РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Київський
районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді
Божко В.В.

за участю секретаря
Андрющенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Макрокап
Девелопмент Україна» про розірвання
договору на участь у будівництві,
стягнення коштів у зв'язку з порушенням
зобов'язання, -

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2014 р. позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
відповідача - ТОВ «Макрокап
Девелопмент Україна», у якому просить
суд:

розірвати договір № 3 від 21.01.2005 р.,
укладений між ним та відповідачем на
участь у будівництві;

стягнути з відповідача на його користь
суму боргу в розмірі 412 590, 00 грн.,
інфляційні витрати в розмірі 140 360, 59
грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог Позивач
посилається на те, що 21 січня 2005 р. між
позивачем та відповідачем було
укладено Договір про участь у
будівництві №3. Відповідно до п.1.1.
Договору відповідач здійснює
будівництво житлового будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземною автостоянкою за
індивідуальним проектом, а Позивач
приймає участь у спільній діяльності
на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору по закінченню
будівництва за умови виконання
Позивачем своїх зобов'язань,
Відповідач передає у власність
Позивача одну квартиру з 4-х кімнат (тип
4А), що є будівельним номером, загальною
площею 144,3 м.кв., розташовану на 4-му
поверсі в багатоповерховому житловому
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями та підземною
автостоянкою за адресою: м. Харків, вул.
Леніна.

Відповідно до п. 1.3. Договору строк
завершення будівництва визначається
рішенням Харківської міської ради та
Харківського виконавчого комітету: І
квартал 2009р.

Однак будівництво до теперішнього часу
не завершено, до цього часу об'єкт не
зданий в експлуатацію.

Не завершення будівництва у
встановлений строк позивач розцінює як
підставу для розірвання договору та
стягнення коштів, які були внесені
позивачем за договором.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримала в повному
обсязі.

Представник відповідача, будучи
допитаною в судовому засіданні, проти
задоволення позову заперечувала,
вважаючи позовні вимоги суперечливими
і такими, що не мають чіткого
законодавчого обґрунтування. При
цьому, в обґрунтування своїх
заперечень представник відповідача
зазначила, що рішенням 31 сесії
Харківської міської ради 6 скликання
було продовжено строки будівництва
багатоповерхового житлового будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземною автостоянкою по вул.
Леніна в м. Харкові до 31.12.2015р.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
перевіривши матеріали справи, прийшов
до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

21 січня 2005 р. між позивачем та
відповідачем було укладено Договір про
участь у будівництві №3 (далі Договір)
(а.с.6-12).

Відповідно до п.1.1. Договору відповідач
здійснює будівництво житлового
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями та підземною
автостоянкою (далі - Об'єкт) за
індивідуальним проектом, а Позивач
приймає участь у спільній діяльності
на умовах цього договору.

Згідно п. 1.2. Договору по закінченню
будівництва за умови виконання
Позивачем своїх зобов'язань,
Відповідач передає у власність
Позивача одну квартиру з 4-х кімнат (тип
4А), що є будівельним номером, загальною
площею 146,19 кв.м., розташовану на 4-му
поверсі в багатоповерховому житловому
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями та підземною
автостоянкою за адресою: м. Харків, вул.
Леніна.

Відповідно до п. 1.3. Договору строк
завершення будівництва визначається
рішенням Харківської міської ради та
Харківського виконавчого комітету: І
квартал 2009р.

Однак будівництво до теперішнього часу
не завершено, житловий будинок не
зданий в експлуатацію.

По об'єкту будівництва
«Багатоповерховий житловий будинок з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземною автостоянкою по вул.
Леніна» будівельна готовність
становить 60%.

За період з початку будівництва і до
теперішнього часу виконані такі
роботи:

- підготовчі роботи та роботи з
організації будівництва - 100% (в т.ч.:
огородження ділянки - 100%, улаштування
тимчасових під'їзних шляхів - 100%,
тимчасові споруди та інженерні мережі -
100%, монтаж 2 баштових кранів - 100% та
інші).

- виноси з ділянки будівництва та
переноси зовнішніх інженерних мереж -
100%;

- улаштування шпунтової огорожі по
периметру котловану (укріплення
котловану)

- улаштування котловану - 100%;

- улаштування фундаменту
(буроін'єкційні палі, залізобетонна
плита, та ростверки)- 100%;

- гідроізоляція фундаменту та
зворотня засипка - 100%;

- улаштування монолітного
залізобетонного каркасу - 72% (у тому
числі залізобетонний каркас підземної
частини - 100%);

- огороджувальні конструкції та
перегородки - 35% (у тому числі підземна
частина - 98%);

- зовнішні інженерні мережі - 42%.

Будівництво об'єкта не завершено через
світову фінансову кризу, яка негативно
вплинула на будівельну галузь.

П. 4 ст. 3 Закону «Про запобігання впливу
світової фінансової кризи на розвиток
будівельної галузі та житлового
будівництва» від 25.12.2008 р. було
заборонено розірвання фізичними та
юридичними особами будь-яких
договорів, результатом яких є передача
забудовниками завершеного об'єкту
(частини об'єкту) житлового будівництва
за умов, що за такими договорами
внесена плата 100% вартості об'єкту
(частини об'єкту) житлового
будівництва.

Крім заборони дострокового розірвання
договорів, тим же п.4 ст.3 Закону від
25.12.2008р. був введений мораторій на
повернення грошей: Повернення коштів,
внесених фізичними та юридичними
особами на користь забудовників за
розірваними договорами, за якими
здійснено часткову оплату вартості
об'єкта (частини об'єкта) житлового
будівництва, здійснюється після
наступної реалізації такого об'єкта...
Нарахування та виплата забудовником
штрафних санкцій, передбачених
договорами, та стягнення коштів,
передбачених ст. 625 ЦК України, на строк
дії цієї статті не здійснюється. Ця
заборона не застосовується, якщо
визначений термін прийняття в
експлуатацію об'єкту будівництва
переноситься більш ніж на 18 місяців.

Протягом зазначених 18 місяців було
неможливо задоволення будь-яких
претензій з боку інвесторів щодо
строків та повернення грошей, а
недотримання строків завершення
будівництва, встановлених в договорі
до кризи, не розцінюється як
прострочення та істотне порушення умов
Договору в силу закону та не надає
підстав для застосування наслідків, що
визначені в ст.611, 612, 615, 623 ЦК України.

В подальшому Законом від 09.09.2010 р. був
продовжений строк дії мораторію на 12
місяців з моменту набрання ним
чинності.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

В ст.611 ЦК України зазначено: У разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

В Договорі не зазначені наслідки
невиконання строків завершення
будівництва у строк, вказаний в п.1.3.
Договору. В ньому визначено, що строк
завершення будівництва визначається
рішенням Харківської міської ради та
Харківським виконавчим комітетом. На
момент укладення договору цей строк
визначався І квартал 2009р., і це
положення носило довідковий характер,
а не характер зобов'язання, оскільки
цей строк визначає не забудовник, а
міська рада при наданні земельної
ділянці.

Рішенням 31 сесії Харківської міської
ради 6 скликання «Про поновлення
договорів оренди землі для продовження
строків будівництва об'єктів» від
26.02.2014 № 1467/14 ПФ "Інверком" було
продовжено строки будівництва
багатоповерхового житлового будинку з
вбудованими нежитловими приміщеннями
та підземною автостоянкою по вул.
Леніна в м. Харкові до 31.12.2015р.

Відповідно до п.7.1. вказаного рішення
відповідачу було поновлено договір
оренди землі від 16.09.2008р. №26 до
31.12.2015р. Відповідно до п.7.2. вказаного
рішення, ПФ "Інверком" необхідно
звернутися до Департаменту земельних
відносин Харківської міської ради для
оформлення додаткової угоди до
договору оренди землі, в частині
продовження строку будівництва.

На виконання зазначеного рішення ПФ
"Інверком" було виконано усі необхідні
дії для укладання додаткової угоди до
Договору оренди землі стосовно
продовження строків будівництва. На
теперішній час юридичним
департаментом Харківської міської
ради розробляється проект цієї
Додаткової угоди, яка буде надана на
погодження ПФ "Інверком", після
погодження Харківською міською радою
буде надана така Додаткова угода для
підписання та подальшої реєстрації.
Таким чином, приймаючи до уваги, що
строк будівництва було продовжено
рішенням Харківської міської ради,
твердження, що на теперішній час строк
будівництва закінчився, є невірним.

Відповідно до ст.10 ч.3, 60 ч.1,4 ЦПК
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні представник
позивача вказувала на те, що позивач
був змушений звернутися до суду з
позовом про розірвання договору,
оскільки у встановлені договором
строки будівництво об'єкту не
завершено, передача приміщень не
відбулася, у зв'язку з невиконанням
умов договору саме з вини відповідача,
що є істотним порушенням договору і є
підставою для розірвання договору.

Відповідно до ст. 1130 ЦК
України за договором про спільну
діяльність сторони ( учасники)
зобов'язується спільно діяти без
створення юридичної особи для
досягнення певної мети, що не
суперечить законові.

Стаття 1131 ЦК України
передбачає, що договір про спільну
діяльність укладається у письмовій
формі. Умови договору про спільну
діяльність у тому числі й координація
спільних дій учасників або ведення їх
спільних прав, правовий статус
виділеного для спільної діяльності
майна, покриття витрат та збитків
учасників, їх участь у результатах
спільних дій та інші умови
визначаються за домовленістю сторін,
якщо інше не встановлено законом про
окремі види спільної діяльності.

Згідно до ст.614 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст.
651 Цивільного кодексу України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї з сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною
договору, коли внаслідок завданої цим
шкоди друга сторона значною мірою
позбавляється того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення
договору однією зі сторін, яке тягне
для другої сторони неможливість
досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного
здійснюється судом відповідно до
критеріїв, що встановлені вказаною
нормою. Оціночне поняття істотності
порушення договору законодавець
розкриває за допомогою іншого
оціночного поняття - "значної міри"
позбавлення сторони того, на що вона
розраховувала при укладенні договору.
Це (друге) оціночне поняття значно
звужує сферу огляду суду. Істотність
порушення визначається виключно за
об'єктивними обставинами, що склалися у
сторони, яка вимагає розірвання
договору. В такому випадку вина (як
суб'єктивний чинник) сторони, що
припустилася порушення договору, не
має будь-якого значення і для оцінки
порушення як істотного, і для
виникнення права вимагати розірвання
договору на підставі частини другої
статті 651 ЦК України.

Іншим критерієм істотного порушення
договору закон визнає розмір завданої
порушенням шкоди, який не дозволяє
потерпілій стороні отримати очікуване
при укладенні договору. При цьому
йдеться не лише про грошовий вираз
завданої шкоди, прямі збитки, а й
випадки, коли потерпіла сторона не
зможе використати результати договору.

Вирішальне значення для застосування
зазначеного положення закону має
співвідношення шкоди з тим, що могла
очікувати від виконання договору
сторона.

Щодо вимоги позивача щодо стягнення
збитків, суд вважає їх
необґрунтованими, оскільки фактично,
позивач просить стягнути з відповідача
суму внеску за Договором про участь у
будівництві, тобто фактично це є
поверненням суми внеску.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України,
збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки);

- доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, виходячи з положень
вищевказаної статті, вимога позивача
щодо повернення суми внеску не може
бути розцінена, яка стягнення збитків.

Вимоги позивача щодо стягнення
інфляційних втрат також не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Ст. 625 ЦК України передбачає
відповідальність боржника, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора він
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Суд вважає, що зобов'язання
відповідача не є грошовим
зобов'язанням, оскільки відповідно до
положень п. 1.2. Договору по закінченню
будівництва за умови виконання
Позивачем своїх зобов'язань,
Відповідач передає у власність
Позивача одну квартиру з 4-х кімнат (тип
4А), що є будівельним номером, загальною
площею 144,3 м.кв., розташовану на 4-му
поверсі в багатоповерховому житловому
будинку з вбудованими нежитловими
приміщеннями та підземною
автостоянкою за адресою: м. Харків, вул.
Леніна.

Відповідно до ч. 1 ст.15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання.

Порушення цивільного права
є результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Таким чином, вимоги позивача щодо
розірвання договору про участь у
будівництві №3 від 21 січня 2005р. та
стягнення коштів, які були внесені
позивачем за договором, та стягнення
інфляційних витрат є безпідставними,
недоведеним та передчасними, оскільки
строк будівництва та введення будинку
в експлуатацію був порушений не з вини
відповідача і тому відсутні підстави
для розірвання укладеного договору, у
зв'язку з чим в задоволенні позову
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 203, 208, 209, 212, 213,
215 ЦПК України, ст.ст. 22, 526, 611, 612, 614, 615, 623,
625 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Макрокап
Девелопмент Україна» про розірвання
договору на участь у будівництві,
стягнення коштів у зв'язку з порушенням
зобов'язання - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Головуючий -