стороною за цим правочином.

Також правомірно судом першої
інстанції відмовлено у задоволенні
позову про стягнення моральної шкоди
,так як відповідно до статей 1167, 1176 ЦК
України, рішеннями Токмацького
районного суду Запорізької області від
01 листопада 2013року та апеляційного
суду Запорізької області від 17 грудня
2013року на користь ОСОБА_3 вже
відшкодовано з Державного бюджету
України моральну шкоду завдану
незаконними діями внаслідок
незаконного притягнення ОСОБА_3
до кримінальної відповідальності
незаконним застосуванням
запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд органами
досудового слідства, прокуратури, суду,
в розмірі 156846грн.

На підставі вищенаведеного,судова
колегія вважає,що доводи апеляційної
скарги суттєвими не являються і не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального чи
процесуального права,які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307,308,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Запорізької області від 09 жовтня 2014
року по цій справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: