Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/5081/14
Головуючий у 1 інстанції:
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 23 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення боргу та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про
стягнення боргу та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його син ОСОБА_7.

Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем
за законом. 22.11.2013 року отримав
відповідне свідоцтво про право на
спадщину після померлого сина.

До складу спадщини ввійшло певне майно
та право вимоги майна та грошових
коштів.

26.09.2012 року відповідач ОСОБА_3
взяв у ОСОБА_7 в борг 45 000 доларів США,
про що було написано відповідну
боргову розписку від 26.09.2012 року, в якій
зобов'язувався повернути вказану суму
до 31 жовтня 2012 року.

26.09.2012 року між ОСОБА_7 та
відповідачем ОСОБА_6 був укладений
договір поручительства № 26, згідно
якого останній взяв на себе
зобов'язання забезпечити повен
виконання обов'язків ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу вертоліта та
по борговій розписці.

Зазначає, що відповідачі до
теперішнього часу свої зобов'язання не
виконали, в добровільному порядку борг
не повернутий.

Посилаючись на зазначені
обставини просив суд стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на його користь
безпідставно набуті кошти в сумі 359 550
грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та
судові витрати по справі.

У квітні 2014 року ОСОБА_5 уточнив
позовні вимоги та остаточно просив суд
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на його
користь безпідставно набуті кошти в
сумі 504 900 грн., моральну шкоду в сумі 5 000
грн. , стягнути з ОСОБА_6 на його користь
за договором поручительства № 26 від
26.09.2012 року грошові кошти в сумі 1 147 грн.
та судові витрати по справі.

Рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 травня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 505 900 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 1 147 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 зазначає, що
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволені позовних вимог в повному
обсязі.

В судове засідання 04 грудня 2014 року
апелянт ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4, належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, не
з'явилися. У відповідності до вимог ст.
305 ЦПК України колегія суддів
розглянула справу за їх відсутності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 26.09.2012 року між
ОСОБА_7, який є сином позивача, та
відповідачем ОСОБА_3, був укладений
договір позики (а.с. 14). Згідно з умовами
договору ОСОБА_7 передав відповідачу в
борг грошову суму в розмірі 45000 доларів
США, а відповідач по справі надав йому
розписку, в якій зазначив строк
повернення грошей до 31.10.2012 року.

26.09.2012 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був
укладений договір поручительства № 26,
згідно якого ОСОБА_6 взяв на себе
зобов'язання по забезпеченню
повернення ОСОБА_3 борг ОСОБА_7 в
розмірі однієї мінімальної заробітної
плати.

В зазначений в розписці строк
відповідач ОСОБА_9 гроші не повернув.

За змістом статей 1046, 1047 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості; на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника.

Позивач надав суду розписку
відповідача із зазначенням
вищенаведених умов договору позики
(а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Позивач являється спадкоємцем після
смерті свого сина прийнявши спадщину у
встановлений законом строк шляхом
подачі відповідної заяви до
Мелітопольської нотаріальної контори
та прийняв спадщину після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7. До складу спадщини
ввійшло певне майно та право вимоги
майна та грошових коштів. 22 листопада
2013 року позивач отримав Свідоцтво про
право на спадщину, після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
суд першої інстанції правильно виходив
з доведеності позовних вимог.

Доводи апелянта про те, що суд неповно
дослідив обставини справи, оскільки не
звернув уваги на те, що повне ім'я сина
позивача ОСОБА_7, а в розписці зазначено
ОСОБА_7, тобто не та особа яка є
кредитором по розписці від 26.09.2012 року.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України
якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Отже, оскільки оригінал боргової
розписки знаходиться у позивача, який
надав його до матеріалів судової
справи, відтак, відповідач не виконав
свій обов'язок щодо повернення коштів.
Помилка в розписці в написанні по
батькові кредитора, яку допустив саме
боржник ОСОБА_3, при написанні
власноручно розписки не впливає на
правильність висновку суду, щодо
задоволення позовних вимог позивача
про стягнення боргу по борговій
розписці від 26.09.2012 року, оскільки
матеріали справи свідчать про те, що
договір позики був укладений між
ОСОБА_7 та ОСОБА_11.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Порушень закону, які відповідно до
ст.ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування судового рішення, не
встановлено.

Рішення суду відповідає обставинам
справи і закону. Підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307,308,315,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 23 травня 2014 року в цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: