АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 606/585/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Малярчук В.В. Провадження №
22-ц/789/1280/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Сташків Б. І., Жолудько Л. Д.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрокомпанія
«Дружба» на рішення Теребовлянського
районного суду від 03 липня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба», третя
особа на стороні позивача - відділ
Держземагенства в Теребовлянському
районі про визнання договору оренди
землі недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Теребовлянського районного суду із
позовом до ТзОВ «Агрокомпанія
«Дружба», третя особа на стороні
позивача - відділ Держземагенства в
Теребовлянському районі про визнання
недійсним договору оренди землі від 01
жовтня 2012 року, укладеного між ним та
ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба», що
зареєстрований у відділі
Держземагенства у Теребовлянському
районі 25 грудня 2012 року під №08253,
вилучення запису з Державного реєстру
земель №08253 від 25 грудня 2012 року
та запису з Державного земельного
кадастру про реєстрацію речового права
- оренди земельної ділянки від 01 жовтня
2012 року, який внесений відділом
Держземагенства в Теребовлянському
районі.

Заявлені вимоги позивач мотивував тим,
що вказаний договір він не укладав та
підпис на документі від його імені
виконаний не ним, а іншої особою

Рішенням Теребовлянського районного
суду від 03 липня 2014року позов
задоволено.

Визнано недійсним договір оренди землі
від 01 жовтня 2012 року, укладений між
ОСОБА_2 та ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба»,
що зареєстрований у відділі
Держземагенства у Теребовлянському
районі 25 грудня 2012 року під № 08253.

Вилучено запис з Державного реєстру
земель №08253 від 25 грудня 2012 року
та запис з Державного земельного
кадастру про реєстрацію речового права
- оренди земельної ділянки від 01 жовтня
2012 року, який внесений відділом
Держземагенства в Теребовлянському
районі.

Судові витрати, понесені позивачем по
справі, залишено за ним.

ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба» подало на
вказане рішення апеляційну скаргу,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права. Вказує, що судом неповно
встановлено фактичні обставини справи
та дано невірну оцінку доказам.
Зазначають, що позивач отримував
орендну плату, що свідчить про
схвалення ним укладеного правочину.
Просить рішення скасувати та прийняти
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Представник апелянта в судове
засідання повторно не з'явився, хоча
був належним чином повідомлений про
день та час розгляду справи.

Представник позивача - ОСОБА_1 проти
апеляційної скарги заперечив, та суду
пояснив, що 07 жовтня 2013 року між ОСОБА_2
та ТзОВ «Райз М» укладено договір
оренди земельної ділянки з кадастровим
номером :01:001:0281 для ведення
товарного і сільськогосподарського
виробництва площею 2.62 га, яка
знаходиться на території Соснівської
сільської ради Теребовлянського
району Тернопільської області. З метою
проведення реєстрації права оренди,
ОСОБА_2 звернувся у Відділ
Держземагенства у Теребовлянському
районі із заявою про видачу витягу з
Державного земельного кадастру про
земельну ділянку, який є необхідним при
реєстрації в органах реєстраційної
служби згідно Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень». Із
вказаного витягу ОСОБА_2 стало відомо,
що належна йому земельна ділянка уже є
предметом договору оренди, укладеного
наприкінці 2012 року від його імені
невідомою особою з однієї сторони та
ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба» з іншої,
строком на 5 років. Вказаний договір
ОСОБА_2 не укладав, а тому він є
недійсним. Просить рішення суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу -
без задоволення.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи, доводи, зазначені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи із
наступного.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що підпис
від імені ОСОБА_2 у договорі оренди
землі від 01 жовтня 2012 року, укладеному
між ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба» та
ОСОБА_2, виконано не ОСОБА_2, а іншою
особою.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що згідно
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серія ТР №075495 від 16
жовтня 2003 року ОСОБА_2 належить
земельна ділянка площею 2.62 га., яка
розташована на території Соснівської
сільської ради Теребовлянського
району, для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Дана земельна ділянка зареєстрована в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень під
реєстраційним номером 1250, про що
свідчить витяг з даного реєстру за
номером 11162064 від 18 жовтня 2013 року.

Відповідно до договору оренди землі
від 01 жовтня 2012 року орендодавець
ОСОБА_2 надав, а орендар ТОВ
«Агрокомпанія «Дружба» прийняв в
строкове платне користування земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до висновку експерта за
результатами проведення
судово-почеркознавчої експертизи №
734/14-22 від 12 червня 2014 року підпис від
імені ОСОБА_2 у договорі оренди землі
від 01 жовтня 2012 року, укладеному між
ТзОВ «Агрокомпанія «Дружба» та ОСОБА_2,
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом.

Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Як вбачається із вимог ст.319 ЦК України
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. Діяльність власника
може бути обмежена чи припинена лише у
випадках і в порядку встановлених
законом.

Згідно ст.321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмеження у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до норм ч.1 ст.407 ЦК України
право користування чужою земельною
ділянкою встановлюється договором між
власником земельної ділянки і особою,
яка виявила бажання користуватися цією
земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що позивач
отримував від TзOB «Агрокомпанія
«Дружба» орендну плату за користування
його земельною ділянкою, оскільки
жодних доказів в підтвердження
вказаного факту суду не представлено.

Також безпідставним є посилання
апелянта на ч.1 ст.241 ЦК України, а саме
на те, що правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою, та те,
що правочин вважається схваленим
зокрема у разі, якщо особа, яку він
представляє, вчинила дії що свідчить
про прийняття його до виконання.

Оскільки, як було встановлено судом
першої інстанції, ОСОБА_2 нікого не
уповноважував на укладення від свого
імені вчиняти будь-які правочини, а
тому оскаржуваний договір оренди
землі, укладений не представником
ОСОБА_2, а невідомою йому особою, не може
створювати для нього будь-яких прав чи
обов'язків і, відповідно, до зазначеної
норми цивільного права, не може бути
ним схвалений.

У апеляційній скарзі апелянт
стверджує, що ОСОБА_2 вчиняв дії щодо
схвалення договору оренди, якого він не
укладав. Таким чином, на думку апелянта,
сторони вживали всіх необхідних дій
щодо ствердження їхніх домовленостей
та продовження орендних відносин.

Дані твердження апелянта колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
фактом схваленням правочину може
виступати лишень дії сторін щодо
виконання своїх обов'язків,
передбачених цим правочином, а не
користування своїм правом.

Тому, відповідно до умов оскаржуваного
договору оренди землі від 01 жовтня 2012
року та норм Закону України «Про оренду
землі обов'язком орендодавця (в даному
випадку - обов'язком ОСОБА_2.) є обов'язок
передати орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк.

У відповідності до ст.17 вказаного
Закону передача земельної ділянки
здійснюється за актом
приймання-передавання. Оскільки, до
оскаржуваного договору оренди землі 01
жовтня 2012 року акт
приймання-передавання не складався, то
це свідчить про те, що ОСОБА_2 належної
йому земельної ділянки у оренду не
передавав.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими
при вирішенні справи, доведені.

Висновки суду щодо наявності підстав
для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у сукупності колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агрокомпанія «Дружба» - відхилити.

Рішення Теребовлянського районного
суду від 03 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів