Справа № 489/7386/14-ц
Номер провадження 2/489/2926/14
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю позивача ОСОБА_1, її
представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Другої Миколаївської державної
нотаріальної контори Миколаївської
області про скасування постанови про
відмову у вчиненні нотаріальної дії та
зобов"язання вчинити дії,

встановив

В жовтні 2014 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Миколаївської області (далі
відповідач) мотивуючи свої вимоги тим,
що після смерті своєї матері вона
звернулась до відповідача з питання
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1, подала всі необхідні
документи, та є спадкоємцем першої
черги, однак, отримала від державного
нотаріуса постанову про відмову у
вчинені нотаріальної дії, якою їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом. Таку
відмову вважає не законною, а тому
змушена звернутись до суду з даним
позовом.

Посилаючись на викладене, позивач
просила суд скасувати постанову про
відмову їй у вчинені нотаріальної дії
від 23.09.2014 державного нотаріуса Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори Токіой І. В. та зобов'язати
відповідача видати їй свідоцтво про
право на спадщину за законом на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, що
залишилась після смерті ОСОБА_4,
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримали позов, просили
його задовольнити.

Відповідач свого представника в судове
засідання не направив, надали суду
заяву з проханням розглядати справи
без участі їх представника та надали
письмові заперечення проти позову.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 24.01.2002, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1
по ? кожній (а. с. 7).

Згідно з свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а/з
№ 1304 (а. с. 6).

Спадкоємцем першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 є її донька ОСОБА_1
(свідоцтво про народження серії НОМЕР_2)
(а. с. 5).

02.06.2014 позивач звернулась до Другої
Миколаївської державної нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини.

23.09.2014 постановою про відмову у
вчиненні нотаріальної дії державний
нотаріус Другої Миколаївської
державної нотаріальної контори Токіой
І. В., відмовила позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
підставі того, що вчинення такої дії
суперечить законодавству України; не
подано відомості (інформацію) та
документи, необхідні для вчинення
нотаріальної дії (а. с. 10).

Позивач у своєму позові зазначає, що
відмова нотаріуса у вчиненні
нотаріальної дії не ґрунтується на
вимогах чинного законодавства України,
оскільки оформлення права власності
спадкодавця на квартиру за його життя
відбулося в передбаченому діючим на
той час законом порядку, і його
виникнення не пов'язувалось із
наявністю чи відсутністю державної
реєстрації права власності.

Однак, суд не може погодитись з таким
твердженням позивача, виходячи з
такого.

Відповідно до ст. 55 та ст. 124
Конституції України кожна особа має
право на судовий захист своїх прав та
законних інтересів, юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути: визнання
права; визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди, тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають. У
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до вимог п. 2 ст. 49 Закону
України "Про нотаріат" нотаріус або
посадова особа, яка вчиняє нотаріальні
дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної
дії, якщо: не подано відомості
(інформацію) та документи, необхідні
для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно п. 4.12, глави 10. Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України від 22.02.2012 N 296/5 свідоцтво про
право на спадщину видається за
наявності у спадковій справі всіх
необхідних документів.

Згідно п. 4.15 вказаної глави видача
свідоцтва про право на спадщину на
майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна. Пунктом 4.18.
передбачено, за відсутності у
спадкоємця необхідних для видачі
свідоцтва про право на спадщину
документів нотаріус роз'яснює йому
процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень" права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Свідоцтво про право власності на житло,
видане 24.01.2002. На той час державна
реєстрація прав власності на нерухоме
майно регулювалась Тимчасовим
положенням про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Наказ Міністерства
юстиції України 07.02.2002 N 7/5.

Відповідно до п. 1.3 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженим Наказ Міністерства
юстиції України 07.02.2002 N 7/5 ( далі -
Положення), державна реєстрація прав
проводиться реєстраторами бюро
технічної інвентаризації у межах
визначених
адміністративно-територіальних
одиниць, обслуговування на території
яких здійснюється БТІ, створеними до
набрання чинності Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень" та інших
законодавчих актів України" та
підключеними до Реєстру прав власності
на нерухоме майно.

Відповідно до п. 1.4 Положення,
обов'язковій державній реєстрації
підлягають право власності та інші
речові права на нерухоме майно,
розміщене на території України, що
належить фізичним та юридичним особам,
державі в особі органів, уповноважених
управляти державним майном, іноземцям
та особам без громадянства, іноземним
юридичним особам, міжнародним
організаціям, іноземним державам, а
також територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1.5 Положення, державній
реєстрації підлягають право власності
на квартири.

З матеріалів справи вбачається, що
свідоцтво про право власності на житло,
квартиру АДРЕСА_1 не зареєстроване в
Миколаївському міжміському бюро
технічної інвентаризації, яке до
набрання чинності Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
здійснювало державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

Позивач та спадкодавиця набули право
власності 24 січня 2002 року в порядку
приватизації, отримали відповідне
свідоцтво.

Наказом Державного комітету
будівництва, архітектури та житлової
політики України від 9 червня 1998 р. за №
121, зареєстрованим у Мінстерстві
юстиції України за № 399/2839 була
затверджена Інструкція про порядок
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого майна, що
перебувають у власності юридичних та
фізичних осіб. Відповідно до цієї
Інструкції до об'єктів нерухомого
майна, що підлягають державній
реєстрації, зокрема, віднесені:
будинки, дачі, садові будинки, гаражі,
будівлі виробничого, господарського,
соціально-побутового та іншого
призначення, розташовані неокремих
земельних ділянках, квартири
багатоквартирних будинків.

Тобто, на момент виникнення права
власності воно підлягало обов"язковій
реєстрації, хоча момент виникнення
права власності і не пов"язувався з
фактом реєстрації.

Представник позивача обгрунтовуючи
позовні вимоги вказує на те, що
нотаріус неправомірно посилається на
необхідність рестрації як підстави для
виникнення права власності, однак
нотаріусом у відмові такого не
зазначено. Нотаріус зажадав документів
щодо підтвердження реєстрації права
власності, яка і в 2002 році була
обов"язковою, просто виникнення права
не пов"язувалось з часом реєстрації.

Таким чином, оскільки реєстрація права
власності на спірну квартиру не була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент його виникнення,
відмова державного нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину є
обґрунтованою, а тому у задоволенні
позову належить відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Другої Миколаївської
державної нотаріальної контори
Миколаївської області про скасування
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії та зобов"язання
вчинити дії в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особою, яка не була
присутня під час проголошення рішення -
з моменту отримання копії рішення.

Суддя
В. В.
Кокорєв