Справа № 706/57/13- ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
Христинівський районний суд
Черкаської області

в складі:

головуючого - судді Олійника М.Ф.,

за участю секретаря Авраменко Ж.М.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача
ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, представника відповідачів
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Христинівці
Черкаської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про встановлення
факту, що має юридичне значення, та
визнання права власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про встановлення факту, що має
юридичне значення, та визнання права
власності на ? частину житлового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами.

Просив встановити факт, що ОСОБА_10, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р., та ОСОБА_3 з 1979 р.
і до часу смерті ОСОБА_10 проживали
однією сім'єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу та визнати за ним в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10 право власності на ? частину
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами по АДРЕСА_1,
правовстановлюючі документи на який
видані на ім'я ОСОБА_3

В обґрунтування позову посилався на те,
що його мати ОСОБА_10 в 1979 р. почала
співмешкати з ОСОБА_3 та проживали
сумісно як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу до часу її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. Від сумісного
проживання є син ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
н., який загинув від злочину
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Під час спільного
проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_3 для
створення спільної сумісної власності
та для спільного використання на ім'я
ОСОБА_3 отримали дозвільні документи на
забудову житлового будинку по АДРЕСА_1
на присадибній земельній ділянці
площею 600 кв м та в 1990-1993 р. р. за спільні
кошти та спільними зусиллями збудували
житловий будинок, літню кухню, сарай,
гараж, погріб. При забудові житлового
будинку та господарських споруд
матеріальна грошова допомога
надавалась батьком ОСОБА_10 - ОСОБА_12,
витрачались кошти, які мати отримувала
на його утримання як аліменти з його
батька ОСОБА_13. ОСОБА_10 на той час
працювала в Христинівському РайСТ
продавцем та свої доходи віддавала на
придбання будматеріалів. Зі сторони
ОСОБА_10 та в її інтересах фізичну
допомогу в будівництві надавали він,
ОСОБА_14 та інші. Також
використовувалась праця найманих
людей, яким ОСОБА_10 оплачувала виконану
роботу. За життя ОСОБА_10 були збудовані
всі будови, крім тину, воріт та хвіртки.
За життя ОСОБА_10 в літній час вона та
ОСОБА_3 проживали в новозбудованому
будинку по АДРЕСА_1, а в зимовий час - по
АДРЕСА_2, оскільки будинок по АДРЕСА_1 не
газифікований. Отже, ОСОБА_10 та ОСОБА_3
створили спільну сумісну власність,
частка у ній ОСОБА_10 - ?. Після смерті
ОСОБА_10 право на ? частину
домоволодіння по АДРЕСА_1 перейшло до
спадкоємців першої черги, тобто до
нього та до ОСОБА_11, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_3 р. Вони прийняли спадщину
після смерті ОСОБА_10, подавши заяви про
прийняття спадщини до Христинівської
держнотконтори, де знаходиться
спадкова справа ОСОБА_10 Отже, при житті
ОСОБА_11 вони б успадкували по ? частині
вказаного житлового будинку. У зв'язку
зі смертю ОСОБА_11 частку майна, яка
приходилась на нього, успадкував його
батько як спадкоємець першої черги
ОСОБА_3 ОСОБА_3 спрямовує свої дії на
обмеження його прав та на збагачення за
рахунок померлої ОСОБА_10 Будинок
ОСОБА_10, який вона мала до сумісного
проживання з ОСОБА_3 по АДРЕСА_2,
успадкували він та ОСОБА_11, їм видані
свідоцтва про право на спадщину на ?
частину будинку за кожним. Після смерті
ОСОБА_11 ОСОБА_3 активно претендує на ?
частину будинку по АДРЕСА_2, однак
виділити йому частку з житлового
будинку по АДРЕСА_1 не бажає. Усім
рухомим майном, яке мала ОСОБА_10,
заволодів ОСОБА_3 Поховання ОСОБА_10
здійснювалось з житлового будинку по
АДРЕСА_1. Оскільки при житті ОСОБА_10
мала право на ? частину домоволодіння
по АДРЕСА_1, то його спадкова частка у
цьому домоволодінні з огляду на
наявність на час її смерті другого
спадкоємця ОСОБА_11, становить ? частину.

Ухвалою суду від 05.08.2013 р. у зв'язку зі
смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 р. відповідача
ОСОБА_3 до участі в справі як
співвідповідачів було залучено його
спадкоємців ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_9.

На позов ОСОБА_1 ОСОБА_6, представником
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_9, були подані заперечення, в яких
вона позов не визнала повністю.
Зазначила, що позовна заява ОСОБА_1 не
містить жодного обґрунтованого доводу,
що між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 існували в
повному обсязі всі ознаки сім'ї, які
передбачені законом, в наведений
позивачем період часу. Немає жодного
доводу існування між ними взаємних
прав та обов'язків, які могли
проявлятись у взаємній турботі, в
існуванні розподілу побутових
обов'язків, у спільному прийнятті
рішень з важливих питань спільного
життя тощо. Спірний житловий будинок
побудований у 1991 р. а господарські
будівлі та споруди у 2000 р. та 2005 р., тобто
задовго до смерті ОСОБА_10, а тому за
умови існування спору щодо права
власності на новостворене майно
ОСОБА_10 мала змогу самостійно
реалізувати своє право і захистити
свій цивільний інтерес у встановленому
законом порядку. Введення в
експлуатацію спірного будинку та
господарських будівель та споруд
здійснювалось при житті ОСОБА_10 і
ніяких претензій щодо порушення її
прав як співвласника вона не заявляла.
Не підтверджуються доказами
твердження позовної заяви про те, що
грошову допомогу на будівництво
спірного житлового будинку надавав
батько покійної ОСОБА_12, що аліменти на
утримання позивача ОСОБА_1 також
витрачались на будівництво. Не
додаються платіжні документи на
придбання товару, відомості про сплату
за придбання будівельних матеріалів,
боргові розписки, дата і сума яких
збігається з купівлею, виписки з банків
щодо руху коштів на рахунку тощо. З
моменту смерті ОСОБА_10 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.)
до моменту звернення ОСОБА_1 з позовом
до суду (14.01.2013 р.) пройшло чотири роки.
Про смерть ОСОБА_10 позивачу було
відомо, оскільки він постійно проживав
та проживає в м. Христинівці, брав
активну участь у похованні матері. Крім
того, позивач був обізнаний з
обставинами будівництва спірного
житлового будинку, відомими для нього є
рік виділення та забудови земельної
ділянки, що дає підстави для висновку
про пропуск ОСОБА_1 встановленої ст. 257
ЦК України загальної позовної давності
(3 роки).

У доповненні до заперечень проти
позову ОСОБА_1 представник
відповідачів ОСОБА_6 зазначила, що
відповідно до технічного паспорта на
житловий будинок по АДРЕСА_1 роком
побудови житлового будинку є 1991 р., а
господарських будівель та споруд - 2000 р.
За таких обставин на період, коли було
створене спільне майно, норми ст. 74 СК
України не поширювались, а тому
законних підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 немає.

Відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_9 до суду була подана заява про
застосування позовної давності, в якій
вони просили відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову з підстав спливу
позовної давності. У заяві зазначили,
що виділення земельної ділянки під
забудову та будівництво спірного
житлового будинку здійснювалось
задовго до смерті ОСОБА_10, оформлення
правовстановлюючих документів на
будинок також проводилось при її житті,
але ніяких дій щодо захисту свої прав
ОСОБА_10 не вчиняла, що свідчить про
відсутність у неї претензій на спірний
будинок. Смерть ОСОБА_10 настала
ІНФОРМАЦІЯ_1 р., а з позовом ОСОБА_1
звернувся до суду 14.01.2013 р., тобто у
строк понад чотири роки з часу
виникнення підстав для звернення до
суду.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні
позов підтримав повністю, посилаючись
на обставини, зазначені в позовній
заяві. Додатково пояснив, що у
будівництві житлового будинку
допомагав як майстер відповідач ОСОБА_4
Квитанцій, інших письмових доказів
щодо ведення будівництва житлового
будинку не збереглось.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов підтримав повністю,
посилаючись на обставини, зазначені в
позовній заяві. Додатково пояснив, що
ОСОБА_3 та ОСОБА_10 проживали у житловому
будинку по АДРЕСА_2. ОСОБА_3 був
зареєстрований там до його смерті. У
житловий будинок по АДРЕСА_1 вони так і
не переселились, оскільки в останні
роки стали на шлях зловживання
алкогольними напоями. У ході
будівництва житлового будинку по вул.
Щорса, 32 вони спільно затрачали кошти
та сили, зарплата ОСОБА_10 була в два -
три рази вищою за зарплату ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3, сестра ОСОБА_3, у
судовому засіданні позов не визнала
повністю. Пояснила, що ОСОБА_10 та ОСОБА_3
то жили разом, то жили окремо. ОСОБА_3,
зокрема жив і в ОСОБА_8 Репутація у
ОСОБА_10 була поганою, вона зловживала
алкоголем, її два - три рази лікували
від алкоголізму. Гроші у ОСОБА_10 та
ОСОБА_3 були окремо, оскільки вона пила.
Коли побудували літню кухню по АДРЕСА_1,
то ОСОБА_3 перейшов жити туди і з того
часу вони разом не жили. У ОСОБА_3 була
жінка з с. Орадівки Христинівського
району, але вона говорила, що продати
хату та йти до неї, на що він не
погодився. Зі слів брата ОСОБА_3 та
інших братів, сина ОСОБА_15, вона знає, що
ОСОБА_10 не брала участі у будівництві
житлового будинку по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання
не з'явилась, однак від неї до суду
надійшла заява з проханням розглянути
справу без її участі, у заяві також
зазначено, що вона позов визнає
повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні
позов не визнав повністю. Пояснив, що
ОСОБА_3 проживав з ОСОБА_10 до 1985 р. чи до
1988 р., тоді вона почала випивати. Гроші
завжди у них були окремо. ОСОБА_3 взяв
садибу і вони почали будувати житловий
будинок, ОСОБА_3 постачав матеріали, він
будував, брат ОСОБА_5 та дядько по
матері допомагали, оплату за роботу він
не брав, працював на будівництві у
відпустці, на той час він працював
сторожем у Райпостачі. Коли вкидали
стелю, то наймав сторонніх людей, також
були люди з роботи ОСОБА_3 ОСОБА_10 та її
родичі участі у будівництві не брали.
ОСОБА_10 інколи приходила на
будівництво п'яною, ходила там разом із
своєю кумою, також п'яною. ОСОБА_3 жив то
у нього, то у матері. Коли побудували
літню кухню по АДРЕСА_1, то ОСОБА_3
перейшов жити туди. Останні два роки
ОСОБА_3 жив у нього. ОСОБА_3 будував
будинок за свої кошти, працював у
Райпостачі водієм, потім в Іванівці та
на комбікормовому заводі.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні
позов не визнав повністю. Пояснив, що у
ОСОБА_3 та ОСОБА_10 фактично спільного
життя не було. ОСОБА_10 зловживала
алкоголем та померла від цього. У 1989 р.
ОСОБА_3 отримав садибу по АДРЕСА_1. Коли
будувався будинок, то ОСОБА_3 жив де
завгодно, і в нього, і в інших. Коли
побудували літню кухню по АДРЕСА_1, то
ОСОБА_3 жив там. ОСОБА_10 участі у
будівництві не брала.

Відповідач ОСОБА_9 у судовому засіданні
позов не визнала повністю. Пояснила, що
ОСОБА_3 після смерті батька у 1994 р.
продав хату батьків у с. Кожухівці
Теплицького району і все використав на
будівництво житлового будинку по
АДРЕСА_1. Ніхто з рідні спадщину після
смерті батьків не приймав. Вона теж
йому допомагала скільки могла з пенсії.
Вона проживала у Луганську, однак
періодично приїжджала до м.
Христинівки. Зі слів ОСОБА_3, матері
вона знає, що ОСОБА_10 участі у
будівництві не брала. Гроші у ОСОБА_3 та
ОСОБА_10 були окремо. У ОСОБА_3 були інші
жінки.

При вирішенні справи відповідач ОСОБА_9
у судове засідання не з'явилась, однак
її інтереси представляла ОСОБА_6

Представник відповідачів ОСОБА_6 у
судовому засіданні позов не визнала
повністю, посилаючись на обставини,
зазначені у запереченнях проти позову.

За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_9

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_14,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, дослідивши письмові
докази: копії спадкових справ після
смерті ОСОБА_10, ОСОБА_3, інші письмові
докази, суд вважає, що у задоволенні
позову необхідно відмовити повністю з
таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
померла ОСОБА_10, матір позивача ОСОБА_1
Спадщину після її смерті прийняли
позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_11, другий син
ОСОБА_10, а батьком якого є ОСОБА_3 Як
вбачається з матеріалів спадкової
справи після смерті ОСОБА_10, позивачу
ОСОБА_1 та ОСОБА_11 були видані свідоцтва
про право на спадщину за законом по ?
частині кожному житлового будинку по
АДРЕСА_2. Іншого майна, яке б належало
померлій ОСОБА_10, у матеріалах
спадкової справи не зазначено.

В той же час позивач ОСОБА_1 14.01.2013 р.
звернувся до суду з позовом про
визнання за ним в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_10 права власності на
? частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1, правовстановлюючі
документи на який видані на ім'я ОСОБА_3,
а також про встановлення факту, що
ОСОБА_10 та ОСОБА_3 з 1979 р. та до часу
смерті ОСОБА_10 проживали однією сім'єю
як чоловік та жінка без реєстрації
шлюбу.

Відповідачем у позові був зазначений
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 р.
Спадщину після його смерті прийняли
ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які за ухвалою суду були залучені до
участі у справі як співвідповідачі, а
також позивач ОСОБА_1, який подав до
нотаріуса заяву про прийняття спадщини
за заповітом.

Підставами позову ОСОБА_1 вказав те, що
його матір ОСОБА_10 з 1979 р. і до часу
своєї смерті проживала з ОСОБА_3 однією
сім'єю як чоловік та жінка без
реєстрації шлюбу. За цей час ОСОБА_10 та
ОСОБА_3 за спільні кошти та спільними
зусиллями побудували житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами по АДРЕСА_1, тобто створили
спільну сумісну власність, частка у ній
ОСОБА_10 - ?. Враховуючи, що спадщину
після смерті ОСОБА_10 прийняло двоє
осіб, вважає, що за ним необхідно
визнати право власності на ? частину
житлового будинку.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно
до свідоцтва про право власності на
нерухоме майно, виданого виконкомом
Христинівської міської ради 29.01.2009 р.,
належить ОСОБА_3

Згідно з даними технічного паспорта на
вказаний житловий будинок власне сам
житловий будинок побудований у 1991 р.,
погріб з шийкою, сарай, літня кухня,
гараж, ганок - у 2000 р., ще один сарай та
убиральня - у 2005 р.

У задоволенні позовної вимоги про
проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_3 з 1979 р. до
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. однією сім'єю як
чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу
необхідно відмовити з таких підстав.

У п.11 постанови Пленуму Верховного суду
України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення»
зазначено, що встановлення судом факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах може мати місце, якщо такі
відносини виникли до 8 липня 1944 р. і
тривали до смерті (пропажі без вісті на
фронті) одного з подружжя, внаслідок
чого шлюб не може бути зареєстровано в
органах реєстрації актів
громадського стану. В інших випадках
заяви про встановлення факту
перебування у фактичних шлюбних
відносинах судовому розгляду не
підлягають.

Пунктом п'ятим ч.1 ст. 273 ЦПК України 1963
р., який діяв до 01.09.2005 р., було
передбачено, що суд розглядає справи
про встановлення перебування у
фактичних шлюбних відносинах у
встановлених законом випадках, якщо
шлюб в органах запису актів
громадянського стану не може бути
зареєстрований внаслідок смерті
одного з подружжя.

Кодекс про шлюб та сім'ю України 1969 р.,
який втратив чинність з 01.01.2004 р., не
містив визначень понять «сім'я», «член
сім'ї», «підстави створення сім'ї». Цим
Кодексом також не був визначений
правовий режим майна жінки та чоловіка,
які проживають однією сім'єю.

Тому встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу за період часу до
01.01.2004 р. суд не вправі, оскільки до
набрання чинності з 01.01.2004 р. Сімейним
кодексом України, стаття 74 якого
визначає правовий режим майна жінки та
чоловіка, які проживають однією сім'єю,
від встановлення такого факту, не
залежало виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян.

Житловий будинок по АДРЕСА_1
побудований в 1991 р., тобто до 01.01.2004 р., і
на цей час неможливо встановити факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу.

При вирішенні питання, чи проживали
ОСОБА_10 та ОСОБА_3 як жінка та чоловік
однією сім'єю без шлюбу за період часу з
01.01.2004 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 р., коли ОСОБА_10
померла, слід керуватись визначенням,
яке міститься у ч.2 ст. 3 СК України, про
те, що сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки.

Крім того, за змістом ст. 256 ЦПК України,
чинного на даний час, у судовому
порядку можуть бути встановлені факти,
від яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Житловий будинок, що є предметом спору,
побудований у 1991 р. і від встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу за період
часу з 01.01.2004 р. до ІНФОРМАЦІЯ_1 р. не
залежить виникнення майнових прав
особи на цей будинок.

Тому факт проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_3
однією сім'єю як жінки та чоловіка без
шлюбу за період часу з 01.01.2004 р. до
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. не підлягає
встановленню у судовому порядку.

Суд також вважає, що позивачем ОСОБА_1
не доведені обставини пов'язаності
ОСОБА_10 та ОСОБА_3 спільним побутом,
наявності у них взаємних прав та
обов'язків. Наявність у них спільного
сина ОСОБА_11, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 р., тобто коли ОСОБА_10
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_13 (свідоцтво про розірвання
шлюбу, а.с. 36), та який загинув
ІНФОРМАЦІЯ_3 р., не свідчить безумовно
про наявність вказаних обставин.

Позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_10 права власності на ? частину
житлового будинку, що є предметом
спору, не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до правової позиції,
висловленої у постанові Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 25.12.2013 р. у справі № 6-135цс13,
яка згідно з ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх судів України,
майно, набуте до 1 січня 2004 р. під час
спільного проживання особами, які не
перебувають у зареєстрованому шлюбі
між собою, є об'єктом їхньої спільної
сумісної власності, якщо: 1) майно
придбане внаслідок спільної праці
таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною
працею осіб слід вважати їхні спільні
або індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержати спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення
спору щодо поділу майна, набутого
сім'єю, слід установити не лише
обставини щодо факту спільного
проживання сторін у справі, а й ті
обставини, що спірне майно було
придбане сторонами внаслідок спільної
праці.

Сам факт перебування у фактичних
шлюбних відносинах без установлення
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету не є підставою для визнання
права власності на половину майна за
кожною зі сторін.

У вказаному судовому рішенні
Верховного Суду України також
зазначено, що спори про поділ майна
осіб, які живуть однією сім'єю, але не
перебувають у зареєстрованому шлюбі,
мають вирішуватися згідно з пунктом 1
статті 17 Закону України «Про
власність», відповідних норм ЦК
Української PCP. Правила статей 22, 28, 29
КпШС України в цих випадках не
застосовуються.

А згідно із частиною першою статті 17
Закону України «Про власність», який
був чинним на час виникнення спірних
правовідносин, майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Тільки в разі встановлення вказаних
вище фактів положення частини першої

статті 17 Закону України «Про
власність» вважається правильно
застосованим.

На час будівництва житлового будинку
ОСОБА_10 проживала спільно з ОСОБА_3, що
стверджується показаннями свідків
ОСОБА_16, ОСОБА_14, ОСОБА_20, ОСОБА_21 та
інших. Однак, позивачем ОСОБА_1 не
доведено, що майно придбане внаслідок
спільної праці цих осіб як сім'ї,
внаслідок спільних або індивідуальних
трудових зусиль, унаслідок яких вони
одержали спільні або особисті доходи,
об'єднані в майбутньому для набуття
спільного майна, ведення ними
спільного господарства, побуту та
бюджету. Позивачем ОСОБА_1 не надано
суду жодного письмового доказу, що його
мати ОСОБА_10 несла матеріальні витрати
на будівництво житлового будинку, що є
предметом спору. Не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні ті
обставини, що на будівництво
витрачались кошти батька ОСОБА_10 та
аліменти на утримання позивача ОСОБА_1,
на той час неповнолітньої дитини.
Показання свідків, допитаних у
судовому засіданні, не містять даних
про спільний бюджет ОСОБА_10 та ОСОБА_3
Свідки також не вказували на конкретну
участь ОСОБА_10 у будівництві.

Враховуючи зазначені обставини, у
задоволенні позовної вимоги про
визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності на майно також необхідно
відмовити.

Суд також погоджується із твердженням
заяви відповідачів про пропущення
позивачем ОСОБА_1 строку позовної
давності, хоча і не вважає це підставою
для відмови у задоволенні позову.
Підстави для відмови у задоволенні
позову судом наведені вище. ОСОБА_10 за
життя не вчиняла ніяких дій щодо
захисту свого порушеного права, що
свідчить про відсутність у неї
претензій на будинок, що є предметом
спору. Померла ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 р. і
саме з цього часу починає перебіг
позовна давність, а з позовом до суду
ОСОБА_1 звернувся 14.01.2013 р., тобто з
пропущенням строку загальної позовної
давності.

Керуючись ч.1 ст. 17 Закону України «Про
власність» від 1991 р., ст. ст. 3 ч.2, 74 СК
України, ст.ст. 60, 212-215, 256 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_9 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, та визнання права власності
на ? частину житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами
відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Христинівський районний суд
Черкаської області шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя М. Ф. Олійник