Справа № 460/876/14
Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В.І.
Провадження № 22-ц/783/7018/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Яворівського
районного суду Львівської області від 2
жовтня 2014 року ,-

В С Т А Н О
В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_5 про виселення. З
посиланням на ст.ст. 16, 317, 321, 391, 405 ЦК
України та ст. 157, ч.1 ст. 116 ЖК України
просила виселити ОСОБА_2 з житлового
будинку ОСОБА_3, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, стягнути понесені
судові витрати.

Рішенням Яворівського районного
суду Львівської області від 2 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення оскаржив представник
позивача. Вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позов задолити
повністю та виселити ОСОБА_2 з
житлового будинку ОСОБА_3, який
розташований за адресою на АДРЕСА_1.
Мотивує тим, що при розгляді справи
доведено, що відповідач систематично
зловживає спиртними напоями, веде
антисоціальний спосіб життя та вчиняє
сварки і конфлікти, що підтверджується
поясненнями третьої особи - дочки
відповідача, а також показаннями
свідка. Саме така поведінка
відповідача з 2011 року стала причиною
їх розлучення.

Зазначає, що судом не була взята
до уваги постанова про відмову в
порушенні кримінальної справи по
факту нанесення 12 березня 2014 року
відповідачем позивачу тілесних
ушкоджень.

Вказує на те, що відповідачем не
надано жодних належних та допустимих
доказів, які б свідчили про те, що
позовні вимоги позивача є
безпідставними, окрім характеристики з
місця праці та виконавчого комітету
Шклівської селищної ради, які містять
загальні фрази та не можуть об'єктивно
охарактеризувати відповідача.
Об'єктивною характеристикою
відповідача вважає пояснення свідків
по даній справі.

Враховуючи, що відповідач робить
неможливим проживання в одній
квартирі, систематично зловживає
спиртними напоями та веде
антисоціальний спосіб життя, а тому є
всі правові підстави для його
виселення.

При розгляді справи в апеляційній
інстанції відповідач проти доводів
апеляційної скарги заперечив, просить
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, як законне та обґрунтоване.
Додатково пояснив, що позивач у справі
- колишня дружина в будинку фактично не
проживає, оскільки тривалий час, в тому
числі і на даний час перебуває за
кордоном та періодично приїздить.
Конфлікти інколи виникають з дочкою,
котра переслідує мету позбавити батька
житла. Просить врахувати, що фактично у
самому будинку не проживає, а займає
лише господарську споруду, тому
будь-яких незручностей власнику
будинку у користуванні таким взагалі
не створює. Просить врахувати
відсутність іншого житла та рішення
суду про його вселення у спірний
будинок, котре виконане весною 2014 року.

Інші учасники судового розгляду
не з»явились, належно повідомлені про
розгляд справи за апеляційною скаргою,
про що до справи долучено розписки про
завчасне отримання усіма судових
повісток. Апелянт у заяві скерованій
факсом просить справу розглядати в
його відсутності, апеляційну скаргу
підтримує. Інші учасники про причини
неявки не повідомили. На підставі ч. 2
ст. 305 ЦПК України, колегія суддів
вважає можливим розгляд справи у
відсутності осіб, як не з»явились .

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає
виходячи з таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

У відповідності до вимог ст.213
ЦПК України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає , що
рішення суду першої інстанції таким
вимогам відповідає.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303
ЦПК України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено,
що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1977 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який рішенням Яворівського районного
суду Львівської області від 25 березня
2011 року розірваний.

Позивачу - ОСОБА_3 на праві
особистої власності на підставі
Свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, посвідченого державним
нотаріусом Яворівської державної
нотаріальної контори 22.11.2002 року за
реєстром 2944 належить житловий будинок
АДРЕСА_1.

З матеріалів справи убачається,
що сторони не заперечили того факту з
моменту реєстрації шлюбу разом
проживали в даному будинку за вказаною
вище адресою. Зокрема відповідач
проживав у даному будинку, як законний
чоловік позивачки. Наведені обставини
дають підстави для висновку про
поселення та проживання відповідача у
будинок за згодою власників/ власника /
будинку та проживання у такому, як
члена сім»ї власника.

Ст. 157 ЖК України передбачає, що
членів сім»ї власника жилого будинку
/квартири/ може бути виселено у
випадках передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу . Виселення
провадиться в судовому порядку без
надання іншого житла.

Як вбачається із матеріалів
справи відповідач звертався в суд з
позовом до відповідачки та третьої
особи про його вселення і рішенням
Яворівського районного суду
Львівської області від 21.11.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 30 січня 2014 року ОСОБА_2 вселено в
житловий будинок АДРЕСА_1 та
зобов'язано ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не чинити
перешкод ОСОБА_2 у проживанні у даному
будинку. Рішення набрало законної сили
та виконане в повному обсязі, про що
свідчить Акт Державного виконавця від
березня 2014 року та відмітка у паспорті
ОСОБА_2 про місце проживання та
реєстрації останнього за адресою по
АДРЕСА_1 від 07.05.2014 року.

З огляду на дані обставини,
колегія суддів вважає, що поселення
відповідача після прийнятого рішення
відбулось у встановленому законом
порядку, а тому перейшло до відповідача
і право користування будинком.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України - до
членів сім»ї власника будинку
/квартири/ належать особи, зазначені у
ст. 64 цього Кодексу. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
/квартири / не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням.

Відповідач, як колишній член
сім»ї власника будинку, вселившись у
такий на законних підставах після
припинення сімейних стосунків вправі
проживати у будинку.

При постановленні рішення суду,
судом першої інстанції також
враховано, що позивачем не надано і не
здобуто судом доказів наявності
підстав для виселення відповідача з
підстав передбачених ст. 116 ЖК України,
на які посилається позивач у позовній
заяві. До справи долучено ряд
позитивних характеристик на
відповідача. Із змісту постанови про
закриття кримінального провадження
від 28 липня 2014 року, винесеної старшим
слідчим СВ Яворівського РВ ГУ МВСУ у
Львівській області вбачається, що
19.07.2014 року до правоохоронних органів
звертався відповідач про його побиття
дочкою ОСОБА_5, спричинення тілесних
ушкоджень, кримінальне провадження
закрито, як вбачається з мотивувальної
частини постанови - за примиренням
осіб.

Доказів порушення відповідачем
правил співжиття та
безрезультатність вжитих до нього
заходів громадського впливу, що є
обов»язковою умовою для виселення
особи з підстав передбачених нормою,
на яку посилається позивач - не здобуто.

Таким чином суд дійшов вірного
висновку про безпідставність вимог
позивача, оскільки незважаючи на те, що
остання є власником будинку, однак
жодних доказів, які б давали підстави
для виселення відповідача з будинку на
підставі ст. 116 ЖК України матеріали
справи не містять.

Колегія суддів приходить до висновку
про обґрунтованість висновків суду
першої інстанції про відмову у позові.
Тому апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307,
ст.308, 313, п.1 ч. 1 ст. 314 , 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 2 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді