Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м.
Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі:

головуючої - судді Семенцової Л.М.,

за участю секретаря - Андрушко І.С.,

озглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до гаражного кооперативу
«Простір» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, визнання
незаконним наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

18.11.2013 року позивач звернувся до суду з
указаним позовом, обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що з 01.06.2010 року він
працював на посаді охоронця гаражного
кооперативу «Простір» та наказом № 49
від 23.10.2013 року його було звільнено з
роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України. Вважає
своє звільнення незаконним та
необґрунтованим з огляду на те, що
23.10.2013 року спиртних напоїв він не
вживав, а результати медичного
дослідження отримані лише за допомогою
алкотестера і ніяких інших аналізів на
встановлення стану сп'яніння йому не
проводилося, а також його медичне
обстеження було проведено з
порушеннями. Окрім того, наказом від
04.07.2013 року його було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
виді догани за перебування у робочий
час на чергуванні з 30.06.2013 року по 01.07.2013
року в стані алкогольного сп'яніння.
Проте по закінченню чергування 01.07.2013
року на підставі медичного обстеження
в Житомирському обласному
наркологічному диспансері у нього не
було виявлено ознак сп'яніння та згідно
медичного висновку його стан
охарактеризований як «тверезий». Тому,
не погоджуючись із звільненням з
роботи та притягненням до
дисциплінарної відповідальності,
просить визнати наказ № 49 від 23.10.2013
року про звільнення його з роботи
недійсним, поновити його на посаді
охоронця гаражного кооперативу
«Простір» з 23.10.2013 року, стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу з 23.10.2013 року по день
постановлення судом рішення, визнати
незаконним наказ відповідача від 04.07.2013
року про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності та
стягнути з відповідача на його користь
10000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоду, завданої внаслідок
неправомірних дій відповідача, через
які він змушений був докладати
додаткових зусиль для організації
свого життя.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали заявлені
позовні вимоги, на обґрунтування яких
послалися на обставини, викладені в
позовній заяві. Позивач у судовому
засіданні пояснив, що він не вживає
спиртні напої в силу наявності хвороб,
і тому ні 30.06.2013 року, ні 23.10.2013 року він
не вживав спиртних напоїв, а 23.10.2013 року
у зв'язку з поганим самопочуттям
прийняв краплі валокардину. Медичне
обстеження 23.10.2013 року було проведено з
порушеннями, які призвели до надання
лікарем невірного висновку про
перебування його в стані алкогольного
сп'яніння. Із результатами алкотестера
лікарем його ознайомлено не було.
Вважає, що його звільнення з роботи
мало місце за суб'єктивних причин. З
02.07.2013 року по 05.07.2013 року у зв'язку з
тимчасовю непрацездатністю він
перебував на лікуванні, і саме протягом
цього часу 05.07.2013 року було винесено
наказ про застосування до нього
дисциплінарного стягнення у виді
догани, з яким його ознайомили 08.07.2013
року, але підписуватись про
ознайомлення з його змістом він
відмовився.

Представник відповідача заперечувала
проти задоволення позову та пояснила,
що позивач перебував у трудових
відносинах з гаражним кооперативом
«Простір». 30.06.2013 року у зв'язку з тим, що
позивача було запідозрено у
перебуванні на робочому місці в
нетверезому стані йому було
запропоновано пройти медичне
обстеження. Однак він відмовився його
проходити та надати пояснення, а в
подальшому був відсутній на роботі та
повідомив, що йому відкрито лікарняний
лист. Після оголошення догани у
присутності зміни позивач відмовився
поставити свій підпис про ознайомлення
з наказом про застосування до нього
дисциплінарного стягнення, про що було
складено відповідний акт. 23.10.2013 року
позивача було виявлено в стані
алкогольного сп'яніння, тому того ж дня
після отримання результатів його
медичного обстеження було складено
наказ про відсторонення його від
роботи та про звільнення із займаної
посади. Отримувати розрахункові кошти
та трудову книжку він відмовився та
відмовляється їх отримувати і до
теперішнього часу, хоча йому
неодноразово направлялися письмові
повідомлення з пропозицією з'явитися
на підприємство за їх отриманнями.
Профспілкового комітету у гаражному
кооперативі «Простір» не існує.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, представника
відповідача, свідків, лікаря-нарколога,
який проводив медичне обстеження
позивача щодо вживання ним спиртних
напоїв, дослідивши письмові матеріали
справи, з'ясувавши фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позовна
заява, оцінивши докази в їх сукупності,
дійшов до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Статтею 43 Конституції України
передбачено, що громадянам
гарантується захист від незаконного
звільнення.

Відповідно до п. 7 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку: появи на роботі
в нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що, вирішуючи
позови про поновлення на роботі осіб,
трудовий договір з якими розірвано за
п. 7 ст. 40 КЗпП, суди повинні мати на
увазі, що з цих підстав можуть бути
звільнені з роботи працівники за появу
на роботі у нетверезому стані, у стані
наркотичного або токсичного сп'яніння
в будь-який час робочого дня, незалежно
від того, чи були вони відсторонені від
роботи, чи продовжували виконувати
трудові обов'язки. Для працівника з
ненормованим робочим днем час
знаходження на роботі понад
встановлену його загальну тривалість
вважається робочим. Нетверезий стан
працівника або наркотичне чи токсичне
сп'яніння можуть бути підтверджені як
медичним висновком, так і іншими видами
оказів, яким суд має дати відповідну
оцінку.

Судом встановлено, що позивач працював
на посаді охоронця гаражного
кооперативу «Простір» та наказом
голови правління ОСОБА_2. № 49 від 23.10.2013
року (а.с. 61) його було звільнено з
роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України за
розпиття спиртних напоїв та
знаходження на чергуванні в
нетверезому стані під час чергування
23.10.2013 року. Підставою для звільнення в
наказі зазначено доповідну записку
заступника голови ОСОБА_3 та висновок
Житомирського обласного
наркологічного диспансеру від 23.10.2013
року № 350.

23.10.2013 року позивача було доставлено до
Житомирського обласного
наркологічного диспансеру для
проходження незалежного медичного
огляду на стан алкогольного сп'яніння.
Результат проби на алкоголь у позивача
за допомогою алкотесту склав 0,52
проміле алкоголю, що убачається з
висновку лікаря-нарколога
Житомирського обласного
наркологічного диспансеру ОСОБА_4, який
міститься у виписці із медичної карти
амбулаторного (стаціонарного) хворого
№ 350 від 23.10.2013 року (а.с. 13), та якому
вказано, що 23.10.2013 року о 19-50 год. позивач
знаходився в стані алкогольного
сп'яніння.

Лікар-нарколог Житомирського
обласного наркологічного диспансеру
ОСОБА_4, допитаний у судовому засіданні
в якості спеціаліста, пояснив зокрема,
що 23.10.2013 року він здійснював медичне
обстеження позивача на стан сп'яніння
та ним було складено висновок № 350. Із
результатами проведеного дослідження
за допомогою алкотестера він ознайомив
позивача.

Факт появи на роботі в нетверезому
стані може встановлюватися не тільки
спеціальним обстеженням з
використанням відповідних технічних
засобів, але й будь-якими іншими
доказами, допустимими з точки зору
цивільно-процесуального
законодавства, і такими, які
відносяться до справи.

Згідно доповідної записки заступника
голови правління гаражного
кооперативу «Простір» ОСОБА_3 (а.с. 65)
під час перевірки робочої зміни
охоронців бригади № 4 23.10.2013 року о 18-20
год. було виявлено розпиття спиртних
напоїв на робочому місці охоронцями
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1, якого було
супроводжено до Житомирського
обласного наркологічного диспансеру
для проходження обстеження. За
результатами проведеного о 19-50 год.
23.10.2013 року медобстеження складено
медичний висновок № 350 від 23.10.2013 року,
що був підставою для відсторонення
ОСОБА_1 від роботи.

В акті від 23.10.2013 року, складеного
заступником голови правління
гаражного кооперативу «Простір»
ОСОБА_3 та посвідченого підписами
голови правління ОСОБА_2, членом
правління ОСОБА_7 та охоронцем ОСОБА_8
(а.с. 64), вказано, що було виявлено
розпиття спиртних напоїв позивачем,
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, а також в ньому
зазначено про відмову позивача надати
пояснення з цього приводу.

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків охоронці гаражного
кооперативу «Простір» ОСОБА_6 та ОСОБА_5
надали показання про те, що 23.10.2013 року у
робочий час позивач разом з ними вживав
горілку та були виявленні під час цього
керівництвом кооперативу.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які працюють головою
правління та заступником голови
правління відповідно, допитані в
судовому засіданні як свідки, надали
показання про те, що вони особисто
застали позивача, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 під
час спільного розпиття ними спирних
напоїв. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 показали, що в
їхній присутності проводилося медичне
обстеження позивача за допомогою
алкотестера, яким двічі було
зафіксовано та продемонстровано
присутнім (в тому числі і позивачу)
наявність у позивача алкогольного
сп'яніння, та після чого йому було
запропоновано лікарем здати аналіз
сечі та крові, на що він не погодився.

Свідок ОСОБА_9, який працює охоронцем у
гаражному кооперативі «Простір» та
який також був присутнім під час
проходження позивачем медичного
обстеження, підтвердив відмову
позивача здати аналіз сечі та крові на
пропозицію лікаря. Окрім того, надав
показання про те, що після оголошення
позивачу наказу про його звільнення
він відмовився проставити свій підпис
про ознайомлення з його змістом.

Аналогічні показання щодо відмови
позивача здати аналізи надав також і
допитаний у судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_7

Суд приймає до уваги показання
допитаних у судовому засіданні в
якості свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_8, які надали узгоджені
між собою показання, що
підтверджуються матеріалами справи, а
також поясненнями лікаря-нарколога
ОСОБА_4

У судовому засіданні були допитані в
якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, які є
колишніми працівниками гаражного
кооперативу «Простір», та дружина
позивача ОСОБА_12, які охарактеризували
його з позитивної сторони, пояснивши,
що він не вживає спиртних напоїв.
Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні
показав, що бачив позивача біля 19-00 год.
23.10.2013 року та будь-яких зовнішніх
ознак, які свідчили б про стан сп'яніння
позивача, він не помітив. Однак суд не
приймає до уваги їхні показання, так як
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не
були особисто присутні під час подій,
які відбувалися в гаражному
кооперативі «Простір» та які стали
підставою для звільнення позивача із
займаної ним посади. Також показання
свідка ОСОБА_13 не спростовують
досліджених судом доказів перебування
позивача у стані сп'яніння 23.10.2013 року в
робочий час, оскільки його сприйняття
стану позивача не можна вважати
об'єктивним за відсутності інших
доказів на підтвердження цьому.

Частиною 1 ст. 43 КЗпП України визначено,
що розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Як установлено у судовому засіданні,
позивач не є членом будь-якої
профспілки, а представник відповідача
підтвердила, що на підприємстві
профспілкової організації немає, а
тому згода на звільнення позивача
профспілкової організації не
вимагалась.

Таким чином, оцінюючи зібрані у справі
докази, суд дійшов до висновку, що
звільнення позивача з посади охоронця
гаражного кооперативу «Простір» є
законним та було здійснено на підставі
фактичних даних, які підтверджують, що
внаслідок вжиття позивачем спиртних
напоїв 23.10.2013 року він перебував на
роботі в нетверезому стані. Тому в
частині позовних вимог про поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди суд
відмовляє в їх задоволенні за
безпідставністю.

Статтею 139 КЗпП України передбачено, що
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу, додержувати
трудової і технологічної дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитися до майна
власника, з яким укладено трудовий
договір.

Відповідно до п. 3.1 Правил внутрішнього
трудового розпорядку для працівників
гаражного кооперативу «Простір», з
якими позивач був ознайомлений (а.с.
56-59), працівники підприємства
зобов'язані, зокрема: працювати чено і
сумлінно, дотримуватися дисципліни
праці і точно виконувати розпорядження
голови кооперативу та інших посадових
осіб відповідно до їхньої компетенції,
дотримуватися вимог пропускного
режиму, порядку переміщення машин, не
проносити на територію підприємства та
не вживати алкогольні напої,
наркотичні і психотропні речовини.

Наказом виконуючого обов'язки голови
правління гаражного кооперативу
«Простір» Мосейчук І.А. № 30 від 05.07.2013
року (а.с. 45) позивачу оголошено догану
за порушення трудової дисципліни та п. 3
правил внутрішнього трудового
розпорядку (знаходження на роботі в
стані сп'яніння, в грубій формі
відмовився їхати на медичне обстеження
та без дозволу виконуючого обов'язки
голови правління покинув робоче місце).

Частиною 1 ст. 148 КЗпП України
визначено, що дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Згідно наданого позивачем листка
непрацездатності (а.с. 44) у період з
02.07.2013 року по 05.07.2013 року він був
звільнений від роботи у зв'язку з
хворобою та лікуванням.

Позивачу було оголошено про
застосування до нього дисциплінарного
стягнення у виді догани 08.07.2013 року, про
що пояснив позивач у судовому
засіданні та підтверджується актом від
08.07.2013 року (а.с. 54) про оголошення йому
догани та його відмови проставити
підпис на підтвердження ознайомлення з
ним.

За положеннями ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися із заявою
про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайнного суду
в тримісячний строку з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», а саме у п. 4 роз'ясненено, що
встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
неможливим поновити порушений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк
поширюється на всі випадки звільнення
незалежно від підстав припинення
трудового договору. Якщо місячний чи
тримісячний строк пропущено без
поважних причин, у позові може бути
відмовлено з цих підстав. Оскільки при
пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Зважаючи на те, що наказ про
застосування відносно позивача
дисциплінарного стягнення у виді
догани № 30 від 05.07.2013 року було винесено
у час його тимчасової
непрацездатності, тобто всупереч
правилам ч. 1 ст. 148 КЗпП України, тому
він є таким, що не відповідає вимогам
закону.

Поряд з тим, звернувшись до суду 18.11.2013
року з даним позовом, позивач пропустив
визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України
тримісячний строк звернення до суду за
захистом своїх трудових прав в частині
вимог щодо оскарження наказу про
притягнення його до дисциплінарної
відповідальності, перебіг якого
розпочався з 08.07.2013 року, тобто з часу,
коли йому стало відомо про оголошення
йому догани, та закінчився 08.10.2013 року.
При цьому поважних причин пропуску
строку звернення до суду з позовом
позивачем у судовому засіданні не
наведено та не надано доказів на їх
підтвердження.

З огляду на викладене суд також
відмовляє у задоволенні позовних вимог
у частині визнання незаконним наказу
про притягнення його до дисциплінарної
відповідальності за пропуском строку
звернення до суду з позовом.

Оскільки за подання даного позову
позивач звільнений від сплати судового
збору на підставі ст. 5 Закону України
«Про судовий збір», тому відповідно до
ст. 88 ЦПК України такі витрати
компенсуються за рахунок держави.

Враховуючи викладене, керуючись
ст. 43 Конституції України, ст. ст. 40, 43, 139,
148, 233 КЗпП України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212-215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
гаражного кооперативу «Простір» про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, визнання незаконним наказу
про притягнення до дисциплінарної
відповідальності та відшкодування
моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене
до Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Л.М.
Семенцова