АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/7373/14
Головуючий 1 інстанції: Цвірюк
Доповідач: Колтунова А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.Харкова
від 09 вересня 2014 року за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: ВГІРФО
Дзержинського району м. Харкова про
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя
особа: ВГІРФО Дзержинського району м.
Харкова про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням та
виселення.

В обґрунтування позову зазначив, що на
підставі договору купівлі - продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 23 липня 2008 року, йому
належить трикімнатна квартира АДРЕСА_1.

За умовами договору купівлі - продажу
відповідачі повинні були до 23 серпня 2008
року звільнити квартиру і знятись з
реєстраційного обліку, незважаючи на
що вони відмовляються від виконання
цієї умови, чим порушують його права
власника.

Виходячи з наведеного просив виселити
їх із вказаної квартири без надання
іншого житлового приміщення і зняти з
реєстрації місця проживання належній
йому квартирі.

Відповідачі проти позову заперечували,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 пояснив, що
договір купівлі - продажу квартири
фактично є іпотечним договором.

У 2005 році ОСОБА_6 - брат ОСОБА_1 після
чергової застави належної їм квартири
оформив право власності на неї на своє
ім'я і вже від свого імені 23 липня 2008
року уклав з ОСОБА_3 договір купівлі -
продажу в забезпечення виконання
договору позики.

Справу розглянуто за відсутності
ОСОБА_4

Рішенням Дзержинського районного суду
м.Харкова від 09 вересня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

ОСОБА_1 і ОСОБА_4 виселено із займаної
ними квартири без надання іншого
житлового приміщення, в задоволенні
інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення
скасувати і ухвалити нове рішення,
відмовивши ОСОБА_3 в задоволенні
позову, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
її представник апеляційну скаргу
підтримували.

ОСОБА_7 проти задоволення апеляційної
скарги заперечував.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що спірною є
трикімнатна ізольована квартира
АДРЕСА_3 право власності на яку
належить ОСОБА_3 на підставі договору
купівлі - продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_8 23
липня 2008 року.

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 власником даної
квартири не є, були зареєстрована в
даному житлі в якості члена сім'ї
власника (а.с. 7).

Пунктом 8 вищезазначеного договору
купівлі - продажу передбачено особливі
умови договору, а саме обов'язок
продавця (ОСОБА_11) та інших осіб, які
проживають, знаходяться за його згодою
у квартирі, звільнити її до 23 серпня 2008
року і знятись до цього строку з
реєстраційного обліку.

Відповідачі до цього часу квартиру не
звільнили і не знялись з
реєстраційного обліку, що вбачається з
наданої ОСОБА_3 довідки з місця
проживання щодо зареєстрованих у
спірній квартирі осіб (а.с. 7).

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що права
власника квартири визначені статтями
317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатись своїм
житлом на свій власний розсуд. Також
зазначив, що обмеження чи втручання у
права власника можливе лише на
підставах передбачених законом.

Так як чинним законодавством України
не передбачено перехід прав та
обов'язків попереднього власника до
нового власника в частині збереження
права користування житлом особами, які
заселилася до нього зі згоди
колишнього власника, у випадку зміни
власника. Виникнення права осіб на
користування житлом та обсяг цих прав
залежить від наявності у особи, зі
згоди якої вони вселилися, права
власності на це житло, а отже,
припинення права власності на житло
припиняє право осіб,які з її згоди були
вселені, на користування житлом.

Таким чином право відповідачів, які не
є власниками спірної квартири, на
користування квартирою були похідними
від прав колишнього власника ОСОБА_6, а
з припиненням його права власності,
припинилось і право відповідачів на
користування житлом.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Оскільки ОСОБА_3 є новим власником
спірної квартири, який не надавав згоди
на вселення та реєстрацію в ній
відповідачів, які проживали в ній зі
згоди колишнього власника, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про їх виселення.

При цьому судом правильно застосовано
положення ст. ст. 98, 116 ЖК України які
передбачають підстави виселення,
зокрема тимчасових жильців, якими вони
стали після продажу квартири ОСОБА_6

Доводи апелянта відносно того, що вона
має намір оспорювати дію договорів
купівлі - продажу даної квартири, не є
правовими підставами для скасування
рішення суду першої інстанції та
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3

При задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
вона вправі ставити питання про
перегляд цього рішення за
нововиявленими обставинами.

В той же час, відповідно до вимог ч.1 ст.
71 ЗУ «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» не потребується ухвалення
рішення про зняття осіб з реєстрації,
оскільки зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі,
судового рішення, яке набрало законної
сили, про позбавлення права власності
на житлове приміщення, права
користування житловим приміщенням, про
виселення, визнання особи безвісно
відсутньою або оголошення її померлою,
про що правильно зазначено в рішенні
судом першої інстанції.

З огляду на наведене, на підставі ст. 308
ЦПК України, судова колегія відхиляє
апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишає
рішення без зміни як таке, що ухвалене
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, висновки якого не
спростовуються доводами апеляційної
скарги.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 373
ЦПК України, колегія суддів вважає, за
необхідне зупинити виконання рішення
суду першої інстанції в частині
виселення відповідачів із спірної
квартири до 01 травня 2015 року, так як
ніякого іншого житла вони не мають і в
зимовий період часу не можуть бути
виселені без надання іншого житла.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, ст.313, ст.315,
ст.317, ст.319, ст. 373 ЦПК України, колегія
суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
від 09 вересня 2014 року залишити без
змін.

Відстрочити виконання рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 08 вересня 2014 року в частині
виселення ОСОБА_1, ОСОБА_4 із квартири
АДРЕСА_2 до 01 травня 2015 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: