Справа № 363/2239/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Чіркова Г.Є.,

при секретарі
Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - Управління
Держземагенства у Вишгородському
районі Київської області, Синяківська
сільська рада Вишгородського району
Київської області, про визнання права
власності на земельну ділянку,
визнання недійсним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку,

встановив:

позивачка звернулася до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що
відповідачкою протиправно
приватизовано земельну ділянку під
будинком, який належить на праві
власності позивачці.

Уточнивши позов, просить визнати
недійсним та скасувати державний акт
серії ЯД №690589 на право власності на
земельну ділянку площею 0,2500 га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, що розташована в
АДРЕСА_1, кадастровий номер 32 115
0006, виданий 14 червня 2007 року на підставі
рішення Синяківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області №144 від 30 серпня 2005 року, а
також визнати за нею право власності на
вказану земельну ділянку, що
знаходиться під згаданим будинком та
необхідну для його обслуговування.

В суді представник позивачки просив
про задоволення позову з викладених у
ньому підстав. Доводив, що при переході
права власності на будинок згідно ст. 120
ЗК України до власника будинку також
перейшло й право власності на земельну
ділянку під ним, що необхідна для
обслуговування будинку.

Крім того зазначив, що відповідачка
протиправно приватизувала земельну
ділянку під вказаним будинком,
оскільки не мала її в своєму
користуванні.

Представник відповідача проти позову
заперечив. Зазначив, що згідно чинної
на час виникнення спірних
правовідносин ст. 120 ЗК України власник
будинку право власності на земельну
ділянку під ним не набув, яка
самостійним об'єктом цивільно-правової
угоди в свій час не стала. Крім того
земельну ділянку відповідачкою
приватизовано правомірно із
дотриманням вимог Закону.

Також вважав, що оскільки позивачкою на
спірній земельній ділянці зведено
самочинні забудови, то її права не
порушені і захисту не підлягають.

Представники третіх осіб в судове
засідання не прибули, про час та місце
розгляду справи повідомлені, причини
неявки суду не відомі.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов
наступного.

Встановлено, що 17 листопада 2003 року
відповідачка подарувала житловий
будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_3 згідно
відповідного договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Після його
смерті вказаний житловий будинок
успадкувала його дружна ОСОБА_1
(позивачка по справі).

Зазначене підтверджується матеріалами
спадкової справи №543/07 та свідоцтвом
про право на спадщину від 17 травня 2007
року.

Разом з тим на підставі рішення
виконкому Синяківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області від 11 грудня 2002 року №75
(затвердженого рішенням сесії від 30
березня 2004 року) позивачці виготовлено
технічну документацію із землеустрою
по складанню державного акту на право
власності на спірну земельну ділянку
площею 0,25 га. для будівництва та
обслуговування житлового будинку (за
вказаною вище адресою).

У цьому зв'язку 28 серпня 2002 року
земельну ділянку виділено в натурі на
місцевості, встановлено й передано на
зберігання межові знаки, що
підтверджується даним актів від 28
серпня 2002 року.

30 серпня 2005 року рішенням Синяківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області № 144-15-ХХІV
затверджено матеріали технічної
документації по складанню державних
актів на право власності на земельні
ділянки ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 загальною
площею 0,3682 га, з них 0,25 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та 0,1182 га для ведення
особистого селянського господарства.

На підставі вказаного рішення 14 червня
2007 року відповідачка отримала
державний акт серії ЯД №690589 на право
власності на земельну ділянку площею
0,2500 га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку, що
розташована в АДРЕСА_1, кадастровий
номер 32 115 0006.

Суд зазначає, що на час дарування
будинку (17 листопада 2003 року) діяла
норма ч. 1 ст. 120 ЗК України в такій
редакції: «При переході права
власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її
частину може переходити на підставі
цивільно-правових угод, а право
користування - ні підставі договору
оренди».

Тобто за замістом чинної на час
виникнення спірних правовідносин ст. 120
ЗК України, для переходу до набувача
від відчужувача права власності на
земельну ділянку необхідно укласти
відповідну цивільно-правову угоду.

Проте спірна земельна ділянка під
будинком предметом відповідної
цивільно-правової угоди між
вудчужувачем ОСОБА_2 та (набувачем на
той час) ОСОБА_3 не стала.

Слід зазначити, що перехід права
власності на земельну ділянку в разі
придбання житлового будинку на
частину, яка занята під будинком та на
частину необхідну для його
обслуговування, без укладання
цивільно-правової угоди про це, став
можливим лише після 31 грудня 2003 року
згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу
внесення змін до ст. 120 ЗК України
Законом України від 27 квітня 2007 року
№997-V, згідно з цією нормою Закону.

Отже заявлене позивачкою право на
спірну земельну ділянку згідно
вказаних вимог Закону в неї не виникло.

При цьому право власності на земельну
ділянку в правовідносинах, що
досліджуються, згідно ст. 125 ЗК України
у відповідачки виникло з моменту
одержання нею документа, що посвідчує
право власності (державний акт), його
державної реєстрації та встановлення
меж земельної ділянки в натурі (на
місцевості).

Зі справи встановлено, що відповідачка
приватизувала спірну земельну ділянку
згідно вимог ст.ст. 116-122 ЗК України,
будучи фактичним її користувачем. В
ході виготовлення передбачених
Законом документів (28 серпня 2002 року)
встановлено межі земельної ділянки на
місцевості, також відповідачці
передано на зберігання межові знаки.
Відтак державний акт отримано з
додержанням чинних на той час вимог
ст.ст. 116-126 ЗК України.

Рішенням виконкому Синяківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 11 грудня 2002 року
№75 (затвердженого рішенням сесії від 30
березня 2004 року) спірну земельну
ділянку передано їй у приватну
власність.

Таким чином зі справи не можна дійти
висновку, що спірний державний акт на
земельну ділянку відповідачкою
одержано незаконно і внаслідок
порушення прав позивачки.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Отже підстав для позбавлення особи
права власності на землю і визнання
державного акту незаконним в суді не
встановлено.

Враховуючи викладене, не має в суді і
підстав для визнання права власності
на спірну земельну ділянку за
позивачкою, в частині, що необхідна для
обслуговування будинку.

При цьому слід зазначити, що право
власності на землю виникає лише в
спосіб визначений главою 19 ЗК України з
обов'язковим виділенням відповідної
земельної ділянки в натурі на
місцевості або виділенням частини
земельної ділянки в окрему з
присвоєнням окремого кадастрового
номеру, без чого набуття права на землю
є нездійсненним.

Що стосується заявлених в суді прав
позивачки пов'язаних з необхідністю
обслуговування будинку, то їх
реалізація за певних обставин може
відбутися шляхом встановлення
земельного сервітуту (глава 16 ЗК
України).

За таких обставин порушених прав
позивачки, які б підлягали захистові в
цій справі не встановлено, а тому в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області протягом 10 днів
з дня його проголошення шляхом подання
в зазначений строк апеляційної скарги
через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя