Справа № 184/2966/14-ц
Номер провадження 2/184/644/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014м. Орджонікідзе
Орджонікідзевський міський суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого
судді - Томаш В.І.,

при
секретарі - Михайлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: служба у справах дітей
виконавчого комітету
Орджонікідзевської міської ради, орган
опіки та піклування Макарівської
районної державної адміністрації «про
визначення місця проживання дитини», -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить визначити місце
проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, із позивачем, її батьком -
ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_1.

Представники позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5
в судовому засіданні позовні вимоги
позивача підтримали в повному обсязі
та просять суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_6 в
судовому засіданні заперечували проти
позовних вимог позивача та його
представників і просять відмовити в
задоволенні.

Представник третьої особи - служби у
справах дітей виконавчого комітету
Орджонікідзевської міської ради в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував в повному
обсязі.

Представник третьої особи - органу
опіки та піклування Макарівської
райдержадміністрації в судове
засідання повторно не з'явився, про
день та час розгляду справи був
повідомлений, про важливість своєї
відсутності суд не повідомив.

Суд, вислухав пояснення сторін та їх
представників, дослідив матеріали
справи і оцінив їх в сукупності,
прийшов до висновку, що заявлені
позивачем позовні вимоги
необґрунтовані, не знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання та не підлягають задоволенню
в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з 19 лютого
2010 року позивач перебував в офіційному
шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2, від якого
у них народилась донька - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. З самого народження
дитини відповідачка ставилася до
дитини прохолодно, не приділяла доньці
належної уваги. У період вагітності у
відповідачки на 2 місяці відзначалися
неадекватні висловлювання, що вона
зіпсувала життя собі і позивачу цією
вагітністю. На восьмому місяці її стан
стабілізувався, у післяпологовий
період відповідачка погано дбала про
дитину, за перший місяць життя ОСОБА_3
набрала 300 г, на вулицю практично з нею
не виходила. Після переїзду позивача на
роботу до м. Києва ОСОБА_2 почала жити з
донькою у своїх батьків. 21 жовтня 2012
року відповідачка залишилась сама з
донькою, так як її батьки поїхали у
відпустку. А вже 23 жовтня 2012 року
відповідачка перестала відповідати на
телефонні дзвінки та була знайдена
сусідами стоячою на підвіконні 8-го
поверху, після цього вона негайно була
госпіталізована до реанімації м.
Орджонікідзе. У період з 29 жовтня 2012
року по 30 жовтня 2012 року ОСОБА_2
перебувала в клініці «Оберіг» з
діагнозом: гострий поліморфний
психологічний розлад з симптомами
шизофренії. Починаючи з 30 жовтня 2012
року по 20 лютого 2013 року відповідачка
знаходилась на лікуванні в Київській
міській психіатричній лікарні ім.
Павлова з діагнозом гострий
поліморфний психоз, шизофренія під
питанням. Враховуючи те, що
відповідачка не усвідомлює свої дії,
адже ставиться до процесу виховання
доньки неправильно, а на зауваження
позивач вона належним чином не реагує,
постало питання про доцільність
проживання малолітньої доньки - ОСОБА_3,
з позивачем, її батьком - ОСОБА_1.
Позивач неодноразово приїздив до м.
Орджонікідзе для зустрічей зі своєю
донькою ОСОБА_3 з метою прийняття
активної участі у її вихованні та
утриманні, однак ОСОБА_2 не надавала
йому такої можливості. 19.05.2014 року за
заявою відповідачки Орган опіки та
піклування Орджонікідзевської міської
ради неправомірно, не врахувавши
матеріали, які були подані позивачем,
що підтверджують його матеріальний
стан, наявність у нього роботи, гарних
умов проживання, відсутність у
відповідачки доходу, перебування
ОСОБА_2 на обліку у лікаря-психіатра,
ухвалив висновок щодо визначення місця
проживання дитини з ОСОБА_2. Даний
висновок оскаржується позивачем,
оскільки при його ухваленні зовсім не
було враховано документів, які
підтверджують можливість проживання
дитини з ним. Такий висновок було
винесено при однобокому вивченні
документів лише з боку ОСОБА_2

Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008
р. № 866 «Питання діяльності органів
опіки та піклування, пов'язаної із
захистом прав дитини» під час
розв'язання спорів між батьками щодо
визначення місця проживання дитини
служба у справах дітей має захищати
інтереси дитини з урахуванням рівних
прав та обов'язків матері та батька
щодо дитини. Всупереч цьому зібрані
позивачем документи, які підтверджують
наявність у нього добрих
житлово-побутових умов, високої
заробітної плати, роботи, міцного
здоров'я було відхилено при винесенні
такого висновку на підставі того, що
розглядається лише заява ОСОБА_2 Крім
того, при розгляді даного питання
Органу опіки та піклування було надано
ухвалу Самарського районного суду м.
Дніпропетровська про проведення
судово-психіатричної експертизи
дружини, оскільки з квітня 2014 року в
суді розглядається справа про визнання
ОСОБА_2 недієздатною внаслідок хвороби
дружини. Було наголошено, що в дружини
може статися наступний приступ та
загострення хвороби та позивач має
реальні побоювання за життя та здоров'я
його малолітньої дочки. Не дивлячись на
це, орган опіки та піклування ухвалив
висновок, відповідно до якого його
дочці безпечно та комфортно проживати
з ОСОБА_2 Оскільки остаточне рішення у
справах про визначення місця
проживання дитини приймає суд, тому
позивач звернувся до суду з
відповідним позовом.

Відповідачка не дозволяє позивачу
належним чином піклуватися та
виховувати їхню доньку. Відповідно до
ст. 141 Сімейного Кодексу України
сторони мають рівні права та обов'язки
щодо дитини.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 157 Сімейного
Кодексу України той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має право на особисте
спілкування з нею. Той із батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

Починаючи з 14 березня 2014 року по 05
квітня 2014 року у відповідачки знову
відбулося загострення хвороби і вона
проходила лікування в КЗ
«Дніпропетровська обласна клінічна
психіатрична лікарня» ДОР. Вона
знаходилась на лікуванні у важкому
стані. Декілька діб вона пробула в
реанімації і до неї всупереч заявам
позивача застосовувалася
електросудорожна терапія, тобто метод
психіатричного і неврологічного
лікування, при якому епілептиформний
великий судорожний напад викликається
пропусканням електричного струму
через головний мозок пацієнта з метою
досягнення лікувального ефекту.

У зв'язку з цим, позивач запропонував
відповідачці передати йому доньку для
утримання та виховання, однак вона
відмовила. Позивач вважає її відмову
безпідставною з наступних підстав. Він
має роботу, самостійний дохід і
постійне місце проживання. У нього
відсутні психічні розлади. Не
зловживає спиртними напоями і
наркотичними засобами. Має роботу з
достатньою заробітною платою для
виховання доньки. За місцем роботи і
проживання характеризується
позитивно. Для належного та всебічного
розвитку дитини він має усі умови.

На третій день після виписки з
психіатричної лікарні дружина подала
до суду позовну заяву про розлучення.
Конкретних причин розлучення дружина
не зазначає. Відповідачка не має
самостійного доходу, має психічні
відхилення і не займається вихованням
доньки, що може зашкодити розвиткові
дитини. Ті грошові кошти, які він
постійно та регулярно надсилає
відповідачці для утримання їхньої
доньки, відповідачка використовує у
своїх інтересах.

За таких умов позивач вважає, що доньці
краще буде з ним, так як відповідачка
своєю поведінкою негативно впливає на
процес виховання доньки. Він не має
наміру перешкоджати відповідачці в
здійсненні її прав та обов'язків щодо
їхньої дитини.

У відповідності з ч. 4, 5 ст. 19 Сімейного
Кодексу України при розгляді судом
спорів щодо місця проживання дитини
обов'язковою є участь органу опіки та
піклування, який подає суду письмовий
висновок щодо розв'язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, а також на підставі
інших документів, які стосуються
справи. У зв'язку з цим зазначений орган
необхідно залучити до участі у справі
як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог.

Позивач вважає, що визначення місця
проживання дитини з ним буде більше
відповідати інтересам дитини. Позивач
має більше можливості приділяти увагу
гармонійному, духовному та фізичному
розвитку дитини. Він має постійну
роботу, працює, отримує пристойну
заробітну плату і має більші, ніж
відповідачка, матеріальні можливості
надати доньці належну освіту
відповідно з інтересами дитини. За
місцем проживання та роботи
характеризується позитивно.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підстави своїх вимог. Відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. Відповідно
до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З доводами позивача та його
представників, викладених в позовній
заяві та в судовому засіданні суд
погодитись не може, оскільки вони є
голослівними, безпідставними,
недоведеними, не відповідають вимогам
Сімейного законодавства України і
спростовуються стабільними
поясненнями відповідача та її
представника, представника органу
опіки та піклування, наданими ними
письмовими доказами, матеріалами
справи в їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України
малолітньою вважається дитина до
досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно ст.155 Сімейного кодексу України
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Згідно ст.6 Сімейного кодексу України
малолітньою вважається дитина до
досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно ст.7 Сімейного кодексу України
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини.

Згідно принципу 6 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитина
для повного і гармонійного розвитку її
особи потребує любові і розуміння. Вона
повинна, коли це можливо, рости під
опікою і під відповідальністю своїх
батьків і в усякому разі в атмосфері
любові і моральної і матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, окрім тих випадків, коли
євиняткові обставини, бути розлучена
зі своєю матір'ю. Будб - яких виняткових
випадків судом не встановлено.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини. Батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.161 Сімейного
кодексу України, якщо мати та батько,
які проживають окремо, не дійшли згоди
щодо того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не
можуть передати дитину для проживання
з тим із батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, своєю аморальною поведінкою
може зашкодити розвиткові дитини.

Суд вважає, що проживання малолітньої
доньки саме з позивачем не відповідає
принципу 6 Декларації прав дитини,
порушує право малолітньої дитини на
залишення зі своєю матір'ю, оскільки
ніяких виняткових обставин щодо неї не
існує, зокрема, немає обставин,
передбачених ч.2 ст.161 Сімейного кодексу
України.

Згідно ст.3 Конвенції про права дитини,
яка ратифікована Постановою ВР України
№ 789-ХІІ від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Суд враховує, що саме матір'ю дитини
можливе якнайкраще забезпечення
інтересів дитини, враховуючі вік
дитини та потреби. Суд вважає, що
малолітній доньці більше потрібна
материнська турбота та догляд, ніж
авторитет і допомога батька.
Відповідач має необхідні умови
проживання з нею дитини.

Суд звертає увагу на ту обставину, що
позивач по справі постійно проживає та
працює за межами України - в Ірландії,
тоді ж яким чином можливо визначити
місце проживання малолітньої доньки
разом з ним в Київській області за
вказаною ним адресою, якщо він за
вказаною адресою фактично не проживає
та лише зареєстрований у вказаному
будинку.

Крім того, на думку суду позивач
передчасно звернувся до суду з
позовними вимогами щодо визначення
місця проживання дитини, оскільки в
провадженні суду знаходиться справа
щодо розірвання шлюбу, де також буде
вирішено питання щодо місця проживання
малолітньої дитини.

Відповідно до висновку органу опіки та
піклування виконкому
Орджонікідзевської міської ради №
6/50-994/14 від 19 травня 2014 року (а.с. № 43)
враховуючі вік дитини, особисті якості
батьків, характер їх роботи, орган
опіки та піклування вважає за доцільне
визначити місце проживання
малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
матір'ю - ОСОБА_2. Вказаний висновок
органу опіки на сьогоднішній день є
дійсним і сторонами по справі не
оспорюється.

Необґрунтованість позовних вимог
позивача підтверджується і
результатами роботи практичного
психолога № 1589 від 29 жовтня 2014 року,
відповідно до якого було використано
метод спостереження за дитиною в
умовах дитячого навчального закладу:
до дитячого садку дитину приводить
мама, настрій у дитини бадьорий,
врівноважений, ввечері радіє приходу
мами, батько дитини в дошкільному
закладу не з'являвся, тому здійснити
спостереження за дитиною в присутності
батька неможливо.

Суд дає критичну оцінку доводам
позивача та його представників
стосовно психічного захворювання
відповідача ОСОБА_2, яке унеможливує
залишити та визначити місце проживання
дитини саме з нею, оскільки будь - яких
належних та допустимих доказів з цього
приводу позивачем не надано. Зокрема,
згідно до медичної довідки від 21 липня
2014 року (а.с. № 45), наданої відповідачем
та її представником, ОСОБА_2 на обліку у
лікаря психіатра не перебуває та лише
була взята під консультативно -
профілактичне спостереження на
підставі епікризу з КЗ «ДКПБ» ДОС».

Безпідставними є твердження позивача
та його представників стосовно
медичного стану самої малолітньої
дитини, оскільки ці твердження
спростовані надані відповідачем та її
представником доказами, зокрема згідно
до довідки з № 210 від 18.07.2014 року (а.с. №
48) дитина відвідує дошкільний
навчальний заклад № 22 з 1 квітня 2014
року, згідно до медичної довідки № 2367
від 28.08.2014 року (а.с. № 55) ОСОБА_3 на «Д»
обліку не перебуває, до дільничного
педіатра з приводу захворювань не
зверталася.

Всі ці обставини, встановлені в
судовому засіданні, спростовують
доводи позивача та його представників,
викладених в позовній заяві та в
судовому засіданні.

Таким чином, суд вважає необхідним
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи - Служба у
справах дітей виконавчого комітету
Орджонікідзевської міської ради, Орган
опіки та піклування Макарівської
районної державної адміністрації «про
визначення місця проживання дитини».

Керуючись ст. ст. 141, 157, 160, 161 Сімейного
кодексу України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209 - 213
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: служба у
справах дітей виконавчого комітету
Орджонікідзевської міської ради, орган
опіки та піклування Макарівської
районної державної адміністрації «про
визначення місця проживання дитини».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів з дня
проголошення рішення до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду
Томаш
В.І.