Справа №490/5654/13-ц 26.11.2014 26.11.2014 26.11.2014
Провадження №22-ц/784/3014/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Буренкової К.О., Крамаренко Т.В.,

із секретарем судового засідання:
Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
Банк)

заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 07 лютого 2014 року
за позовом Банку до ОСОБА_1 про
стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2013 року Банк звернувсь до суду
з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
кредитної заборгованості

Банк вказував, що 22 липня 2008 року між
ЗАТ «ПриватБанк», правонаступником
якого є Банк, та ОСОБА_1 було укладено
кредитно-заставний договір,
відповідно до умов якого остання
отримала кредитні кошти у розмірі 2699
грн., зі сплатою 0,12% річних від залишку
заборгованості за кредитом.

Проте, свої зобов'язання за
кредитним договором відповідачка
належним чином не виконувала.

Згідно розрахунку Банку сума загальна
заборгованість відповідачки за цим
договором станом на 05 квітня 2013 року
становила 27863 грн. 99 коп., з яких: за
основним кредитом - 1887 грн. 48 коп.; за
відсотками за користування кредитом -
0.81 грн.; пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 24172 грн. 65 коп., штрафи - 500
грн.(фіксована частина) і 1303 грн. -
процентна складова.

Посилаючись на наведені обставини,
Банк просив стягнути з ОСОБА_1 27863 грн. 99
коп. заборгованості за
кредитно-заставним договором.

Заочним рішенням Центрального
районного суду м. Миколаєва від 7
лютого 2014 року Банку у задоволенні
позову відмовлено з підстав пропуску
строку позовної давності та
недоведеності належними доказами
невиконання відповідачкою зобов'язань
за кредитним договором.

В апеляційній скарзі Банк просить
скасувати заочне рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його вимог в повному
обсязі, посилаючись на помилковість
застосування судом строку позовної
давності, передбаченого ст. ст. 257, 258 ЦК
України, оскільки відповідно до Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка», (Стандарт) строк
позовної давності за даною кредитною
угодою становить п'ять років.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 27 березня 2014
року заочне рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 07
лютого 2014 року скасовано і ухвалено
нове рішення.

Постановлено про часткове задоволення
позову Банку та стягнуто із ОСОБА_1 на
користь Банку станом на 05 квітня 2013
року заборгованість за даним
кредитно-заставним договором у
загальному розмірі 2753 грн.29 коп., із них:
1887 грн. 48 коп. - заборгованість за
кредитом; 0, 81 грн. - заборгованість за
відсотками за користування кредитом;
365 грн. пені та 500 грн. штрафу, а також 344
грн. 10 коп. судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ зазначене рішення
апеляційного суду в частині стягнення
пені скасовано і в цій частині
направлено на новий розгляд до
апеляційного суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного
заочного рішення суду першої інстанції
в частині відмови в стягненні пені,
колегія суддів вважає, що воно підлягає
скасуванню в зазначеній частині із
ухваленням в цій частині нового
рішення із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 22
липня 2008 року між ЗАТ «ПриватБанк»,
правонаступником якого є Банк, та
ОСОБА_1 було укладено
кредитно-заставний договір шляхом
підписання останньою заяви
позичальника №NKХRR511121734, відповідно до
умов якої вона отримала кредитні кошти
у розмірі 2699 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,01 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення коштів до
22 травня 2009 року. Відповідачка
зобов'язалась здійснювати погашення
заборгованості за кредитом, починаючи
з 20 серпня 2008 року, щомісячно в період з
20 по 25 число у сумі 270 грн. 05 коп.

Зміст вказаної заяви відповідачки як
позичальника свідчить, що ця заява
разом з Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (далі - Умови), Тарифами
складає між сторонами
кредитно-заставний договір.

В даній заяві зазначено, що при
порушенні відповідачкою зобов'язань
щодо погашення кредиту вона сплачує
Банку пеню, розмір якої визначено у п. 5.1
Умов.

Відповідно до п. 5.1 Умов у випадку
несвоєчасного погашення
заборгованості по кредиту позичальник
сплачує Банку пеню у розмірі 1,25 % від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
але не менше однієї гривни.

Пунктом 5.5 Умов визначено, що терміни
позовної давності по вимогах щодо
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів, становить
п'ять років.

Із матеріалів справи видно, що згідно
розрахунку Банку загальна
заборгованість за даним
кредитно-заставним договором станом на
05 квітня 2013 року складала 27863 грн.99 коп.,
із яких: за основним кредитом - 1887 грн. 48
коп.; за відсотками за користування
кредитом - 0.81 грн.; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань - 24172 грн. 65 коп.,
штрафи - 500 грн.(фіксована частина) і 1303
грн. - процентна складова.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що
перебіг строку позовної давності
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалась або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
сплином строку виконання (частина
перша та п'ята ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Згідно із наданим Банком розрахунком
заборгованості за кредитно - заставним
договором заборгованість за основним
кредитом, відсотками за користування
кредитом виникла у відповідачки з
листопада 2008 року, а пеня нарахована,
починаючи з 20 грудня 2008 року. До суду з
даним позовом Банк звернувся 31 травня
2013 року, в якому просив стягнути
заборгованість за даним кредитним
договором станом на 05 квітня 2013 року.

Отже, в даному випадку пеня підлягає
стягненню за період з травня 2008 року
по 04 квітня 2013 року, тобто в межах
строку позовної давності, визначеної в
Умовах, що не суперечить положенням ст.
259 ЦК України.

За наведених обстави у суду першої
інстанції не було підстав для відмови
Банку в задоволенні вимог про
стягнення пені у зв'язку із пропуском
строку позовної давності.

Згідно розрахунку заборгованості
розмір пені за вказаний період Банком
визначено у 24172 грн. 65 коп.

Проте, згідно цього ж розрахунку
заборгованість за основним кредитом
складає 1887 грн.48 коп., а за відсотками за
користування кредитом - 0,81 грн.

Положеннями ст. 3 ЦК України
задекларовані засади справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства, у тому числі
і законодавства, яким врегульовано
договірні відносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Конституційний суд в Рішенні у справі
№ 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року за
конституційним зверненням громадянина
ОСОБА_2 зазначив, що положеннями частин
першої, другої статті 18 Закону про
захист прав споживачів встановлено, що
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачами умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. В частинах третій, четвертій
статті 18 Закону про захист прав
споживачів наведено окремі
несправедливі умови договору, перелік
яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4
частини першої статті 21 Закону про
захист прав споживачів встановлено, що
для цілей застосування цього захисту
та пов'язаного з ним законодавства про
захист прав споживачів права споживача
вважаються в будь - якому разі
порушеними, якщо порушується принцип
рівності сторін договору, учасником
якого є споживач.

Конституційний Суд України виходив з
того, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 ЦК засадам справедливості,
добросовісності, розумності як
складовим елементом загального
конституційного принципу верховенства
права. Наявність у кредитора
можливості стягувати із споживача
надмірні грошові суми як неустойку
спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для часткового задоволення
позову Банку в частині стягнення пені,
яка підлягає стягненню із
відповідачки, і визначення її в розмірі
1888 грн., тобто, в межах загальної
заборгованості відповідачки за
основним кредитом та відсотками.

Оскільки оскаржуване рішення в частині
відмови Банку в стягненні пені
ухвалено без повного з'ясування
фактичних обставин у справі та з
порушенням положень матеріального
права, то відповідно до пунктів 1,4
частини першої ст. 309 ЦПК України воно в
цій частині підлягає скасуванню із
ухваленням в цій частині нового
рішення, яким на користь Банку із
відповідачки слід стягнути 1888 грн.
пені.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Центрального районного
суду м. Миколаєва від 07 лютого 2014 року в
частині відмови в стягнення пені
скасувати в цій частині ухвалити нове
рішення.

Стягнути на користь Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» з ОСОБА_1 пеню в
розмірі 1888 (одна тисяча вісімсот
вісімдесят вісім) грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді