Справа № 346/4399/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Коломия

Коломийський
міськрайонний суд

Івано-Франківської області в складі
головуючого-судді
П'ятковського В.І.,

секретаря Реви М.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в місті Коломиї цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
третя особа : П»ядицька сільська рада
Коломийського району, про продовження
строку для подання заяви про прийняття
спадщини,

В С Т А
Н О В И В :

Позивач звернувшись до суду із
даним позовом посилається на те, що на
даний час перебуває у місцях
позбавлення волі. З дня народження і до
1997 року проживав та був зареєстрований
у АДРЕСА_1. Спільно з ним жили дід ОСОБА_6
та баба ОСОБА_4. Даний будинок належав
до колгоспного двору, де згідно діючого
на той час законодавства, всі його
члени мали рівні права на майно даного
двору. Після прийняття Закону України
«Про власність» від 15 квітня 1991 року
вони ж і стали співвласниками цього
майна в рівних частках, по одній третій.

У 2002 році померла його баба, яка
була його законним опікуном, оскільки
матір померла раніше. Після цього
відкрилася спадщина за законом на
вказану частину будинку, земельну
ділянку та земельний пай. Він був
спадкоємцем за законом на ту частину
майна померлої, яка б належала його
покійній матері.

Так як на той час перебував у
місцях позбавлення волі і не знав про
смерть баби, тому не звернувся із
заявою про прийняття спадщини.
Спадщину прийняв його дід, чоловік
спадкодавиці.

Після смерті діда у 2005 році, який
залишив заповіт на користь свого сина
ОСОБА_2, відкрилася спадщина на частину
вказаного житлового будинку, дві
земельні ділянки та земельний пай.

Однак спадкоємець за заповітом не
скористався своїм правом на прийняття
спадщини, оскільки згідно з даними
П»ядицької сільської ради спадковий
будинок рахується як закинутий об»єкт.

Про смерть діда та баби нічого не
знав через перебування у місцях
позбавлення волі. Також при цьому
неодноразово змінював виправні
колонії, що створювало труднощі у
листуванні з дідом та бабою, через що і
не скористався свої правом на
прийняття спадщини.

Просить визнати поважними причини
пропуску для прийняття спадщини та
визначити йому додатковий строк для
подання заяви про прийняття спадщини.

У судовому засіданні представники
позивача підтримали позовні вимоги у
повному обсязі. Наголосили, що
відбування позивачем покарання у
місцях позбавлення волі зумовили
пропуск ним строку для подання заяви
про прийняття спадщини. Зазначили, що з
позивачем ніхто з родичів не
спілкується, а тому він не знав про
смерть рідних. Влітку 2003 року та у 2011
році батько позивача їхав до нього на
побачення до місць позбавлення волі,
однак останній відмовився від
зустрічі. Шість місяців після смерті
діда та баби ніхто з рідних чи знайомих
до нього на побачення не їздив. Крім
того позивач постійно змінював
виправні колонії. Користуватися
мобільним телефоном у місцях
позбавлення волі також не можна. Таким
чином позивач не володів інформацією
про смерть баби та діда.

Виходячи з цього та беручи до уваги
позицію Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ висловлену у листі
№ 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року вважають,
що позивач з поважних причин пропустив
визначений законом шестимісячний
строк.

Відповідачі та їхній представник
проти задоволення позову заперечили.
Вказали, що на розгляді у суді була
аналогічна справа : про той самий
предмет і між тими самими сторонами.
Рішення Коломийського міськрайонного
суду по цій справі скасовано в
апеляційному порядку. З цих підстав
просили закрити провадження по справі.
Наголосили, що позивачу було відомо про
смерть спадкодавців, оскільки його у
місцях позбавлення волі відвідувала
тітка і розповіла про все. Крім того
представник відповідачів звернув
увагу суду на те, що у Цивільному
Кодексі УРСР, який діяв на час
відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_4, не містилося поняття
«спадкування за правом представлення»,
а тому єдиним спадкоємцем після смерті
ОСОБА_4 був її чоловік ОСОБА_6, який
фактично вступив у управління
спадковим майном. В подальшому
останній все своє майно заповів синові
ОСОБА_2, відповідачу по справі.

Представник третьої особи у
судовому засіданні вказав, що йому
невідомо про те, що знав позивач про
смерть діда та баби. Однак підтвердив,
що відповідач ОСОБА_2 доглядає за
спірним будинком. Оскільки ніхто
спадщину після смерті ОСОБА_6 юридично
не оформив, то вказаний будинок
рахується як закинутий об»єкт. При
вирішенні даного спору поклався на
розсуд суду.

Вивчивши та дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, заслухавши
пояснення осіб, які брали участь у
розгляді справи, показання свідків, суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом та видно з
матеріалів справи, позивач є онуком
ОСОБА_6 і ОСОБА_4. Вони разом проживали і
були зареєстровані у АДРЕСА_1. Позивач
був зареєстрований там до 1997 року.
Наведене стверджується даними довідки
П»ядицької сільської ради
Коломийського району № 129/06-05/05 від 22
липня 2013 року.

Даний будинок належав до
колгоспного двору, а тому на час їх
ліквідації, квітнеь 1991 року, кожен із
жителів цього будинку став власником
однієї третьої частини у цьому майні.

Даний факт відповідачами не
оспорюється.

Матір позивача ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
виданого повторно 17 січня 2014 року.

Як видно із довідки № 1-11012013/98004 у
жовтні 2000 року позивача було взято під
варту, а 20 березня 2001 року засуджено
вироком суду до покарання у виді
позбавлення волі на строк п'ятнадцять
років, з конфіскацією майна. Постановою
Коломийського міськрайонного суду від
17 серпня 2012 року невідбуту частину
вказаного покарання замінено на більш
м»яке - обмеження волі на строк три роки
один місяць шістнадцять днів.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла баба позивача,
після чого відкрилася спадщина на одну
третю частину вказаного будинку,
земельну ділянку площею 0,1237 га та
земельний пай площею 1,087 га, що у с.
П»ядики Коломийського району.

Померла заповіт не складала, що
видно із довідки П»ядицької сільської
ради Коломийського району № 129/06-05/05 від
22 липня 2013 року.

Дід позивача прийняв цю спадщину,
як спадкоємець за законом.

Як вбачається з довідки
П»ядицької сільської ради
Коломийського району № 129/06-05/05 від 22
липня 2013 року, останній склав заповіт
на користь свого сина, відповідача
ОСОБА_2, згідно якого все належне йому
майно заповів останньому. Наведене
стверджується даними заповіту від 13
лютого 2003 року, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
П»ядицької сільської ради.

ІНФОРМАЦІЯ_3 дід позивача помер, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2, виданого повторно
16 квітня 2014 року.

Хоча спадкоємцем за заповітом на
майно померлого був ОСОБА_2, однак
останній юридично своє право на
спадщину не оформив, оскільки згідно з
даними вищезазначеної довідки
сільської ради частина спадкового
майна - житловий будинок, що у АДРЕСА_1,
вважається як закинутий об»єкт, так як
інформацією про право власності на
дане будинковолодіння П»ядицька
сільська рада не володіє.

Позивач звернувся до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті діда та баби, як
спадкоємець за правом представлення. З
листа-відмови державного нотаріуса №
30/01-16 від 17 січня 2014 року видно, що
позивач пропустив встановлений
законом строк для прийняття спадщини.

З цих підстав позивач за захистом
своїх прав звертався до суду і рішенням
Коломийського міськрайонного суду від
26 лютого 2014 року його позовні вимоги
задоволено у повному обсязі та
визначено чотири місяці додаткового
строку для подання ним заяви про
прийняття спадщини після смерті діда
та баби.

05 серпня 2014 року дане рішення суду
скасовано у апеляційному порядку з тих
підстав, що суд першої інстанції не
з»ясував питання наявності інших
спадкоємців та не вирішив питання про
залучення їх до участі у справі.

Повторно звернувшись до суду,
залучивши всіх можливих спадкоємців на
спірне майно, позивач та його
представники стверджують, що
перебування позивача у місцях
позбавлення волі призвело до
поважності пропуску ним встановленого
законом строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно з ст. 1272 ЦК України за
позовом спадкоємця, який пропустив
строк для прийняття спадщини з
поважної причини, суд може визначити
йому додатковий строк, достатній для
подання ним заяви про прийняття
спадщини.

У листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013
року Вищий спеціалізований суд України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначив, що відбування
покарання у місцях позбавлення волі
вказує на поважність причини пропуску
строку для подання заяви на прийняття
спадщини.

Крім того судом досліджено
обставини, які вказують на наявність у
позивача істотних труднощів для подачі
заяви про прийняття спадщини. Зокрема,
це відсутність у нього, як засудженого,
права на користування мобільним
телефоном у місцях позбавлення волі, на
що вказує повідомлення начальника
Райківецької виправної колонії від 13
жовтня 2014 року (а.с. 78). Також, як видно із
письмових пояснень позивача, зі своїми
родичами він перебуває у неприязних
відносинах, з ними не спілкується.
Вказав на факт заборони користуватися
мобільними телефонами. Зазначив, що у
кінці 2011 року до нього приїхала ОСОБА_8
на короткострокове побачення та
повідомила, що ОСОБА_2, відповідач по
справі, має намір продати спірний
будинок. Про смерть діда та баби ні
відвідувачка, ні її сини, ні нотаріус
ніяк не повідомляли.

Також суд бере до уваги часті зміни
позивачем місць відбування покарання,
яке безумовно відбувалося поза його
волею.

Допитана у судовому засіданні
свідок ОСОБА_8, тітка позивача,
зазначила, що дійсно у 2011 році
відвідувала племінника у місцях
позбавлення волі та наголосила, що тоді
повідомила про смерть діда та баби.
Також вказала, що неодноразово
спілкувалася із позивачем ще коли його
дід був живий. Він сильно засмутився
коли дізнався про смерть баби. Потім
помер дідо, вони також зідзвонювалися,
позивач цікавився новинами у селі.

У свою чергу свідок ОСОБА_9, батько
позивача, у судовому засіданні
підтвердив факт, що із сином після його
засудження не спілкувався. Двічі
приїжджав у місця позбавлення волі на
побачення до сина, однак той не бажав
його бачити, тому побачення не
відбулося. Також вказав, що не
спілкувався з ним і по телефону, про
смерть діда та баби йому не розповідав.

Виходячи із вищенаведеного та
оцінюючи зібрані по даній справі
докази, суд доходить до висновку, що
позивач має право на спадщину за правом
представлення на ту частину спадщини,
яка б законом належала його померлій
матері. Дане право у нього виникло
через те, що відповідач ОСОБА_2,
спадкоємець за заповітом, де-юре своє
право у цій частині не реалізував. Крім
того позивач пропустив строк для
подання заяви на прийняття спадщини з
поважних причин через перебування у
місцях позбавлення волі, а як наслідок
через наявність істотних обставин, які
перешкоджали йому реалізувати своє
право. При цьому суд оцінює показання
свідка ОСОБА_8, як особи, зацікавленої,
оскільки вона є дружиною відповідача
ОСОБА_3.

Посилання представника
відповідача на той факт, що ЦК УРСР,
який діяв на момент відкриття спадщини
після смерті баби позивача у 2002 році,
не містив поняття «спадкування за
правом представлення» суд не може
взяти до уваги, оскільки у ч. 2 ст. 529 ЦК
УРСР зазначено, що онуки і правнуки
спадкодавця є спадкоємцями за законом,
якщо на час відкриття спадщини немає в
живих того з їх батьків, хто був би
спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

З приводу заяв представника
відповідача про закриття провадження
по даній справі на підставі п. 2. ч.1 ст. 205
ЦПК України, де зазначено, що суд своєю
ухвалою закриває провадження по
справі, якщо набрало законної сили
рішення суду ухвалені з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав, то
суд доходить до висновку, що сторони по
даній справі та по попередній не є
аналогічними, а згідно з вказаною
нормою закриття провадження можливо за
наявності всіх вище перелічених умов.

Також суд враховує положення п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
України згідно якого правила книги
шостої Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
з спадкоємців до набрання чинності цим
Кодексом.

Зважаючи на вищенаведене, суд
приходить до висновку, що відповідачі
не подали суду доказів того, що позивач
протягом шести місяців після смерті
баби та діда був належно повідомлений
про їх смерть, а тому вбачає підстави
для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного та ст.ст. 1266,
1270, п. 5 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України, керуючись ст. ст.
205, 213-215, 223, 294 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати поважними причини пропуску
ОСОБА_1 строку для прийняття спадщини.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк
для подання заяви про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, та після смерті
ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3,
терміном один місяць, з часу вступу
рішення в законну силу.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Івано-Франківського
через Коломийський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя
П'ятковський В. І.