Провадження №2/521/5288/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2014 року

місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси
в складі:

головуючого судді -
Плавича І.В.,

при секретарі -
Мазинській І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні вказаного складу суду
знаходиться на розгляді цивільна
справа за позовом ПАТ «Дельта Банк»
(надалі за текстом - банк) до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову повноважний
представник сторони позивача вказує,
що 07 серпня 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу
№0, відповідно до умов якого банк
надає позичальникові кредит у розмірі
20987,00 доларів США з розрахунку 13% річних
на споживчі цілі строком з 07 серпня 2007
року до 07 серпня 2014 року з погашенням
кредиту та процентів за користування
кредитом щомісячно згідно із
відповідним графіком, а остання в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором.

Виконання основного зобов'язання було
забезпечене заставою, а також порукою,
про що укладено окремий договір.

В подальшому ПАТ «Укрсиббанк» -
правонаступник АКІБ «Укрсиббанк» -
відступив на користь ПАТ «Дельта Банк»
права вимоги за низкою кредитних
договорів та договорів забезпечення, в
тому числі - договору з ОСОБА_2

Однак як зазначає представник банку, не
зважаючи на взяті на себе зобов'язання,
ОСОБА_2 в порушення умов укладеного
договору суму кредиту не повертає та
проценти не сплачує, у зв'язку з чим
банк звернувся з даним позовом до суду,
заявляючи вимоги про стягнення з
боржника ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1
на користь банку суми заборгованості
за кредитним договором в загальному
розмірі 249654,88 гривень.

Справа вже розглядалась судом. Так,
згідно заочного рішення Малиновського
районного суду міста Одеси від 11 грудня
2013 року заявлений позов був
задоволений. Але за заявою сторони
відповідача ОСОБА_1 ухвалою
Малиновського районного суду міста
Одеси від 16 червня 2014 року вказане
заочне рішення скасовано та призначено
справу до розгляду в загальному
порядку.

Представник банку у відкрите судове
засідання не з'явилась, але від особи на
адресу суду надійшла заява про
підтримання позову з клопотанням про
розгляд справи за відсутності сторони
в порядку ст. 158 ч.2 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_2 у відкрите судове
засідання не з'явилась, повідомлялась
судом про розгляд даної цивільної
справи, причини неявки суду не відомі.

Відповідач ОСОБА_1 у відкрите судове
засідання не з'явилась, але відповідач
брала участь в засіданнях по справі,
заявлені вимоги не визнавала, просила
суд в задоволення позову відмовити.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх
сукупності, прийнявши до уваги
пояснення сторін, дослідивши
відповідний позов, письмові докази,
представлені суду, надавши виниклим
між сторонами по справі
правовідносинам належну правову
оцінку, проаналізувавши відповідні
арифметичні розрахунки, суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позову банку - виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судом було
встановлено, що 07 серпня 2007 року між
АКІБ «УкрСиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_2 - з іншої сторони, був укладений
договір про надання споживчого кредиту
та заставу транспортного засобу
№0, відповідно до умов якого банк
надає позичальникові кредит у розмірі
20987,00 доларів США з розрахунку 13% річних
на споживчі цілі строком з 07 серпня 2007
року до 07 серпня 2014 року з погашенням
кредиту та процентів за користування
кредитом щомісячно згідно із
відповідним графіком, а остання в свою
чергу - зобов'язується повернути кредит
та сплатити відсотки за користування
кредитними коштами в строки та в
порядку, що встановлені кредитним
договором.

07 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» -
з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з іншої
сторони, була укладена додаткова угода
№0/1 до договору №0,
відповідно до умов якої додано графік
платежів, тарифи банку та внесено інші
зміни до кредитного договору.

На забезпечення виконання основного
зобов'язання, 07 серпня 2007 року між АКІБ
«Укрсиббанк» - з однієї сторони, та
ОСОБА_1 - з іншої сторони, було укладено
договір поруки №132425, згідно якого
поручитель ОСОБА_1 бере на себе прямі
зобов'язання відповідати перед
кредитором по зобов'язанням боржника
ОСОБА_2

04 лютого 2009 року між АКІБ «Укрсиббанк» -
з однієї сторони, та ОСОБА_2 - з іншої
сторони, була укладена додаткова угода
№1 від 04 лютого 2009 року до договору
№0 від 07 серпня 2009 року,
відповідно до умов якої зокрема
змінено кінцевий термін виконання
основного зобов'язання - до 07 серпня 2016
року, а також внесено інші зміни до
кредитного договору.

08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк»
та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений
договір купівлі-продажу прав вимог за
кредитами, в силу якого ПАТ
«УкрСиббанк» відступило право вимоги
до боржників з повернення
заборгованості за низкою кредитних
договорів, в тому числі - кредитного
договору з ОСОБА_2

Проте як свідчив представник банку, в
порушення вимог кредитного договору,
відповідач ОСОБА_2 умови договору не
виконує, кредит не повертає, проценти
не сплачує.

Надаючи виниклим між сторонами по
справі належну правову оцінку, судом
досліджено зміст ст. 509 ч.ч.1,2 ЦК
України, за якою зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку. При
цьому, зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Згідно ст. 11 ч.1, ч.2 п.1 ЦК України,
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Щодо ст. 629
ЦК України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

В силу ст. 1054 ч.ч.1,2 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору. Згідно ст. 1055 ч.ч.1,2
ЦК України, кредитний договір
укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 1054 ч.2 ЦК
України, судом звернуто увагу на
наступне. Згідно ст. 1046 ч.1 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

З урахуванням даних норм закону та на
підставі встановлених фактів по справі
суд прийшов до висновку, що між
сторонами виникли кредитні
правовідносини, що підтверджується
змістом кредитного договору, договору
забезпечення. Однак відповідач ОСОБА_2
не виконує відповідного грошового
зобов'язання.

Згідно положень ст. 1049 ч.ч.1,3 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Дійсно, згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо
у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

Виходячи з положень кредитного
договору, боржник ОСОБА_2 отримала
визначену суму кредитних коштів в
користування до 07 серпня 2016 року. Однак
як погодили сторони в кредитному
договорі, кредитор має право вимагати
дострокового повернення кредитів,
сплати процентів та інших пов'язаних із
кредитами виплат, передбаченим
договором, - у випадку зокрема
неналежного виконання його умов
позичальником (п.3.1.2. договору), що
відповідає вимогам ст. 1050 ч.2 ЦК України.

В силу ст. 536 ч.ч.1,2 ЦК України, за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти, якщо інше не встановлено
договором між фізичними особами.
Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Як наводить ст. 612 ч.1 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. А відповідно до ст. 614 ч.1 ЦК
України, особа, яка порушила
зобов'язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

На підставі викладеного, суд приходить
до обґрунтованого висновку, що
позичальник ОСОБА_2 прострочила
виконання зобов'язання з повернення
суми кредиту та процентів за
правочином.

Згідно ст. 625 ч.ч.1,2 ЦК України, боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно до положень ст. 546 ч.ч.1,2 ЦК
України, виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Матеріали справи свідчать, що належне
виконання позичальником ОСОБА_2
грошового зобов'язання за кредитним
договором було забезпечено неустойкою,
заставою, порукою.

Як наводить ст. 534 ч.1 ЦК України, у разі
недостатності суми проведеного
платежу для виконання грошового
зобов'язання у повному обсязі ця сума
погашає вимоги кредитора у такій
черговості, якщо інше не встановлено
договором: 1) у першу чергу
відшкодовуються витрати кредитора,
пов'язані з одержанням виконання; 2) у
другу чергу сплачуються проценти і
неустойка; 3) у третю чергу сплачується
основна сума боргу.

Тобто, зважаючи на таку регламентацію
виниклих між сторонами по справі
правовідносин й виходячи із умов
кредитного договору, суд прийшов до
наступного висновку.

Заявляючи та обґрунтовуючи позовні
вимоги, сторона позивача виходить з
розрахунку заборгованості по
кредитному договору з урахуванням
додаткових угод станом на 04 вересня 2013
року, за яким загальна сума боргу
ОСОБА_2 становить 5525,24 + 244129,64 = 249654,88
гривень.

Як зобов'язує процесуальний закон, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням особи, виключно в межах
заявлених вимог та не вправі на власний
розсуд виходи за рамки цих вимог чи
змінювати осіб, до яких такі вимоги
заявлено (ст.ст. 11, 33 ЦПК України).

Дійсно, згідно ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Однак
як чітко зобов'язує ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Суд звернув увагу на ті обставини, що
згідно договору поруки від 07 серпня 2007
року, сторони погодили, що договір
набуває чинності з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
припинення всіх зобов'язань
позичальника за кредитним договором (п.
3.1. договору).

В силу ст. 559 ч.4 ЦК України, порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
відповідно до частини четвертої статті
559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. При вирішенні
таких спорів суд має враховувати, що
згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору. Отже, якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Таким строком не може бути
лише несплата чергового платежу.
Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання. При
цьому сама по собі умова договору про
дію поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам статті 252 ЦК
України, згідно з якою строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами. Термін
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати.

Виходячи з положень кредитного
договору та враховуючи той факт, що
банк скористався правом дострокової
вимоги повернення кредиту, суд
приходить до висновку в даному випадку
строк основного зобов'язання слід
розцінювати як такий, що встановлений
моментом пред'явлення вимоги. У зв'язку
з цим, кредитором пропущений
встановлений законом річний строк
звернення з вимогами до поручителя
боржника, що обчислюється з моменту
укладення договору поруки (ст. 559 ч.4 ЦК
України).

Виходячи з викладеного, суд приходить
до висновку про відмову в задоволенні
вимог, що заявлені до поручителя
боржника - ОСОБА_1

З приведеного вище аналізу досліджених
судом відомостей сукупно випливає, що
існує законне підґрунтя для часткового
задоволення вимог банку та за даним
спором стягненню з відповідача ОСОБА_2
підлягає вказана грошова сума.

Відповідно до ст. 88 ч.1 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Таким чином суд вважає обґрунтованим
стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» суму оплаченого судового
збору у розмірі 2496,55 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 79, 88, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» суму заборгованості за
кредитним договором №0 від 07
серпня 2007 року з урахуванням процентів
та штрафних санкцій - у загальному
розмірі 249654,88 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» суму оплаченого судового
збору - у розмірі 2496,55 гривень.

В задоволенні вимог ПАТ «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: