Справа № 639/4595/14-ц
№2/639/1456/14
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

2 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

у складі: головуючого судді
Іванової І.В.,

за участю секретаря
Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
"Жилкомсервіс" про стягнення моральної
шкоди, суд -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого
районного суду м. Харкова з позовом до
КП «Жилкомсервіс» про стягнення
моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 06.04.2014 року та 06.05.2014
року на дощі оголошень на вході у
під'їзд №6, у якому він проживає, ним
було виявлено оголошення, яке була
адресована мешканцям будинку, з
проханням погасити заборгованість за
послуги з утримання будинків та
прибудинкових територій. У зазначеному
оголошенні був вказаний і його номер
квартири з заборгованістю більш 11 000,00
гривень. Оголошення від 06.04.2014 року було
ніким не підписано. Оголошення від
06.05.2014 року було підписано та мало більш
повну інформацію. Позивач вважає, що
зазначені оголошення з'явились не
випадково, так як 31.03.2014 року ухвалою
Київського районного суду м. Харкова
було скасовано судовий наказ від 17.02.2014
року про стягнення з нього та його
членів сім'ї заборгованості за послуги
по утриманню будинків та прибудинкових
територій в сумі 4 819,76 грн.

КП «Жилкомсервіс» продовжує
стимулювати мешканців до погашення
заборгованості, шляхом вивіски списків
боржників. Однак такі дії суперечать
ст. ст. 3, 21, 24, 28, 29, 32, 34, 68 Конституції
України, яка гарантує кожному
громадянину недоторканність
особистого життя, поваги його честі та
гідності. У відповідності з п. 2 ст.5
Закону України «Про персональні дані»
відомості про заборгованість є
персональними, тобто інформацією з
обмеженим доступом, та її
розповсюдження можливо тільки за
згодою громадян. Ст. 6 п.6 та ст.1т. 6 п.6 та
ст.14 п.1 цього Закону забороняють
обробку та поширення персональних
даних про фізичну особу без її згоди.
Однак КП «Жилкомсервіс» відкрито
публікує персональні дані мешканців
будинку та його сім'ї для загального
огляду.

Ст. 6 п.2 Закону вимагає, щоб
персональні дані були точними і
достовірними. По-перше, ніякої
заборгованості у нього перед КП
«Жилкомсервіс» немає. Вдруге, як може
заборгованість у сумі 4 819,76 грн., яка
була вказана у заяві про видачу
судового наказу, за один місяць
збільшитися у 2,3 рази, а саме до 11 161,54
грн. Це відкрита брехня і наклепи з боку
КП «Жилкомсервіс». У зв'язку з тим, що
відомості, які вказані у оголошенні, є
недостовірними та такими що не
відповідають дійсності, порочать честь
і гідність його і його родини, тому вони
мають право на захист. Держава у цьому
випадку гарантує захист персональних
даних на підставі ст.24 п.1 Закону. Тому
КП «Жилкомсервіс» повинно бути
притягнуто до відповідальності за
порушення законодавства про захист
персональних даних згідно ст.28 Закону
«Про захист персональних даних». КП
«Жилкомсервіс» порушує його право та
право його сім'ї на особисте життя та її
таємницю.

КП «Жилкомсервіс» вже сім років
чинить тиск на нього і його сім'ю у
зв'язку з тим, що він відмовився
сплачувати послуги з утримання
будинків та прибудинкових територій,
так як між ними не укладено письмовий
договір. До лінії їх домашнього
телефону підключена автоматична запис
з вимогою невідкладно погасити
заборгованість. Начальник дільниці №18
КП «Жилкомсервіс» шляхом шантажу,
погроз і свавілля неодноразово
відмовляла видавати йому ключі від
горищного приміщення будинку, а також
необхідні довідки паспортистки,
мотивуючи свою відмову наявністю
заборгованості. У зв'язку з цим, він
вимушений був звертатися до
прокуратури м. Харкова.

Його сім'я мешкає у будинку з 1995
року, вони першими поселилися в під'їзд.
Вони 20 років доглядають за квітником,
який посадили, виростили плодові
дерева, бузок, жасмин, чагарники вздовж
пішохідних доріжок. Їх усі в будинку
знають з гарної сторони. Але зараз з-за
наклепу КП «Жилкомсервіс» їм соромно
дивитися людям в очі. Моральну шкоду КП
«Жилкомсервіс», завдану шляхом
поширення неправдивої, недостовірної
інформації, ганьблять честь і гідність
його і його сім'ї, змушує їх
виправдовуватися перед усіма
мешканцями будинку. Вони змушують їх
ходити по судах і захищати свою честь і
гідність, а це для пенсіонерів не так
вже й легко. Отримання повісток до суду,
судових наказів - це все стресові
ситуації, що вимагають величезної
напруги душевних та фізичних сил. В
кінцевому підсумку відкриті рани в
душі і серці, які важко залікувати. Вина
КП "Жилкомсервіс" очевидна, вони
виходячи з вищевикладеного хочуть
домогтися своєї мети. Тому їх незаконні
рішення і дії щодо його та його сім'ї
вимагають відшкодування моральної
шкоди відповідно ст. 56 Конституції
України.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги у повному обсязі та
надав пояснення аналогічні
вищенаведеному.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений
належним чином, причина неявки суду
невідома.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, у разі неявки в судове
засідання відповідача,
повідомленого належним чином, суд
вирішує справу на підставі наявних у
ній даних чи доказів /постановляє
заочне рішення/.

Зі згоди позивача, суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, та докази,
надані в їх обґрунтування, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Статтею 16 Цивільного кодексу України
встановлено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно статті 1 Цивільного
процесуального кодексу України
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного кодексу України
визначає законодавство, відповідно до
якого суд вирішує справи. Суд вирішує
справи відповідно до Конституції
України законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. Суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що встановлені Конституцією та
законами України.

Частина 1 статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до положень статті 23
Цивільного кодексу України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 Цивільного кодексу України
передбачає загальні підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду. Моральна шкода, завдана фізичній
або юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу державної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній
особі внаслідок її незаконного
засудження, незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт; в інших
випадках, встановлених законом.

Виходячи з положень пункту 3 роз'яснень
Пленуму Верховного суду України від
31.03.1995 року №4 «Про судову практику по
справам про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди»під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Згідно з пунктом 5 роз'яснень Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику по справам про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», оскільки питання відшкодування
моральної шкоди регулюються
законодавчими актами, введеними у дію в
різні строки, суду необхідно в кожній
справі з'ясовувати характер
правовідносин сторін і встановлювати
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин,
коли набрав чинності законодавчий акт,
що визначає умови і порядок
відшкодування моральної шкоди в цих
випадках, та коли були вчинені дії,
якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.
Відповідальність заподіювача шкоди
без вини може мати місце лише у
випадках, спеціально передбачених
законодавством.

Відповідно до ст. 22 ч. 1 п. 2 Закону
України «Про захист персональних
даних» контроль за додержанням
законодавства про захист персональних
даних у межах повноважень ,
передбачених законом , здійснюють такі
органи - суди.

Позивач посилається на те, що в
порушення вимог ст. 6 п. 6 та 14 п. 1 Закону
«Про захист персональних даних» ,
відповідач без його згоди розповсюдив,
шляхом вивішування оголошення його
персональні дані стосовно
заборгованості за послуги по
утриманню будинків, споруд та
прибудинкових територій , яка крім
того є недостовірною.

Суд не може погодитися з такими
доводами позивача, оскільки як
вбачається з доданих до матеріалів
справи оголошень адміністрації КП
«Жилкомсервіс» станом на 1 квітня 2014
року та без дати /а.с.6,7/, відповідач
зазначив лише квартири , які мають таку
заборгованість, у тому числі номер
квартири ОСОБА_1. Прізвище, ім'я та по
батькові, дата , місяць , рік народження
, а також інші персональні дані
позивача у цих оголошеннях відсутнє. А
тому вважати, що відповідачем без згоди
позивача були розповсюджені його
персональні дані щодо заборгованості
за послуги по утриманню будинків,
споруд та прибудинкових територій ,
шляхом вивішування оголошення на
під'їзді будинку АДРЕСА_1 , не можливо.

Також відповідачем не надано суду
доказів тому, що відповідачем були
розповсюджені недостовірні
персональні дані щодо заборгованості
за послуги по утриманню будинків,
споруд та прибудинкових територій ,
шляхом вивішування оголошення на
під'їзді будинку.

Ухвала Київського районного суду м.
Харкова від 31 березня 2014 року про
скасування судового наказу від 17
лютого 2014 року про стягнення солідарно
з ОСОБА_1 та членів його сім'ї
заборгованості за послуги утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій , не є належним доказом у
розумінні ст. 58 ЦПК України
відсутності вищевказаної
заборгованості , оскільки скасування
наказу не перешкоджає КП
«Жилкомсервіс» звернутися до суду з
позовом про стягнення цієї
заборгованості у загальному порядку.

Крім того відповідно до ст. 11
Закону України «Про інформацію»
інформація про фізичну особу
(персональні дані) - відомості чи
сукупність відомостей про фізичну
особу, яка ідентифікована або може
бути конкретно ідентифікована. Не
допускаються збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім
випадків,визначених законом, і лише в
інтересах національної безпеки,
економічного добробуту та захисту
прав людини. До конфіденційної
інформації про фізичну особу
належать, зокрема, дані про її
національність, освіту, сімейний
стан, релігійні переконання, стан
здоров'я, а також адреса, дата і
місце народження.

Як зазначалось вище дані позивача
про національність, освіту, сімейний
стан, релігійні переконання, стан
здоров'я, а також адреса, дата і
місце народження, у оголошеннях не
зазначались, а тому порушень вимог
Закону «Про інформацію» та
притягнення до відповідальності
відповідно до вимог ст.. 27 цього Закону ,
суд також не вбачає.

На думку суду позивач не довів
суду той факт, що зі сторони
відповідача по відношенню до нього
були вчинені неправомірні дії у
вигляді незнаного розповсюдження його
персональних даних.

За таких обставин суд не вбачає
причинного зв'язку між діями
відповідача та наявності спричинення
позивачу моральної шкоди.

Аналізуючи вищенаведене суд дійшов до
висновку про не обґрунтованість
позовних вимог позивача та відсутність
підстав для їх задоволення.

Виходячи з вищенаведеного та керуючись
ст. ст. ст. 3,4, 8,10,15,60,209,212-215,218,294 ЦПК
України, ст. 1167 ЦК України, суд-

Вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області протягом 10
днів з дня проголошення, особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя І.В.
Іванова