№ 274/1992/14-ц
провадження № 2/0274/1144/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року

м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд
Житомирської області в складі:
головуючого - судді Замеги О.В., при
секретарі Павлюк - Жук А.В., за участю
позивачки, її представника ОСОБА_1,
представника відповідачки ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
втратившим право на користування
житлом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з
позовом про визнання відповідачки
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, а саме: будинком
АДРЕСА_1.

Позовні вимоги мотивує тим, що
вона є власницею будинку АДРЕСА_1. У
вказаному будинку з часу його набуття
вона проживала разом зі своєю сім"єю:
чоловіком ОСОБА_5, сином ОСОБА_6. 28 січня
2006 року її син зареєстрував шлюб з
відповідачкою. 17.02.2006 року відповідачка
зареєструвалася в зазначеному будинку.
Від шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_4, народилася
дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однією
сім"єю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 прожили до
серпня 2012 року, а в серпні подружжя
припинило спільне проживання, та
відповідачка пішла проживати в інше
місце. Шлюб між ними було розірвано
21.03.2013 року. Фактично з серпня 2012 року
будь - яких стосунків між позивачкою і
відповідачкою не існує. Відповідачка
перестала бути членом її сім"ї. І з того
часу вона не користується правами і не
несе обов"язки щодо утримання даного
будинку. Добровільно знятися з
реєстрації вона відмовляється. А тому
позивачка позбавлена можливості
розпоряжатися даним будинком, та
оформити субсидію.

У відкритому судовому засіданні
позивачка і її представник ОСОБА_1
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі.

Відповідачка в судове засідання
не з"явилася, надала суду заяву про
розгляд справи в її відсутності,
позовні вимоги не визнає.

Представник відповідачки ОСОБА_2
в судовому засіданні вимоги позовної
заяви не визнав. Зазначив, що
відповідачка проживає в даному
будинку, оскільки відвідує там свою
дочку, яку її колишній чоловік та його
батьки не віддають їй, хоча є рішення
суду про визначення місця проживання
дитини з матір"ю.

Заслухавши пояснення свідків,
з"ясувавши обставини справи, на засадах
змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК
України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60
ЦПК України, суд приходить до висновку
про задоволення позовних вимог,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 є власницею
будинку АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі - продажу, да
довідкою Гришковецької селищної ради
№ 405 від 17.02.2014 року(а.с. 3, 5).

Згідно довідки Гришковецької
селищної ради № 304 від 06.02.2014 року у
вищевказаному будинку зареєстровані
позивачка, а також її чоловік - ОСОБА_5,
син - ОСОБА_6, внучка ОСОБА_9, та колишня
невістка - ОСОБА_4, яка зареєстрована,
але не проживає з серпня 2012 року( а.с.5).

Той факт, що ОСОБА_4, зареєстрована
за зазначеною адресою, але не проживає
з серпня 2012 року, підтверджується
довідкою Гришковецької селищної ради
№ 262 від 03.02.2014 року, та актами № 86 від
17.02.2014 року, та № 167 від 16.04.2014 року(а.с. 4,
8, 9).

Даний факт в судовому засіданні
підтвердили свідки: ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_5, ОСОБА_7. Які зазначили,
що відповідачка добровільно в серпні
2012 року залишила сім"ю, і не проживає в
будинку позивачки з того часу. Вона 1 - 2
рази в місяць відвідує свою дочку, але
дані зустрічі проходять на протязі
короткого проміжку часу.

Крім того рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18.11.2013 року визначено місце
проживання дитини - ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір"ю ОСОБА_4, за
адресою: АДРЕСА_2( а.с. 47-49).

Тобто і у позовній заяві і в
зазначеному рішенні суду встановлено,
шо відповідачка на день звернення до
суду проживала і проживає за адресою:
АДРЕСА_2( а.с . 2, 47 - 49).

Даний факт в судовому засіданні
не заперечив і представник
відповідачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК
України, власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні ( ст. 321 ЦК України).

Згідно до вимог ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири,
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.

Виникнення права членів сім'ї
власника квартири на користування
квартирою та обсяг цих прав залежить
від виникнення у власника права
власності на цю квартиру, а отже,
припинення права власності на квартиру
припиняє право членів його сім'ї на
користування нею.

Згідно п. 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 01
листопада 1996 року N 9 "Про застосування
Конституції України при здійсненні
правосуддя" при розгляді спорів про
право користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що наявність
чи відсутність прописки самі по собі не
можуть бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
за особою, яка там проживала чи
вселилась туди як член сім'ї наймача
(власника) приміщення, або ж для відмови
їй у цьому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України,
член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У відповідності до положень ЖК до
членів сім»ї наймача (власника)
житлового приміщення віднесено
дружину(чоловіка) власника житла, їх
дітей та батьків, а також інших осіб ,
якщо вони постійно проживають спільно
з власником житла та ведуть з ним
спільне господарство. Ознака
постійного проживання є обов»язковою
умовою розуміння сім»ї.

Відповідно до ст. 391 цього ж Кодексу,
власник майна має права вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном. Права власника житлового
будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та
ст. 150 ЖК, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім»ї, інших осіб і розпоряджатися
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання в право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом. Відповідно до ч. 1
ст. 156 ЖК України з урахуванням положень
ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним у будинку (квартирі), що йому
належить, користуються жилим
приміщенням в обсязі, визначеному
відповідно до угоди з власником. Право
члена сім'ї власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Таким чином, враховуючи
вищенаведені норми права, обставини
справи, суд вважає, що оскільки
відповідачка з серпня 2012 року не
користується даним житловим
приміщенням, не проживає в ньому більше
року, доказів того, що позивачка або
інші особи, чинили їй перешкоди у
користуванні спірним житлом не надала,
також не надала будь-яких доказів про
те, що між відповідачкою і позивачкою,
встановлені домовленості щодо
користування даним житлом, а тому
позовні вимоги, про визнання
відповідачкою такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
за адресою: АДРЕСА_1 підлягають
задоволенню.

Судові витрати вважати фактично
понесеним стороною позивачки.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214 -
215, 218 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 Цивільного
Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 такою, що втратила
право на користування житлом в
належному ОСОБА_3 на праві приватної
власності будинку АДРЕСА_1.

Судові витрати вважати фактично
понесеним стороною позивачки.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Житомирської області через
Бердичівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в 10 -
денний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії даного рішення.

Головуючий: