Справа № 611/728/14-ц
Провадження № 2/611/223/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року Барвінківський
районний суд Харківської області в
складі:

головуючого - судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря - Ведмідь І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Барвінкове
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «Еталон» про
стягнення,

В С Т А Н О В И В:

01 серпня 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про стягнення на його
користь безпідставно отриманих
грошових коштів у розмірі 24000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 21 липня 2014 року
між ним та ТОВ «Лізингова компанія
«Еталон» було укладено договір
фінансового лізингу №000868 (надалі -
Спірний договір), за яким відповідач
зобов'язався придбати та передати
позивачу на умовах фінансового лізингу
у користування майно (предмет лізингу),
а він в свою чергу зобов'язався
прийняти вказане майно та сплачувати
платежі згідно з умовами спірного
договору (п.1.1 вказаного договору).

Разом з тим договір не містить в собі
Додатку №1 - графіку сплати першого
лізингового платежу; Додатку №2 -
графіку сплати лізингових платежів
після отримання предмету лізингу;
Додатку №3 - специфікації, визначені
умовами спірного договору (пункт 16.11) як
його невід'ємні частини і які були б
підписані з боку позивача. Це, на його
думку , достеменно свідчить про те, що
спірний договір не містить в собі
умови, визначені частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про
фінансовий лізинг» в якості істотних
умов договорів фінансового лізингу, а
саме: умови щодо предмету лізингу;
умови щодо строку, на який
лізингоодержувачу надається право
користування предметом лізингу (строк
лізингу); умови щодо розміру лізингових
платежів.

За наведених обставин вважає, що між
ним та відповідачем не досягнуто згоди
з усіх істотних умов спірного договору,
тому вказаний договір не може
вважатися укладеним, тобто таким, що
відбувся та породив для його сторін
встановлені законодавством України
правові наслідки (взаємні права та
обов'язки).

Окрім того зазначив, що 21 липня 2014 року
на банківський рахунок відповідача
перерахував грошові кошти за спірним
договором в сумі 24000,00 грн.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно.

Посилаючись на те, що спірний договір
не може вважатися укладеним, умовами
спірного договору не передбачений
обов'язок позивача сплатити на користь
відповідача грошові кошти в сумі 24000,00
грн., просив стягнути з ТОВ «Лізингова
компанія «Еталон» на його користь
грошові кошти у сумі 24000,00 грн., а також
судовий збір у сумі 243,60 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився,
у заяві на адресу суду просив
розглянути справу без його участі,
позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, у заяві на адресу
суду просив розглянути справу без його
участі. У своїх запереченнях проти
позову зазначив, що 21

липня 2014 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "ЕТАЛОН", в особі представника
Голпух Г.О., та ОСОБА_1 було укладено
Договір фінансового лізингу № 000868
(надалі Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору,
Лізингодавець зобов'язується придбати
та передати на умовах фінансового
лізингу у користування майно (надалі
Предмет Лізингу) визначений у п. 3.1
цього Договору), а Лізингоодержувач
зобов'язується прийняти Предмет
Лізингу та сплачувати Лізингові
платежі та інші платежі згідно з
умовами цього Договору.

21.07.2014 року на виконання Договору
фінансового лізингу № 000868 від 21.07.2014 р.
Позивач, згідно з Додатком № 1 до
зазначеного Договору, що є його
невід'ємною частиною, сплатив 24 000,00 грн.
у якості комісії за організацію, згідно
статті 8, п. 8.2.1 Договору.

Договір фінансового лізингу № 000868 від
21.07.2014 р. вчинений у письмовій формі
відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України
"Про фінансовий лізинг", підписаний
ОСОБА_1 добровільно на кожному аркуші
зазначеного Договору, а також на
кожному із Додатків №№ 1, 2, 3, що є
невід'ємною частиною Договору. У
Договорі і Додатках до Договору
передбачені усі істотні умови, що
підлягають виконанню Сторонами.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"ЕТАЛОН" та ОСОБА_1 було досягнуто згоди
щодо Предмета договору, додержано всіх
істотних умов визначених Законом і як
засвідчення свого бажання на укладення
Договору лізингу Лізингоодержувач
сплатив 24 000,00 грн. Комісії за
Організацію згідно з Додатком № 1 до
Договору лізингу.

Стверджував, що посилання Позивача на
те, що договір не укладений не
відповідає дійсності. ОСОБА_1
самостійно підписав Договір і Додатки
№№ 1, 2, 3 до Договору, добровільно
здійснив виконання Договору, сплативши
комісію за організацію в сумі 24 000,00
грн.

Застосування позивачем норм ст. 1212
Цивільного кодексу України на думку
представника відповідача не може бути
прийнято до уваги, оскільки у
зазначеній статті мова йде про
безпідставно набуте майно, що підлягає
поверненню, а у правовідносинах, що
склалися між сторонами визначені та
встановлені Договором і Законом права
і обов'язки, відповідно до яких ТОВ
"Лізингова компанія "ЕТАЛОН" не
набувало від ОСОБА_1 майно без
достатніх правових підстав, а
Договором з Додатками визначені права
і обов'язки Лізингодавця і
Лізингоодержувача.

Крім того, 21 липня 2014 року, в день
підписання Договору, ОСОБА_1 написав
заяву про те, що він уважно прочитав та
зрозумів умови Договору Лізингу № 000868
від 21 липня 2014 року, а також - що позивач
отримав свій примірник Договору та
Додатки до нього.

Вказуючи на зазначене, посилаючись на
письмові докази, а саме: Договір
фінансового лізингу № 868 від 21.07.14 р. та
Додаток № 1, Додаток № 2 , Додаток № 3 до
цього Договору та також заяву позивача
від 21.07.2014 р., які підписані власноруч
позивачем, представник відповідача
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог .

Суд, розглянувши подані сторонами
документи, повно і всебічно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 липня 2014 р. між
сторонами укладено Договір
фінансового лізингу № 000868, за умовами
якого Товариством з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"ЕТАЛОН" (Лізингодавець) зобов'язується
придбати та передати на умовах
фінансового лізингу у користування
трактор МТЗ 82.1.26, а ОСОБА_1
(Лізингоодержувач) зобов'язується
прийняти предмет лізингу та сплачувати
Лізингові платежі та інші платежі
згідно з умовами цього Договору.

Згідно п. 1.3. вказаного Договору
замовлення предмету Лізингу
відбувається з моменту підписання
Лізингоодержуачем Специфікації
(Додаток №3) та сплати на рахунок
Лізингодавця авансового платежу.

Відповідно до п. 8.2.1. Договору перший
лізинговий платіж складається з:
комісійної винагороди, авансу ціни
предмета лізингу, комісійної
винагороди лізингодавця за передачу
предмета лізингу, розмір яких
визначається Додатком № 1 до доданого
Договору.

Так, Додатком № 1 до Договору
фінансового лізингу встановлено, що
вартість предмета лізингу становить
240000 грн., відсоток платежів - 50%, сума
виплат - 120000 грн., щомісячний платіж - 10000
грн., комісія за організацію (10 %) - 24000
грн., комісія за передачу (3%) - 7200 грн.
(а.с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України у
цивільних правовідносинах
проголошений принцип свободи договору,
в силу якого сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з у
рахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 808 ЦК України за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Згідно ст. 203 ЦК України загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним; правочин,
що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оспорюваний Договір лізингу був
укладений на загальних умовах,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину, що відповідає ч. ч.
1-6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

В даному випадку позивач не ставить
питання, щодо визнання договору
фінансового лізингу №000868, укладеного 21
липня 2014 року між ОСОБА_1 та ТОВ
«Лізингова компанія «Еталон», а
заздалегідь вважає його неукладеним.

Судом встановлено, що оспорюваний
договір лізингу був підписаний усіма
сторонами, тобто за правилом ч. 1 ст. 638
ЦК України є укладеним, оскільки
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору,
застережень до договору не
висловлювали.

При його укладанні позивач прочитав та
зрозумів умови Договору фінансового
лізингу № 000868 від 21.07.2014 р., в повному
обсязі та коректно отримав інформацію
від менеджера-консультанта Голпух Г.О.,
та отримав свій примірник договору та
додатки до нього, що підтверджується
особисто підписаною ним заявою,
завірені копії яких надано
відповідачем.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57
ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачем не наведено та не доведено
ґрунтовності його позовних вимог.

Згідно квитанції № 3614786 від 21 липня 2014
р. позивачем на підставі рахунку
відповідача на розрахунковий рахунок
останнього перераховано в якості
погашення згідно договору № 000868 від
21.07.2014 р. - 24000,00грн.

В позовній заяві позивач на підставі
ст. 1212 ЦК України ставить питання про
стягнення на його користь з
відповідача 24000 грн., сплачених
відповідно до умов договору № 000868 від
21.07.2014 р.

Згідно ст.1212 ЦК України, особа, яка
набула майно або зберегла його у себе
за рахунок іншої особи (потерпілого)
без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, правові підстави для
повернення сплаченої під час укладання
оспорюваного договору комісії за
організацію Договору відсутні.

В зв'язку з недоведеністю стороною
позивача підстав для стягнення з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» грошових коштів в сумі 24000
грн., його позовні вимоги щодо
стягнення на його користь судових
витрат також задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 6, 203, 215. 229, 230, 627, 638, 808, ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 59, 60‚ 88, 212, 213, 214, 215,
224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» про стягнення безпідставно
отриманих грошових коштів - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до Харківського
апеляційного суду через
Барвінківський районний протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Барвінківського районного суду
Ю.А. Коптєв