РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

643/8224/14-ц

2/643/3318/14

28.11.2014 року Московський районний суд
м. Харкова у складі:

головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі - Терещенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Харкові
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2014 року позивач ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_4 звернувся до суду
з позовом про стягнення солідарно з
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 за договором позики
суми у розмірі еквівалентному 23532
доларам США за курсом НБУ на день
ухвалення рішення та передбачену
договором позики неустойку в сумі 730 000
грн.

Звертаючись із зазначеним позовом,
позивач в особі представника ОСОБА_4
просив визнати причини пропуску
позивачем строку позовної давності за
договором позики від 16 липня 2009 року
поважними і захистити порушене
відповідачами право позивача як
кредитора.

Позовні вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що16 липня 2009 року між
ОСОБА_1 та відповідачами був укладений
та нотаріально посвідчений договір
позики, відповідно до якого
відповідачі отримали у борг кошти у
розмірі 23120 доларів США з розстрочкою
його повернення до 16 липня 2010 року.

Відповідачі повернули боргу у розмірі
7110 дол. США, залишок боргу склав 16010 дол.
США, які не повернуті до теперішнього
часу.

Обов'язок відповідачів по поверненню
16010 доларів США виконав ОСОБА_5, який
02.04.2011 року передав ОСОБА_1 635 200 гривень.

У зв'язку з тим, що Московський районний
суд м. Харкова відмовив в задоволенні
вимог ОСОБА_5 до відповідачів по даній
справі, не взяв до уваги складений і
підписаний позивачем та ОСОБА_6 Акт від
02 квітня 2011 року і не визнав ОСОБА_5
новим кредитором за договором позики,
то сплачені ним позивачу ОСОБА_1 кошти
підлягають поверненню, а право вимоги
до відповідачів залишилося у позивача.

Позивач в особі представника ОСОБА_4
просить стягнути з відповідачів
проценти за користування коштами,
розмір якого встановлено на рівні
облікової ставки НБУ - 5 785 дол. США та 3%
річних у розмірі 1737 дол. США. Разом
заборгованість складає 23532 дол. США.

Крім того, позивач просить стягнути з
відповідачів неустойку, у зв'язку з
невиконанням ними зобов'язань по
поверненню позики, у розмірі 730 000
гривень.

В судовому засіданні представник
позивача, яка діє на підставі
довіреності - ОСОБА_7, позов підтримала,
та посилаючись на вищевикладене,
просила позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник -
адвокат ОСОБА_8, яка діє на підставі
ордеру та договору про надання
правової допомоги, позов не визнали,
заперечували проти його задоволення і
пояснили в судовому засіданні, що
дійсно 16 липня 2009 року між сторонами у
справі було укладено договір позики
грошей, який посвідчено приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
пояснила, що вона добросовісно
виконувала свої зобов'язання за
договором позики, про що свідчать
розписки, які були надані позивачем до
матеріалів справи. Останній платіж нею
здійснено 12.10.2010 року. Після чого їй
стало відомо, що ще в вересні 2009 року,
через 2 місяця після отримання від
позивача позики, її квартира була
продана ОСОБА_5 На теперішній час
ОСОБА_1 засуджено за ст. 190
Кримінального Кодексу України, за
злочин, який було ним скоєно відносно
відповідачки. ЇЇ вини в неповерненні
позики немає.

Представник відповідача ОСОБА_8 в
судовому засіданні пояснила, що позов є
необґрунтованим. Із заявлених позовних
вимог вбачається, що позивач отримав
від ОСОБА_5 гроші у рахунок погашення
зобов'язань за договором позики від 16
липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та
відповідачами у розмірі 635200 грн.
Позивач не повернув зазначену суму
ОСОБА_5, а тому, у нього не виникло право
требувати повернення боргу від
відповідачів.

Крім того, у зв'язку з тим, що квартира,
яка була предметом іпотеки, була
продана ОСОБА_5 з дозволу позивача
ОСОБА_1, вона не вбачає вини відповідача
у невиконанні зобов'язань за договором
позики від 16 липня 2009 року. Крім того,
представник відповідача зауважили, що
позивач та його представники не надали
доказів поважності пропуску строку
позовної давності, що також є підставою
для відмови у задоволенні позову..

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлений належним чином.
Тому, суд вважає можливим розглянути
справу за його відсутність.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представника, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку про
відмову в задоволенні позову з
наступних підстав.

Судом встановлено що 16 липня 2009 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено
договір позики, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_9 на суму 23120
дол. США з розстрочкою повернення боргу
у порядку та строки, передбачені цим
договором.

На виконання порядку і умов договору та
з метою погашення заборгованості за
договором позики, відповідач ОСОБА_3 у
строки, передбачені цим договором
передавала кошти особисто позивачу
ОСОБА_1

Із наданих позивачем розписок, копії
яких долучені до справи, вбачається, що
останній платіж був здійснений
відповідачкою 12.10.2010 року. Вказані
факти представником позивача не
заперечувались під час розгляду
справи.

В забезпечення виконання зобов'язань
за договором позики між сторонами був
укладений договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, предметом
якого була квартира АДРЕСА_1. Вказаний
договір рішенням Московського
районного суду м. Харкова визнаний
недійсним, рішення набрало законної
сили.

Як вбачається із рішення Московського
районного суду м. Харкова від 09.11.2012
року, копія якого є в матеріалах справи,
11 вересня 2009 року ОСОБА_5 продав
належну відповідачам квартиру АДРЕСА_2.
Договір купівлі-продажу зазначеної
квартири судом визнаний недійсним. Для
посвідчення договору купівлі-продажу
АДРЕСА_1 в м. Харкові позивач надав
дозвіл на її продаж, при цьому
продовжував отримувати кошти від
відповідачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявність її вини
(умислу або необережності),якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 616 ЦК України особа, яка
порушила зобов'язання звільняється від
відповідальності за порушення
зобов'язання, якщо вона доведе, що це
порушення сталося внаслідок випадку
або непереборної сили.

Із змісту цієї норми визначаються
умови звільнення боржника від
відповідальності, до яких належать:
протиправність дій кредитора,
наявність його вини в будь-якій формі;
причинний зв'язок між винними діями
кредитора і неможливістю належного
виконання цього зобов'язання.

В судовому засіданні представник
позивача не заперечувала проти того
факту, що позивач ОСОБА_1 був засуджений
за скоєння злочину, передбаченого ст. 190
КК України, де потерпілою була
відповідач ОСОБА_3, зазначивши, що вирок
суду стосовно позивача в теперішній
час не набрав законної сили.

За обставин, встановлених рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 09.11.2012 року, обставин, встановлених
у судовому засіданні, які не
оспорювалися сторонами, суд приходить
до висновку про звільнення
відповідачів від відповідальності за
порушення зобов'язання за договором
позики від 16 липня 2009 року.

Статтею 256 ЦК України встановлена
позовна давність у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язаного його
початок.

Судом встановлено, що строк дії
договору позики, укладеного між
позивачем та відповідачами від 16 липня
2009 року закінчився 16 липня 2010 року.
Останній платіж по поверненню боргу
відповідачкою здійснений 21.10 2010 року.

Строк позовної давності для позивача
розпочався 16 липня 2010 року. На протязі з
цього часу будь з якою вимогою до
відповідачів позивач не звертався.

Суд не може вважати поважною причиною
пропущення строку позовної давності
виходячи з того, що до 17 липня 2013 року
(до моменту ухвалення судом касаційної
інстанції ухвали про відмову у
відкритті касаційного провадження)
позивач був переконаний та вважав, що
його вимоги до відповідачів за
договором позики були належним чином
виконані гр.. ОСОБА_5 і він не має права
звертатися до суду з позовом про
стягнення заборгованості за договором
позики.

Договір позики був укладений між
позивачем та відповідачами. Незважаючи
на те, що позивачу достеменно було
відомо про продаж квартири
відповідачів, він продовжував
отримувати кошти в рахунок погашення
боргу. Доказів укладання будь-якого
договору про переуступку права вимоги
боргу за договором позики від 16 липня
2009 року іншій особі, позивач та його
представники суду не надали. Як
пояснила представник позивача у
судовому засіданні, такий договір
відсутній.

Суд вважає, що відсутні поважні причини
пропуску строку позовної давності,
позивач пропустив передбачений
законом трирічний строк звернення до
суду за поновленням його права, а тому,
підстав для поновлення строку позивачу
для звернення до суду із зазначеним
позовом не вбачає.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
позову, суд вважає, що право позивача на
отримання боргу відповідачами не
порушено. Ні позивач, ні його
представники не заперечували проти
отримання ним коштів від ОСОБА_5 у
розмірі 635200 гривень.

З квітня 2011 року позивач знаходиться
під вартою. Доказів повернення
позивачем коштів ОСОБА_5 суду не
надано.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про відмову в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 11, 30, 60, 61, 212-215 ЦКП
України, ст.. 614, 616, 253-256 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
договором позики - відмовити в повному
обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Московський
районний суд м. Харкова протягом 10 днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення .

Суддя: