Провадження №6/761/2023/2014
У Х В А Л А

іменем України

14 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарі:
Куделі А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління у м. Києві
Красноштан Інни Леонідівни про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшло зазначене подання.

Ініціатор подання просить обмежити в
праві виїзду за межі України боржника -
ОСОБА_2 до виконання ним своїх
зобов'язань за рішенням суду.

Своє подання державний виконавець
обґрунтовує тим, що у ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві на
виконанні знаходиться виконавче
провадження, що відкрите на підставі
виконавчого листа б/н, виданого 22.12.2000
року Шевченківським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, аліментів на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
всіх видів заробітку, щомісячно
починаючи з 13 грудня 2000 року, але не
менше половини неоподаткованого
мінімуму громадян і до повного
повноліття. Рішення суду в
добровільному порядку боржником не
виконується, заходи щодо виявлення
майна боржника виявились
безрезультатними, тому ініціатор
подання вважає, що є достатні підстави
для встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі
України до виконання зобов'язань за
рішенням суду.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби (ч.1). Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця (ч.2).

Державний виконавець в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
засідання повідомлялася належним
чином.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України
«Про виконавче провадження» боржник
зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють чи
ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок врегульовано
Законом України від 21 січня 1994 року
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» (зі змінами),
яким визначено випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України та встановлено порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 2, 5 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у тому випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожен є вільним
залишати будь-яку країну, включно зі
свою власну. На здійснення цих прав не
може бути встановлено жодних обмежень,
крім тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну.

Фізична особа має право на свободу
пересування. Фізична особа, яка досягла
шістнадцяти років, має право на вільний
самостійний виїзд за межі України.
Фізична особа може бути обмежена у
здійсненні права на пересування лише у
випадках, встановлених законом (ст. 313
ЦК України).

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

При цьому, під ухиленням від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням слід розуміти такі діяння (дії
чи бездіяльність) особи боржника, які
полягають у навмисному чи іншому
свідомому невиконанні нею таких
обов'язків.

Задоволення подання державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України можливе
лише за умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.
Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. Саме по собі
невиконання боржником самостійно
зобов'язань не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

Як встановлено в судовому засіданні,
06.03.2014 року старший державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Савчук К.П. відкрив виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа б/н, що виданий 22.12.2000 року
Шевченківським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3, аліменти на утримання сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частини
всіх видів заробітку, щомісячно
починаючи з 13 грудня 2000 року, але не
менше половини неоподаткованого
мінімуму громадян і до повного
повноліття.

Як вбачається державний виконавець
06.03.2014 року та 20.10.2014 року підготував
виклик боржника до державного
виконавця, але суду не надано доказів
направлення виклику та докази
отримання чи неотримання його.

16.06.2014 року державним виконавцем ВДВС
Шевченківського РУЮ у м.Києві
Красноштан І.М. була винесена постанова
про примусовий привід боржника.

В той же час суду не надано доказів
направлення на виконання зазначеної
постанови та її виконання.

Постановою старшого державного
виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у
м.Києві від 24.10.2014 року було накладено
арешт на майно боржника ОСОБА_2

З довідки-розрахунку заборгованості по
аліментам за період з 01.04.2010 по 11.04.2014
року вбачається, що за цей період
заборгованість ОСОБА_2 становить 44 753,24
грн.

Також з матеріалів, доданих до подання
вбачається, що за період з 02.04.2013 року по
05.06.2014 року ОСОБА_2 сплатив аліменти в
розмірі 10 502,00 грн.

В той же час суду не надано доказів, що
державний виконавець направляв вимоги
боржнику про сплату коштів та що
зазначені вимоги отримувались
особисто ОСОБА_2

Отже, оскільки з подання та документів
наданих до нього не вбачається, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, державним виконавцем не
надано до суду ідентифікуюча
інформація про боржника ОСОБА_2 як-то
ідентифікаційний код, а тому суд не
вбачає законом передбачених підстав
для задоволення подання.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.33 Конституції України,
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», ст.377-1 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління у м. Києві
Красноштан Інни Леонідівни про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_2 -
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги ухвала, якщо її не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:
Н.Г.Притула