Справа №2/489/2727/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2014 р. ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом, яким просив стягнути з
відповідача 8000 грн. боргу за договором
позики та судовий збір в розмірі 243,60
грн. Позов обґрунтував тим, що позичив
відповідачу грошові кошти в зазначеній
сумі в борг, про що той дав власноруч
написану розписку, але відмовляється
повертати позику.

В судове засіданні позивач не з'явився,
надав заяву про розгляд справи без його
участі та підтримку позову.

Відповідач в судовому засіданні проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на фіктивність розписки,
оскільки ця розписка слугувала
забезпеченням повернення боргу ОСОБА_1
його знайомою ОСОБА_3, а грошей він не
отримував.

Суд, заслухавши пояснення відповідача,
показання свідків, встановив наступні
обставини.

Відповідно до копії розписки від 07
жовтня 2013 р. (а.с.4), авторство якої
визнав відповідач, ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 8000 грн. в борг і зобов'язався
повернути цю суму коштів, рівними
частками по 700 грн. щомісячно за місцем
проживання ОСОБА_1

Відповідно до статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики після отримання
коштів, підтверджуючи як факт
укладення договору та зміст умов
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми (постанова ВСУ 02 липня
2014у справі №6-79цс14).

Договір позики не визнаний недійсним,
показання свідка ОСОБА_3 суд до уваги не
приймає, враховуючи їх неналежність як
доказ (ч. 1 ст. 1051 ЦК України).

Показання свідків та письмові докази,
що розписка написана не в м.
Дніпропетровську, а в м. Миколаєві, не
впливають на обов'язок позивальника,
який чітко визначений у розписці.

Враховуючи, що доказів на погашення
позики відповідач не надав, то позов
слід задовольнити повністю.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача
на користь позивача слід стягнути 243,60
грн. судового збору.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2
борг за договором позики в сумі 8000 грн.
і судовий збір 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницьки