Номер провадження: 22-ц/785/9284/14
Головуючий у першій інстанції Семенюк
Доповідач Доценко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Доценко Л.І.,

суддів - Заїкін А.П., Гірняк Л.А.,

за участю секретаря - Фабіжевська
Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 01 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

05.09.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування
моральної шкоди, посилаючись на
наступні обставини.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року по
цивільній справі № 515/3213/13-ц позовні
вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошової суми задоволені частково.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської
області вищевказане рішення було
змінено в мотивувальній частині, в
іншій частині - залишено без змін.

Як встановлено судовим рішенням,
позивачка мала намір здійснити
відповідні дії щодо купівлі належного
відповідачці будинку, розташованого в
с. Спаське Татарбунарського району
Одеської області та надала ОСОБА_3
грошову суму, що підтверджується
розпискою останньої. Після отримання
згоди на вселення, вона за свої власні
кошти здійснила ремонт у цьому будинку,
в результаті чого вартість його значно
зросла. Однак, по незрозумілим їй
причинам, відповідачка згодом змінила
своє рішення та відмовилась продавати
їй вищевказаний житловий будинок.
Оскільки знайти компромісу з ОСОБА_3 не
вдалося, вона була вимушена звернутися
до суду з позовом щодо стягнення
наданих ОСОБА_3 коштів за будинок та
його ремонт.

Позивачка вважає, що в результаті
противоправних дій відповідачки, їй
була спричинена моральна шкода, яка
полягає у спричиненні їй тяжкого
психологічного шоку у той момент, коли
вона дізналась, що ОСОБА_3 змінила своє
рішення про продаж їй житлового
будинку. Під час судових процесів, їй
доводилося захищатися від
необґрунтованих дій з боку
відповідачки, надавати докази
правомірності своїх дій та на протязі
певного часу морально страждати. Крім
того, на теперішній час вона, будучи
вагітною на 8 місяці, вимушена була
звернутися до лікарні, в зв'язку із
загрозою передчасних пологів, та
фактично залишилась з чоловіком без
житла, оскільки іншого житла вони не
мають.

Всі вищенаведені обставини значно
підсилюють її психологічні страждання
та розчарування, тому вона вимушена
звернутися до суду з позовом про
стягнення моральної шкоди з
відповідачки ОСОБА_3, яку вона оцінює у
20 000 грн.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, однак направила до суду
заяву про слухання справи у її
відсутність, підтримуючи вимоги позову
в повному обсязі.

Відповідачка проти вимог позову
заперечувала.

Рішенням Татарбунарського
районного суду Одеської області від 01
жовтня 2014 року в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди -
відмовлено.

Рішення суду оскаржує ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову про
стягнення моральної шкоди, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
надала доказів заподіяння їй моральної
шкоди в сумі 20000гривень.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що сторони усно
домовились стосовно укладення в
майбутньому договору купівлі- продажу
житлового будинку АДРЕСА_1
Татарбунарського району Одеської
області. У зв;язку з чим ОСОБА_2
передала ОСОБА_3 15900гривень на
виконання договору, однак
відповідачка взяті на себе ,
зобов;язання не виконала, відмовилась
від продажу будинку.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів у сумі 31 911
грн. задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти
в сумі 15900 грн., судовий збір в сумі 243,60
грн., витрати на правову допомогу в сумі
750 грн. В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовлено. На користь ОСОБА_3
стягнуто з позивачки витрати на
правову допомогу в сумі 750 грн.

Рішенням Апеляційного суду Одеської
області від 28.04.2014 року змінено
мотивувальну частину рішення
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 20.02.2014 року. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд в
мотивувальній частині зазначив, що
договір купівлі - продажу вказаного
будинку між сторонами укладений не був.
За таких обставин права і обов'язки
сторін у спірних правовідносинах мають
визначатися відповідно до глави 83
розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України,
оскільки відповідачка зберігала
передані їй позивачкою в рахунок
купівлі будинку кошти у розмірі 15900 грн.
без достатньої правової підстави.

Позивачка з посиланням на ст.23 ЦК
України, вказує на те, що відповідачка
заподіяла їй моральну шкоду у зв;язку з
відмовою продати будинок та відмовою
виплатити грошові кошти за рішенням
суду.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди завданої внаслідок порушення
її прав.

Згідно роз'яснень, що містить п.2
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року №4, спори про відшкодування
моральної шкоди розглядаються, якщо
право на її відшкодування
безпосередньо передбачено нормами
Конституції або випливає з її положень,
положень Цивільного кодексу та іншим
законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди, при порушенні
зобов'язань, які підпадають під дію
Закону "Про захист прав споживачів" чи
інших законів, що регулюють такі
зобов'язання і передбачають
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Моральною шкодою є втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб (п.3 вищезазначеної
Постанови Пленуму Верховного суду
України). Така шкода може полягати у
приниженні честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності,
прав, наданих споживачам, інших
цивільних прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Тому, у кожній справі суду необхідно
з'ясовувати характер правовідносин
сторін та чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обгрунтовано прийшов до
висновку , що правовідносини по
зобов'язанням у зв'язку з набуттям
майна без достатньої правової підстави
регулюються главою 83 розділу 3-го книги
п'ятої ЦК України, статтями якої не
передбачено відшкодування моральної
шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що ОСОБА_4 була заподіяна моральна
шкода у зв;зку з незаконними діями
відповідачки в розмірі 20000гривень і
вона на підставі ст.1167 ЦК України
повинна бути відшкодована, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
вони не доведені письмовими доказами.

Відповідно до роз;яснень, даних в п. 5
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995року № 4 « Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди»,
обов;язковому з;ясуванню при вирішенні
справ про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв;язку між шкодою та протиправними
діяннями її заподіювача та вина
останнього в її заподіянні. Зокрема,
суд повинен з;ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або витрат немайнового
характеру, за яких обставин та якими
діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі позивач оцінює
заподіяну шкоду та з чого він виходив
при цьому.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Частина 2 статті 60 ЦПК України визначає,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін, виникає спір.

Позивачка не довела свого позову, що
є її обов;язком відповідно до засад
змагальності процесу ст.10 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно вказав на те, що
доказування не може грунтуватись на
припущеннях, а тому підстав для
стягнення моральної шкоди не
вбачається.

Таким чином, колегія суддів вважає,
що доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307 ч.1п.1, 308, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 01 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Л.І. Доценко

Судді
А.П. Заїкін

Л.А. Гірняк