Справа №: 398/4932/14-цРІШЕННЯ
"02" грудня 2014 р. Олександрійський
міськрайонний суд Кіровоградської
області в складі: головуючого
судді Тимченко Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Олександрії
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Перший
український міжнародний банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-
Публічне акціонерне товариство
«Перший український міжнародний банк»,
який є правонаступником Закритого
акціонерного товариства «Перший
Український Міжнародний банк» (надалі
Позивач або Банк) 22 липня 2014 року
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1
(надалі відповідач) про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
мотивуючи свої вимоги тим, що 14 серпня
2008 року між сторонами було укладено
договір № 676166 (надалі договір) за яким
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 14 333
долари США 00 центів для придбання
транспортного засобу (згідно договору
купівлі - продажу № 1163 від 12 червня 2008
року) зі сплатою відсотків за
користування кредитом на термін до 14
серпня 2015 року. Відповідач не виконує
свої зобов'язання, кредитні кошти не
повернув, внаслідок чого виникла
заборгованість станом на 23 червня 2014
року в сумі 4 921, 32 доларів США, та
еквівалент 644, 21 доларів США пені та
штрафу та 7 000 грн. суми штрафів за
порушення умов щодо поновлення дії
договорів страхування.
В судове засідання представник
позивача не з'явився, будучи належним
чином повідомленим про дату розгляду
справи в суді, в заяві до суду просить
розглянути справу за відсутності
представника позивача, на позовних
вимогах наполягає, посилаючись на
викладені обставини та просить суд
стягнути саме вказану суму. Проти
заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання двічі
не з'явився, будучи належним чином
повідомленим про дату та час розгляду
справи в суді. В запереченні, що
надійшло до суду проти позовних вимог
заперечує, просить суд врахувати, що з
січня 2014 року за постановою ДВС
відкрито виконавче провадження за
виконавчим написом № 8638 виданого 19
грудня 2013 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
звернення стягнення на заставне майно
на суму 42 365 грн. 45 коп., а саме на
автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT 1,4 5МТ2,
д.н.з. НОМЕР_2 2008 року випуску, колір
сірий, номер кузова НОМЕР_1, тип ТЗ
- легковий седан-В, що на праві
власності належить ОСОБА_1 на користь
ПАТ «ПУМБ». Копії постанов про
відкриття виконавчого провадження,
про арешт майна боржника та про
оголошення заборони на його
відчуження, про розшук майна він
отримав під розписку у відділі ДВС
Індустріального РУЮ у вересні, чи у
жовтні 2014 року. Отримавши позовну заяву
банку, вважає, що банк безпідставно та
необґрунтовано застосовує до нього
подвійне стягнення, намагаючись
одночасно і повернути заставне майно і
стягнути суму грошового боргу через
суд. 05 листопада 2014 року ним було
сплачено на рахунок ДВС на користь
банку 30 000 грн. Залишок боргу в розмірі 12
000 грн. буде сплачено ним найближчим
Дослідивши докази у сукупності з
іншими матеріалами справи, з'ясувавши
обставини, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог та
заперечень, оцінивши досліджені в
судовому засіданні докази, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
За змістом ст. 10 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу свої вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК
України суди розглядають в порядку
цивільного судочинства справи про
захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ
проводиться за правилами іншого
судочинства.
За змістом ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Правовідносини сторін врегульовані
ст.ст. 4-11, 15, 16, 22, 509, 526, 530, 546, 590, 610-612, 614,
615, 617, 625, 651, 1050, 1054, 1055 ЦК України.

Cтаттею 15 ЦК України передбачено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа також має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного судочинства. Отже,
об'єктом захисту є порушене, невизнане
або оспорюване право чи цивільний
інтерес, саме вони є підставою для
звернення особи за захистом свого
права із застосуванням відповідного
способу захисту. Такі способи захисту
передбачені відповідно статтею 16 ЦК
України.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК
України, зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов ти вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

За змістом ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його не
виконанням або виконання з порушенням
умов визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа,
яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання. У разі
порушення виконання зобов'язання
наступають правові наслідки,
встановлені договором або договором,
зокрема і сплата неустойки.

За змістом ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008
року між сторонами було укладено
договір № 676166 (надалі договір) за яким
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 14 333
долари США 00 центів для придбання
транспортного засобу (згідно договору
купівлі - продажу № 1163 від 12 червня 2008
року) зі сплатою відсотків за
користування кредитом на термін до 14
серпня 2015 року. Відповідач не виконує
свої зобов'язання, кредитні кошти не
повернув, внаслідок чого виникла
заборгованість станом на 23 червня 2014
року в сумі 4 921. 32 долар США, та
еквівалент 644, 21 доларів США пені та
штрафу та 7 000 грн. суми штрафів за
порушення умов щодо поновлення дії
договорів страхування.

Судом також встановлено, що згідно
умов укладеного договору кредиту
позичальник має щомісячно сплачувати
кредитну заборгованість, однак
відповідачем заборгованість
своєчасно не було сплачено на користь
банку. Звернення до суду з вимогою про
дострокове повернення всіх сум за
кредитним договором у зв'язку з
порушенням відповідачем умов договору
є наслідком невиконання чи неналежного
виконання боржником своїх договірних
зобов'язань. Суд враховує, що це є
спосіб цивільно-правової
відповідальності боржника.

Суд приймає до уваги, що 20 січня 2014
року за постановою ДВС відкрито
виконавче провадження за виконавчим
написом № 8638 виданого 19 грудня 2013 року
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 про
звернення стягнення на заставне майно
на суму 42 365 грн.45 коп., а саме на
автомобіль марки HYUNDAI модель ACCENT 1,4 5МТ2,
д.н.з. НОМЕР_2 2008 року випуску, колір
сірий, номер кузова НОМЕР_1, тип ТЗ -
легковий седан-В, що на праві власності
належить ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПУМБ».
05 листопада 2014 року відповідачем було
сплачено на рахунок ДВС на користь
банку 30 000 грн.

Суд дійшов висновку, що між
сторонами було укладено договір про
надання споживчого кредиту і на
правовідносини поширюється дія закону
України «Про захист прав споживачів».

Суд приймає до уваги, що факт
реалізації Банком способу захисту
свого порушеного права на своєчасне та
повне отримання від Позичальника
грошових коштів на погашення
заборгованості за кредитом шляхом
звернення стягнення на заставне рухоме
майно боржника за виконавчим написом
нотаріуса від 19 грудня 2013 року знайшов
своє підтвердження в суді. У суду
виникає питання щодо періоду, на
протязі якого Банк має право
здійснювати нарахування та стягнення
пені та відсотків за користування
коштами кредиту після винесення цього
виконавчого напису.

У п. 17 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 5 надані
роз'яснення про те, що зобов'язання
Позичальника за кредитним договором
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема,
зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Суд дійшов висновку, що наявність
виконавчого напису про задоволення
вимог кредитора, яке не було виконано
боржником, не припиняє правовідносин
сторін кредитного договору, не
звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

За викладених обставин суд вважає,
що сума боргу за договором кредиту не
підлягає стягненню з відповідача на
користь банку, тобто позовні вимоги за
цим позовом про стягнення кредитної
заборгованості за договором № 676166 від
14 серпня 2008 року за період з 24 липня 2013
року по 24 червня 2014 року не підлягають
задоволенню, з метою уникнення
подвійного стягнення боргу. Однак банк
не позбавлений можливості повторно
звернутись до суду з урахуванням
сплачених відповідачем сум за
виконавчим провадженням, оскільки у
виконавчому написі вказаний строк, за
який провадиться стягнення за
договором застави, посвідченого 14
серпня 2008 року, а саме з 25 липня 2012 року
по 08 вересня 2013 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати суд відносить на
позивача.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 61, 124 Конституції
України, Законом України «Про
заставу», ст.ст. 4- 11, 15, 16, 22, 509, 526, 530, 546,
590, 610-612, 614, 615, 617, 625, 651, 1050, 1054, 1055 ЦК
України, ст.ст. 3-11, 15, 57-60, 61, 77, 84-88,212-215
ЦПК України, суд,-

в и р і ш
и в:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Перший український міжнародний банк»
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№ 676166 від 14 серпня 2008 року, станом на 23
червня 2014 року в сумі в сумі 4 921, 32
доларів США, та еквівалент 644, 21 доларів
США пені та штрафу та 7 000 грн. суми
штрафів за порушення умов щодо
поновлення дії договорів страхування -
відмовити повністю.

Судові витрати віднести на
позивача.

На рішення може бути подана
апеляція до апеляційного суду
Кіровоградської області через
Олександрійський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя Олександрійського

міськрайонного суду
Тимченко Л.М.