АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7001/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Калиновський А.Б. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Півненко С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 05 червня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 червня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати рішення
суду і ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки у
відповідності до ст. 257 ЦК України.

Згідно ст. 259 ЦК України, позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України, за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання, перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що 17 квітня 2007
року між позивачем та відповідачем був
укладений договір, №DN1RRX08020190, згідно з
яким позивач надав відповідачеві
кредитний ліміт на платіжну картку у
розмірі 2175,65 гривень на строк 10 місяців
з 17.04.2007 року по 17.02.2008 рік включно, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму
залишку заборгованості (а.с.5-9).
Погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з 01 по 05 число
кожного місяця. Щомісячний платіж у
сумі 269,91 грн.

Відповідач умови кредитного договору
не виконував, у зв'язку з чим станом на
22.01.2014 року виникла заборгованість в
сумі 21580,89 гривень, яка складається з
заборгованості за сумою кредиту - 340,82
гривень, заборгованість по процентам
за користування кредитом - 8581,08 гривень,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 469,98 гривень,
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 10685,16 гривень,
штраф (фіксована частина) - 500,00 гривень,
штраф (процентна складова) - 1003,85
гривень (а.с.4).

Сторони встановили строк дії договору -
до моменту виконання ними у повному
обсязі взятих на себе зобов'язань, так і
стоки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів,
останній з яких у визначеній сумі
підлягав виконанню в строк до 17.02.2008
року.

Відповідно до п. 5.5. Договору термін
позовної давності становить 5 років,
тому строк у межах якого позивач мав
звернутися до суду почався з лютого 2008
року, а скінчився у лютому 2013 року.

Відповідач надав до суду заяву, у якій
просить застосувати строк позовної
давності та відмовити в задоволенні
позовних вимог(а.с. 31).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», беручи до
уваги письмову заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності, суд правильно виходив з того,
що при зверненні до суду з позовом у
січні 2014 року про стягнення
заборгованості за весь період
невиконання позичальником кредитних
зобов'язань, позивачем пропущено
5-річний строк позовної давності, що
згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача, про те, що в
даній справі мало місце переривання
строку позовної давності, а саме
відповідачем було зроблено погашення
кредиту 08 квітня 2013 року у сумі 1341,00 грн.
та 13 січня 2014 року у сумі 21,00 грн., а тому
позовна заява подана в межах строку
позовної давності не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки на
підтвердження цього в матеріалах
справи відсутні будь-які документи і
банком таких доказів на вимогу суду
надано не було.

Таким чином, рішення суду відповідає
нормам матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
відхилити.

Рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 05 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: