Справа № 145/935/13-ц Провадження №
22-ц/772/3484/2014Головуючий в суді першої
інстанції Ліщишина М. Ю.Категорія
Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при секретаріОСОБА_5,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
ухвалу Тиврівського районного суду
Вінницької області від 30 жовтня 2014 року
у справі за поданням Державної
виконавчої служби (далі - ДВС)
Тиврівського районного управління
юстиції Вінницької області про
тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві
виїзду за межі України,

у с т а н о в и л а :

ухвалою Тиврівського районного суду
Вінницької області від 30 жовтня 2014 року
задоволено подання ДВС Тиврівського
районного управління юстиції
Вінницької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі
України.

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.
Макіївка, Донецької області, жителя м.
Гнівань, обмежено у праві виїзду за
кордон до повного погашення
заборгованості за виконавчими листами
у справі №145/935/13-ц.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
суду скасувати та постановити нову про
відмову у задоволенні вказаного вище
подання.

ВДВС Тиврівського районного
управління юстиції Вінницької області
у поданій суду заяві про розгляд
апеляційної скарги без його участі
просив відхилити апеляційну скаргу,
а ухвалу суду залишити без змін.

Перевіривши додержання вимог закону
при постановленні ухвали, її
законність і обґрунтованість, у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню через наступне.

Встановлено, що на виконанні у ВДВС
Тиврівського РУЮ знаходиться
виконавчий лист №145/935/13-ц виданий 17
червня 2013 року Тиврівським районним
судом Вінницької області про стягнення
аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на
утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 у
твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн.
щомісячно, починаючи з 17 травня 2013 року
до повнолітня дитини та стягнення
аліментів на утримання ОСОБА_7 у
твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн.
щомісячно починаючи з 17 травня 2013 року
до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановлено, що ОСОБА_6 рішення суду про
стягнення аліментів в повному об'ємі не
виконує. Він неодноразово викликався
до виконавчої служби, був повідомлений
про суму боргу, але заборгованість не
погашає. Остання виплата було
проведена в грудні 2013 року. Станом на 01
жовтня 2014 року заборгованість по
виконанню становить 7 341 грн. 29 коп..

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд першої інстанції
погодився із наведеними у поданні
доводами, що виконавчий документ
боржником добровільно не виконується
та боржник не вчиняє жодних дій щодо
погашення заборгованості, боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених нам нього рішенням суду, а
тому є підстави для обмеження
ОСОБА_6 у праві виїзду за кордон.

Однак з такими висновками колегія
суддів не може погодитись, оскільки
вони ґрунтуються на неповно з'ясованих
обставинах справи, а ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до статті 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Статтею 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

За правилами пункту 18 частини 3 статті 11
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право у разі ухилення
боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження
у праві виїзду боржника - фізичної
особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що саме по собі невиконання боржником
зобов'язань не може свідчити про його
ухилення від виконання покладених на
нього рішенням зобов'язань.

Подання державного виконавця, крім
посилання на те, що боржник не сплачує
борг, не містить будь - яких
обґрунтованих доводів з посиланням на
докази про те, що ОСОБА_6 саме
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням.

Отже, за таких обставин, у суду першої
інстанції не було правових підстав
для задоволення подання. Наведені у
оскаржуваній ухвалі суду висновки
ґрунтуються на припущеннях, що в силу
положень частини 4 статті 60 ЦПК
України про доказування є
неприпустимим.

Разом із тим до апеляційної скарги
додані виписка з медичної картки
хворого та копія трудової книжки
відповідно з яким ОСОБА_6 з 8 листопада
2013 року по 26 грудня 2013 року хворів
(закритий перелом кістки правої кисті
руки), а згідно з записами у трудовій
книжці ОСОБА_6 звільнений з роботи 25
грудня 2013 року і виходячи з
відсутності подальших записів у
трудовій книжці він більше ніде не
працює.

Крім того, встановлено і не
заперечується стягувачем у
виконавчому провадженні, що ОСОБА_6 має
спеціальність водія і періодично він
перебуває за кордоном у зв'язку з
роботою водія «дальнобійника» по
найму. Обмеження його у права виїзду
за кордон відповідно позначиться на
його платоспроможності по сплаті
присуджених аліментів.

Суд неправильно витрактував норми
матеріального права за якими він
вирішив це подання та допустив
порушення норм процесуального права
яке призвело до неправильного
вирішення питання.

Відповідно до правил пункту 2
частини 1 статті 312 ЦПК України
апеляційний суд змінює, або скасовує
ухвалу суду першої інстанції і
постановляє ухвалу з цього питання,
якщо воно було вирішене судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

За правилами пункту 1 частини 1 цієї
статті цього Кодексу ухвала суду
першої інстанції може бути залишена
без змін апеляційним судом лише у
випадку постановлення цієї ухвали
судом першої інстанції з додержанням
вимог закону.

Суд першої інстанції постановляючи
оскаржувану ухвалу не додержався вимог
закону, а тому апеляційну скаргу слід
задовольнити, ухвалу скасувати з
постановленням нової з цього питання
про відмову у задоволенні подання.

Ухвала апеляційного суду про відмову у
задоволенні подання ДВС Тиврівського
районного управління юстиції
Вінницької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі
України не перешкоджає заявнику
звернутись із новою обґрунтованою
заявою, якщо ОСОБА_6 буде ухилятися від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 303, 307 ч.2 п.2, 312 ч.1 п.2, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Тиврівського районного суду
Вінницької області від 30 жовтня 2014 року
скасувати та постановити ухвалу з
цього питання.

У задоволенні подання ДВС Тиврівського
районного управління юстиції
Вінницької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі
України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та оскарженню
не підлягає.

Судді:
/підпис/ В.А.
Іващук

/підпис/
В.С. Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук