Справа №489/5899/14-ц 25.11.2014 25.11.2014 25.11.2014
Провадження №22-ц/784/3144/14
Суддя по
першій інстанції - Спінчевська Н.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду -
Ухвала

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів - Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання -
Богуславській О.М.,

за участю заявника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2014 року про
відмову у задоволенні заяви про зміну
способу та порядку виконання рішення,
ухваленого у справі

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
у спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із заявою про зміну способу
та порядку виконання рішення,
ухваленого у цій справі за його позовом
до ОСОБА_4

Він посилалась на те, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 4 червня 2009 року, яке
набрало законної сили 15 червня 2009 року,
задоволено його позовні вимоги до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
спілкуванні з донькою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, відповідачка зазначене
рішення не виконує, змінила місце
проживання, переїхавши з донькою з м.
Миколаєва на постійне місце
проживання до м. Селидове Донецької
області.

Посилаючись на викладені
обставини, заявник просив змінити
спосіб його участі у вихованні дитини,
а саме: визначити перебування дитини з
ним у м. Миколаєві за його адресою, без
участі відповідачки, з 1 червня по 15
серпня щорічно, але не менше ніж
70 діб влітку; а також щорічно й до
повноліття дитини з 25 грудня по 15
січня, з 20 по 31 березня, з 20 по 31 жовтня.
Час пропуску побачень через хворобу
додавати до наступного періоду
перебування дитини з ним у м. Миколаєві.
Зобов'язати відповідачку надавати
йому інформацію про місцезнаходження
дитини, стан її здоров'я, а також
спільно з ним вирішувати всі питання
щодо виховання, навчання дитини та
інші через скайп та мобільний зв'язок.

Ухвалою Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 22 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість цієї ухвали, просив
її скасувати та постановити нову про
задоволення його заяви.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
заявника, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається із матеріалів
справи, рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 4
червня 2009 року задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у спілкуванні з дитиною.
Визначено його участь у вихованні
малолітньої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом надання йому
можливості бачитися з донькою не менше
трьох разів на тиждень з ночівлею за
попередньою домовленістю стосовно
часу та дня.

Рішення суду сторонами в
апеляційному порядку не оскаржувалось,
15 червня 2009 року набрало
законної сили й було звернуто до
примусового виконання.

Восени 2009 року відповідачка
змінила місце проживання, переїхавши з
донькою з м. Миколаєва на постійне
місце проживання до м. Селидове
Донецької області.

Постановою державного виконавця
відділу ДВС Селидівського міського
управління юстиції від 9 квітня 2012
року закінчено виконавче провадження
(ВП № 31910755) з примусового виконання
виконавчого листа № 2-2344-2009, виданого
ОСОБА_3 9 жовтня 2009 року
Ленінським районним судом м. Миколаєва
на виконання рішення суду від 4 червня
2009 року, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», у зв'язку з фактичним
виконанням у повному обсязі рішення
згідно з виконавчим документом.
Виконавчий лист повернуто до
Ленінського районного суду м.
Миколаєва (а.с. 198-206 т.1).

Отже, зазначене рішення суду на
примусовому виконанні в органах
Державної виконавчої служби не
перебуває.

25 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся
до суду із заявою про зміну способу та
порядку виконання рішення, посилаючись
на невиконання відповідачкою рішення
суду.

Заявник просив змінити спосіб
його участі у вихованні дитини, а саме:
визначити перебування дитини з ним у м.
Миколаєві за його адресою, без участі
відповідачки, з 1 червня по 15
серпня щорічно, але не менше ніж 70 діб
влітку; а також щорічно й до повноліття
дитини з 25 грудня по 15 січня, з 20 по 31
березня, з 20 по 31 жовтня. Час пропуску
побачень через хворобу додавати до
наступного періоду перебування дитини
з ним у м. Миколаєві. Зобов'язати
відповідачку надавати йому інформацію
про місцезнаходження дитини, стан її
здоров'я, а також спільно з ним
вирішувати всі питання щодо
виховання, навчання дитини та інше
через скайп та мобільний зв'язок.
Контроль за виконанням покласти на
органи ДВС України.

Питання про зміну способу та
порядку виконання рішення суду
підлягає вирішенню в порядку розділу VI
ЦПК України, яким врегульовано розгляд
процесуальних питань, пов'язаних з
виконанням судових рішень, які
вступили в законну силу і звернуті до
примусового виконання.

Порядок виконання рішення - це
визначена законодавством
послідовність і зміст вчинення
виконавчих дій державним виконавцем, а
також права та обов'язки суб'єктів
виконавчого провадження під час їх
вчинення.

Зі змісту ст. 373 ЦПК України та ч. 1
ст. 36 Закону України «Про виконавче
провадження» вбачається, що суд у
виняткових випадках, за наявності
обставин, що утруднюють виконання
рішення, за заявою сторони або
державного виконавця суд, який видав
виконавчий документ, може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви
ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
зміна способу та порядку виконання
рішення можлива лише при наявності
незавершеного виконавчого
провадження. До того ж, суд вірно
вважав, що фактично заявник просив
змінити спосіб захисту порушеного
права, заявляючи нові вимоги, які не
були предметом розгляду у цій справі
за його позовом.

Посилання заявника в апеляційній
скарзі на порушення судом норм
міжнародного права та прав дитини,
правильності висновків суду не
спростовує, оскільки відповідно до ст.
4 ЦПК України здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Враховуючи викладене, колегія не
вбачає підстав для скасування
оскаржуваної ухвали суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 22 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
з цього часу протягом двадцяти днів
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: