Справа № 127/2-2062/2011 Провадження №
22-ц/772/3533/2014Головуючий в суді першої
інстанції Іщук Т. П.Категорія
81Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі головуючого судді Сала Т.Б.,
суддів Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю., при
секретарі Торбасюк О.І., за участю
представника Замостянського відділу
державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції на ухвалу
Вінницького міського суду Вінницької
області від 07.11.2014 року постановлену у
цивільній справі за поданням головного
державного виконавця Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції про визначення частки майна
боржника у майні,

встановила:

В жовтні 2014 року державний виконавець
Замостянського відділу ДВС
Вінницького МУЮ звернувся в суд з
поданням, в якому просив визначити, що
частка ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1
становить 1/2 частину цієї квартири.

В обґрунтування вимог зазначив, що на
виконанні відділу знаходиться
виконавчий лист №2-2062-2011, виданий 29.11.2011
року Замостянським районним судом м.
Вінниці, про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 заборгованості в
розмірі 75 870,00 грн. В ході проведення
виконавчих дій майна, на яке можна
звернути стягнення, у боржника не
виявлено. Разом з тим, встановлено, що
скаржник перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, за
якою за даними КП «Вінницьке МБТІ»,
зареєстроване право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

На думку державного виконавця вказане
майно є спільною сумісною власністю
подружжя, а отже, може забезпечити
виконання рішення суду, у зв'язку з чим
він і звернувся з вказаним поданням.

Ухвалою Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.11.2014 року в
задоволені подання держаного
виконавця відмовлено.

Замостянський відділ ДВС Вінницького
МУЮ не погодився з таким судовим
рішенням та подав апеляційну скаргу в
якій просить ухвалу скасувати,
постановити нову ухвалу, якою
задовольнити вимоги подання
державного виконавця.

При цьому виконавець посилається на
порушення судом норм матеріального
права. Скаржник вважає оскаржувану
ухвалу незаконною та необґрунтованою.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія суддів
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні
Замостянського відділу державної
виконавчої служби Вінницького
міського управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 2-2062-2011,
виданий 29.11.2011 року Замостянським
районним судом м. Вінниці, про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованості в розмірі 75 870,00 грн.

ОСОБА_5 перебуває з 16.02.1991 року в шлюбі з
ОСОБА_6.

Право власності на квартиру АДРЕСА_1
зареєстроване за ОСОБА_6 та отримано
останньою відповідно до рішення
виконавчого комітету Вінницької
міської ради від 16.01.2007 року №20 в
порядку приватизації квартири згідно з
Законом України «Про приватизацію
державного житлового фонду».

Державним виконавцем Замостянського
відділу ДВС Вінницького МУЮ у поданні
ставиться питання про визначення
частки ОСОБА_5, як за одним із подружжя,
у праві власності у вказаній вище
квартирі в розмірі 1/2 частини цієї
квартири.

Відмовляючи в задоволені подання
державного виконавця суд першої
інстанції виходив з того, що ОСОБА_4
набула право власності, реалізувавши
своє право на приватизацію житла, а
отже, це майно є її особистою власністю,
а не спільною сумісною власністю
подружжя.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Стаття 52 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає порядок
звернення стягнення на майно боржника
для виконання за виконавчим
документом, в тому числі і на частку
боржника в майні, яким він володіє
спільно з іншими особами.

Власність у сім'ї існує у двох правових
режимах: спільна сумісна власність
подружжя та особиста приватна
власність кожного з подружжя, залежно
від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які є
підставами виникнення права спільної
сумісної власності на майно подружжя)
визначені в ст. 60 СК України. За змістом
цієї норми майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та чоловіку
на праві спільної сумісної власності.

Належність майна до спільної сумісної
власності подружжя визначається не
тільки фактом придбання його під час
шлюбу, але й спільністю участі подружжя
коштами або працею в набутті майна.
Необхідно установити не тільки факт
набуття майна під час шлюбу, а й той
факт, що джерелом його набуття є
спільні сумісні кошти або спільна
праця подружжя.

Відповідно до роз'яснень Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, від 07.02.2014, № 5 "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав,
до особистої власності подружжя, крім
інших випадків, належить квартира
(будинок), житлові приміщення у
гуртожитках, передані при приватизації
з державного житлового фонду за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно в них
мешкають, у їх спільну сумісну
власність (стаття 8 Закону України від 19
червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію
державного житлового фонду").

Як встановлено судом першої інстанції
участь у приватизації спірної квартири
приймала лише ОСОБА_4, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло (а. с. 75). В даному
свідоцтві вказано, що спірна квартира
належить лише ОСОБА_4. Інші члени сім'ї в
свідоцтві не вказані.

Проаналізувавши вказані обставини та
норми права, колегія суддів прийшла до
висновку, що дана квартира є особистою
власністю ОСОБА_4, а від так, вимоги
подання державного виконавця не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає оскаржувану
ухвалу суду законною та обґрунтованою,
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу Замостянського
відділу державної виконавчої служби
Вінницького міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Вінницького міського суду
Вінницької області від 07.11.2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
/підпис/

Судді:
/підписи/

Згідно з оригіналом: