Номер провадження: 22-ц/785/8049/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди за
апеляційною скаргою Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба» на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 липня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

30.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ДП «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Позов обґрунтував тим, що він працював
на посаді начальника відділу
інформаційних технологій
інформаційно-аналітичної служби філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» з 01.12.2013 року на підставі
наказу № 50-к від 29.11.2013 року.

Наказом «З особового складу» № 400-к від
30.04.2014 року його звільнено з вказаної
посади у зв'язку зі скороченням штату
працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Посилаючись на те, що звільнення з
посади є незаконним, необґрунтованим
та таким що проведено з порушенням норм
чинного трудового законодавства,
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 02.07.2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Позивача поновлено на роботі на посаді
відповідно до його кваліфікації у
філії «Морська пошуково-рятувальна
служба» Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України».

Стягнуто з філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» на користь ОСОБА_2 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 1
травня 2014 року до дня поновлення на
роботі, який на день пред`явлення
позову становить 1 195,40 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП «Адміністрація
морських портів України» в особі філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що рішення постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Судом встановлені і підтверджені
матеріалами справи наступні обставини.

ОСОБА_2 з 01.12.2013 року на підставі наказу
№ 50-к від 29.11.2013 року працював на посаді
начальника відділу інформаційних
технологій інформаційно-аналітичної
служби філії «Морська
пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» (а.с.15-18).

На підставі наказу № 400-к від 30.04.2014
року він був звільнений з вказаної
посади, у зв'язку зі скороченням штату
працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП
України (а.с.13).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 та
поновляючи його на роботі у філії
«Морська пошуково-рятувальна служба»
державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України», суд 1-ої інстанції виходив з
того, що при його звільненні
відповідачем не виконані вимоги ч.ч.2,3
ст.49-2 КЗпП України, оскільки позивачу
не було запропоновано іншу роботу в
філії та в цілому на підприємстві.

Докази відмови його від переведення на
іншу роботу або відсутності можливості
перевести з його згоди на іншу роботу
на тому ж підприємстві в матеріалах
справи відсутні.

При цьому суд керувався вищевказаною
нормою матеріального права та
роз'ясненнями, викладеними в п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року.

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи і нормам
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що у
відповідача були відсутні вакантні
посади за відповідною професією,
спеціальністю та кваліфікацією
позивача, які б можливо було йому
запропонувати, не відповідають
дійсності.

Із матеріалів справи вбачається те, що
іншим працівникам
інформаційно-аналітичної служби та
працівникам відділу інформаційних
технологій, які знаходились у
підпорядкуванні позивача, були
запропоновані інші посади, а саме:
програміст системний відділу
технічного обслуговування об'єктів
Національної морської системи зв'язку
під час лиха та для забезпечення
безпеки; інженер 1 категорії відділу
технічного обслуговування об'єктів
Національної морської системи зв'язку
під час лиха та для забезпечення
безпеки; інженер 1 категорії відділу
Національної морської системи зв'язку
під час лиха та для забезпечення
безпеки.

Вказані посади, які б ОСОБА_2, за своєю
кваліфікацією, міг займати, йому не
пропонувалися.

Посилання в скарзі на те, що на дані
посади переводилися працівники з
врахуванням переважного права на
залишення на роботі ніж у ОСОБА_2, не
може бути прийнято до уваги, оскільки
відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України, при
скороченні чисельності штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Тільки при рівних умовах
продуктивності праці і кваліфікації
враховується перевага в залишенні на
роботі, що передбачено ч.2 вказаної
норми права.

Колегія вважає, що ОСОБА_2, займаючи
посаду начальнику відділу, має більш
високу кваліфікацію ніж його підлеглі,
тому застосування ст.ст.42 та 49-1 КЗпП
України до нього і вказаних осіб
неможливо.

Інші доводи скарги висновків суду не
спростовують.

За таких підстав, відповідно до ч. ст.308
ЦПК України, колегія вважає, що
апеляційна скарга підприємства
підлягає відхиленню, а рішення суду 1-ої
- залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Адміністрація морських
портів України» в особі філії «Морська
пошуково-рятувальна служба» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова