Справа № 490/5662/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

резолютивна частина

11 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача -
Заливчого Я.В.

представників відповідачів -
ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк"
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 ОСОБА_9 про звернення стягнення
та виселення зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через
суд першої інстанції до апеляційного
суду Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів.

Суддя
Подзігун Г.В.

Справа №490/5662/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Подзігун Г.В.

при секретарі -
Голубашенко Т.О.

за участю представника позивача -
Заливчого Я.В.

представників відповідачів -
ОСОБА_2

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Миколаєві
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "ПриватБанк"
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8 ОСОБА_9 про звернення стягнення
та виселення,-

ВСТАНОВИВ :

ПАТ КБ „Приватбанк" звернулося до
суду із позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє від свого імені та від
імені неповнолітніх ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про звернення стягнення в
рахунок погашення заборгованості в
сумі 68449,39 доларів США (що еквівалентно
1013050,97 грн.) за кредитним договором
№1МО/2007, який був укладений 08.04.2008 року
між банком та ОСОБА_4, на предмет
іпотеки - житловий будинок АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким спопобом з іншою
особою-покупцем з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмета
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях,
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ "ПриватБанк" всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки. При цьому
позивач просив виселити всіх осіб, що
проживають у вказаному жилому будинку
та скасувати їх реєстрацію за вказаною
адресою.

В обгрунтування вимог позову
позивач посилався на порушення
боржником ОСОБА_4 зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором та
солідарну відповідальність
поручителів ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Представник позивача в судовому
засіданні вимоги позову підтримав та
просив про їх задоволення.

Представники відповідачів у судовому
засіданні вимоги позову не визнали,
просили суд відмовити в його
задоволенні, посилаючись на Закон
України "Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті".

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
доводи позову та дослідивши письмові
докази, судом встановлені наступні
факти та відповідні ним
правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи,
06.02.2007 року між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір №1МО/2007
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в розмірі 100000,00 дол. США
(п.1.1) зі сплатою відсотків за
користування кредитом в розмірі 16,00%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом та кінцевим терміном
повернення до 03.02.2012 року (п. 1.2). При
цьому повернення кредиту має
відбуватися згідно графіку (додаток 1
до договору) що є обов'язковою частиною
договору.

Умовами договору передбачено, що у
випадку порушення позичальником своїх
обов'язків щодо здійснення платежів на
погашення кредиту виникає
відповідальність у вигляді пені в
розмірі 0,2% від суми простроченого
платежу за кожен день прострочки, але
не більше подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на період, за який
сплачується пеня. Пеня сплачується за
кожен випадок порушення зобов'язань, п.
6.1 Договору.

В забезпечення виконання зазначеного
кредитного договору між ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_4 06.02.2007 року було
укладено договір іпотеки, відповідно
до умов якого відповідач передав банку
в іпотеку належне йому майно, а саме -
жилий будинок АДРЕСА_1. Вказаний
договір іпотеки було посвідчено
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
та зареєстровано у відповідному
реєстрі за №739.

Відповідно до ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
Цивільного Кодексу України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події. Якщо
строк (термін) виконання боржником
обов'язку не встановлений або
визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Згідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання
має бути виражене у грошовій одиниці
України - гривні. Сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті.

Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Позичальник належним чином не
виконував взяті на себе за вказаним
договором зобов'язання, внаслідок чого
станом на 21.05.2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 68449,39 дол. США,
з яких: 32528,73 дол. США - борг за тілом
кредиту, 22770,13 дол. США., - борг за
простроченими відсотками, 13150,53 дол. США
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором.

В ході розгляду справи представником
позивача надана уточнена позовна
вимога, в якій він просив визначити
розмір заборгованості виходячи з курса
НБУ в розмірі 14,80 грн., яка буде складати
1013050,97 грн.

Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611
Цивільного кодексу України у разі
порушення зобов'язання настають
наслідки, встановлені договором або
законом.

Відповідно до ст. 589 Цивільного кодексу
України у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
іпотеки. За рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 590 ЦК України
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється за рішенням суду, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Іпотекодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
іпотеки в разі, коли зобов'язання не
буде виконано у встановлений строк
(термін), якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про іпотеку» іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому
Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку», звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється, на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п. 37 постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року, невиконання
позивачем припису ст. 35 Закону України
«Про іпотеку» про надіслання
іпотекодавцю письмової вимоги про
усунення порушення основного
зобов'язання, не є перешкодою для
реалізації права іпотекодавця у
будь-який час звернутись до суду за
захистом своїх порушених прав,
оскільки іпотекодавець у судовому
засіданні має можливість заперечувати
проти вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців.

Відповідно до ч.2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житлове приміщення.

При цьому з вищевикладеним
погодитися не можливо.

Як вбачається з договору іпотеки право
власності на спірну житлову будівлю
належить ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_11
від 22.06.2006 року, за реєстровим №350 та
зареєстровано в ММБТІ 26.06.2006 року за
р.№11039840 РПВН №3682084.

Рішенням Центрального районного
суду м.Миколаєва від 18.12.2011 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6, яка діє від свого імені
та від імені неповнолітніх ОСОБА_7,
ОСОБА_12, про виселення з наданням
іншого житлового приміщення та
визнання такими, що втратили право
користування жилим приміщенням
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 18.04.2012 року
вищевказане рішення було залишено без
змін.

При цьому рішенням Центрального
районного суду було встановлено, що
ОСОБА_4 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 22 червня 2006 року є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1. У данному
будинку з 2008 року з дозволу ОСОБА_4
постійно проживають ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_12, ОСОБА_7 які добросовісно
користуються спірним жилим
приміщенням, систематично сплачують
комунальні платежі та зареєстровані за
даною адресою на підставі наданих ними
заяв та письмової згоди ОСОБА_4. За
таких обставин судом було встановлено,
що між сторонами був складений
безстроковий та безоплатний договір
найму спірного житлового будинку.

Згідно ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст.
39,40 ЗУ «Про іпотеку» виселенн
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканців
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

При цьому вимога банку про виселення
надсилалсь ОСОБА_4 15.04.2013 року, а ОСОБА_5,
ОСОБА_6 - 17.04.2013 року.

Разом з цим, 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03 червня 2014 року.

Частиною 1 даного Закону визначено, що
протягом його дії:

1) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із
статтею 4 Закону України "Про заставу"
та/або предметом іпотеки згідно із
статтею 5 Закону України "Про
іпотеку", якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку;

2) не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки);

3) кредитна установа не може уступити
(продати, передати) заборгованість або
борг, визначений у підпункті 1 цього
пункту, на користь (у власність) іншої
особи.

Протягом дії цього Закону інші
закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

Як встановлено судом, боржнику ОСОБА_4
був даний кредит в іноземній валюті та
на його забезпечення відповідачем було
передано в іпотеку житловий будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 46,80 кв.м. Крім
того, в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження наявності у
власності відповідачів іншого
нерухомого майна.

Отже, оскільки предмет іпотеки
придбано за споживчим кредитом, кредит
надано кредитною установою -
резидентом України в іноземній валюті,
предмет іпотеки використовується
відповідачами як місце постійного
проживання, у власності відповідачів
іншого майна не має, тому відповідно до
ч.1 п.1 Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» від 03.06.2014 року не
може бути звернуте стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок
АДРЕСА_1

При цьому, враховуючи, що норми Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року, є чинними
на момент постановлення рішення, суд
вважає, що вимога позивача щодо
виселення відповідачів зі спірної
квартири є похідною вимогою, яка
випливає з примусового стягнення
(відчужене без згоди власника)
нерухомого житлового майна, що
вважається предметом іпотеки, на що
вищезазначеним Законом України
накладений мараторій, а тому в
задоволенні цієї вимоги також слід
відмовити.

На підставі наведеного суд приходить
до висновку про необхідність відмовити
у задоволені позову в повному обсязі,
що не позбавляє позивача права на
повторне звернення до суду з
аналогічним позовом за умови
припинення дії вищезазначеного
мараторію.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати сплачені позивачем при подачі
позову.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів.

СУДДЯ
Г.В. ПОДЗІГУН