Справа № 353/1748/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2092/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриш Я.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В.,
Проскурніцького П.І.

секретаря Гавриляк Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод
в користуванні нерухомим майном за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне
рішення Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 13 березня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2. Вирішено
зобов'язати ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2
перешкод у користуванні її власністю, а
саме нежитловим приміщенням магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 242,4 кв.м, що
знаходиться на АДРЕСА_1, та заборонити
ОСОБА_3 користуватись приміщенням
магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 242,4 кв.м,
що знаходиться на АДРЕСА_1. Вирішено
питання судових витрат.

ОСОБА_4 на вказане рішення подала
апеляційну скаргу в порядку ст. 292 ЦПК
України, як особа, яка не брала участі у
справі, однак суд вирішив питання щодо
її прав та обов'язків.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема вказує на те, що оскаржуваним
рішенням суд зобов'язав ОСОБА_3 не
чинити ОСОБА_2 перешкод у користуванні
приміщенням, яке вона орендує у
відповідача згідно договору оренди
нежитлового приміщення від 24.07.2013 року,
який не визнаний недійсним у
встановленому законом порядку. Під час
примусового виконання вказаного
рішення державним виконавцем
здійснено спробу ввійти в спірне
приміщення та зобов'язати звільнити
його, з чим вона не погоджується,
оскільки перебуває в даному приміщенні
на законних підставах, так як здійснює
в ньому підприємницьку діяльність -
використовує під кафе-бар «Анастасія»,
що підтверджується відповідними
ліцензіями Міндоходів і зборів
України. Таким чином, вирішивши питання
про зобов'язання ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 перешкод у користуванні спірним
приміщенням, суд тим самим вирішив
питання про її права та обов'язки,
оскільки виконання даного рішення суду
вимагає звільнення нею орендованого
приміщення.

З цих підстав просить заочне рішення
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року скасувати.

У засідання апеляційного суду сторони
не з'явилися, про час та день розгляду
справи повідомлені у встановленому
законом порядку. Причину неявки суду не
повідомили.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК
України колегія суддів ухвалила про
розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
нерухомим майном на підставі ст. ст. 319,
391 ЦК України, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2, як власник
нежитлового приміщення вправі
вимагати усунення їй перешкод в
користуванні та розпоряджанні своїм
майном.

Такий висновок суду відповідає
встановленим обставинам справи та
узгоджується з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до статті 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що
право власності є непорушним і ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

В силу дії положення ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом, та
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
згідно протоколу №15/293/11-І-2 проведення
прилюдних торгів від 04.10.2012 року та акту
про проведені прилюдні торги предмета
іпотеки від 08.10.2012 року ОСОБА_2 придбала
нежитлове приміщення магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 242,4
кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
(а.с. 4, 5). Даний факт посвідчений
приватним нотаріусом Тлумацького
районного нотаріального округу
Івано-Франківської області ОСОБА_5
згідно свідоцтва №2248 від 18.10.2012 року
(а.с. 6).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
15.05.2013 року вказане майно 13.05.2013 року
зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с. 7).

Попереднім власником спірного майна
був відповідач ОСОБА_3, однак він не
звільнив його та перешкоджає ОСОБА_2 у
користуванні її майном. Вона
неодноразово зверталась до ОСОБА_3 з
вимогою звільнити приміщення магазину,
проте відповідач продовжує
користуватись даним приміщенням (а.с.
10-12). Також позивач зверталась із заявою
до Тлумацького РВ УМВС про
незаконність дій ОСОБА_3 стосовно
вказаного приміщення, але їй
рекомендовано звернутися до суду (а.с. 8,
9).

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази. Тому колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовної вимоги.

За змістом ч. 1 ст. 292 ЦПК України особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їх права та
обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Доводи апелянта ОСОБА_4 про те, що
оскаржуваним рішенням вирішено
питання про її права та обов'язки,
оскільки 24.07.2013 року між попереднім
власником та нею укладено договір
оренди на частину спірного нежитлового
приміщення площею 30 та 50 метрів
квадратних, не заслуговують на увагу,
оскільки зазначеним рішенням
зобов'язано саме ОСОБА_3 не чинити
ОСОБА_2 перешкоди у користуванні
нежитловим приміщенням магазину
«ІНФОРМАЦІЯ_1», площею 242,4 кв.м, що
знаходиться на АДРЕСА_1, та заборонено
йому користуватись вказаним
приміщенням. Зазначений апелянтом
договір оренди не був предметом
розгляду в даній справі.

Відтак, в силу дії ч. 1 ст. 770 ЦК України у
разі зміни власника речі, переданої у
найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця. А тому
вирішення вказаного спору ОСОБА_4 не
стосується, рішенням суду першої
інстанції не вирішено питання про її
права та обов'язки.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції відповідає встановленим
судом обставинам і визначених
відповідно до них правовідносинам,
порушення норм матеріального та
процесуального судом не встановлено.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду першої інстанції не спростовують
та не містять підстав для скасування
або зміни судового рішення, а тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст. ст. 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Тлумацького районного
суду Івано-Франківської області від 13
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання законної сили.

Головуюча:
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.