АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/ 6426/14
Доповідач - Кукліна Н.О.
Справа № 640/4900/14-ц
Категорія : поновлення на роботі
Головуючий 1 інст. - Бородіна
27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської
Головуючого Кукліної Н.О.
С у д д і в Черкасова
При секретарі Каплоух
Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Науково -
виробничого підприємства "Хартрон -
Експрес ЛТД" (Товариство з обмеженою
відповідальністю) про поновлення на
роботі, стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу і моральної
по апеляційній скарзі ОСОБА_3
на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 12 серпня 2014 року
У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася
в суд з позовом до Науково - виробничого
підприємства «Хартрон-Експрес ЛТД»
(ТОВ), який в ході розгляду справи
неодноразово уточнювався, про визнання
цивільно-правового договору № 20/05-13 від
23.05.2013р. , укладеного між сторонами
трудовим договором, укладеним на
невизначений строк (безстроковим), а
відносини за цим договором - трудовими;
визнання строкового трудового
договору № 20 від 02.09.2013р., укладеного
між сторонами в частині визначення
строку його дії недійсним та визнання
вказаного строкового договору
трудовим договором, укладеним на
невизначений строк (безстроковим);
визнання незаконним в частині підстав
звільнення та скасування наказу № 43-к
від 12.03.2014р. про звільнення на підставі
п.2 ст.36 КЗпП України з посади інженера 1
матеріально-технічного забезпечення
(МТЗ), зобов'язання відповідача змінити
запис у трудовій книжці. З цих підстав
просила поновити її на посаді інженера
1 категорії у відділі матеріально -
технічного забезпечення; стягнути з
відповідача середній заробіток за
період незаконного звільнення з роботи
з 12.03.2014р. по день поновлення на роботі у
у сумі 10 000,00 грн. В обґрунтування
вказувала , що між нею та відповідачем
спочатку був укладений
цивільно-правовий договір на виконання
робіт, потім строковий трудовий
договір, однак із самого початку вона
виконувала обов'язки інженера 1
категорії по матеріально-технічному
забезпеченню, підпорядковувалась
режиму праці підприємства, тобто
фактично перебувала у трудових
відносинах з відповідачем. Оскільки в
її заяві про укладання з нею строкового
трудового договору не вказані причини
укладання саме такого договору, то
фактично її інтерес в укладанні такого
договору відсутній. Крім того, вона
звільнена в період її тимчасової
непрацездатності, що є порушенням п.3
ст. 40 КЗпП України, тому підлягає
поновленню на роботі з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Вважає, що незаконним
звільненням їй спричинена моральна
шкода, яку вона просить стягнути з
Відповідач позов не визнав,
зазначивши, що між сторонами були
укладені спочатку цивільно - правовий
договір на надання позивачкою послуг, а
потім строковий договір у
відповідності до чинного
законодавства. . Звільненню позивачки з
роботи у зв'язку із закінченням строку
дії договору не перешкоджав факт
знаходження ОСОБА_3 на лікарняному.
Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 12 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Науково - виробничого підприємства
"Хартрон - Експрес ЛТД" (ТОВ ) відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції та
ухваленні судом апеляційної інстанції
нового рішення про задоволення позову.
Просить визнати цивільно-правовий
договір № 20/05-13 від 23.05.2013р. укладений
між сторонами трудовим договором,
укладеним на невизначений строк
(безстроковим), а відносини за цим
договором - трудовими;визнати
строковий трудовий договір № 20 від
02.09.2013р. укладений між сторонами в
частині визначення строку його дії
недійсним та визнати вказаний
строковий трудовий договір укладеним
на невизначений строк
(безстроковим);визнати незаконним в
частині підстав звільнення та
скасувати наказ № 43-к від 12.03.2014р. про
звільнення на підставі п.2 ст.36 КЗпП
України з посади інженера 1 категорії у
відділу матеріально-технічного
забезпечення (МТЗ); зобов'язати
відповідача змінити запис у трудовій
книжці ; поновити її на посаді інженера
1 категорії у відділі матеріально-
технічного забезпечення; стягнути з
відповідача середній заробіток за
період незаконного звільнення з роботи
з 12.03.2014р. по день винесення рішення по
справі та стягнути з НВП
«Хартрон-Експрес ЛТД» (ТОВ) компенсацію
за заподіяну їй моральну шкоду у
розмірі 10000,00 гри. В обґрунтування
доводів апеляційної скарги позивачка
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Вказує, що судом
першої інстанції не врахований той
факт, що позивачка, хоча і не була
прийнята до штату підприємства,
фактично знаходилася з відповідачем у
трудових відносинах, під час виконання
роботи підпорядковувалось правилам
внутрішнього трудового розпорядку,
була ознайомлена з нормами і вимогами
з охорони праці, протипожежної безпеки
та виробничої санітарії,
підпорядковувалось посадової особи
підприємства, була належним чином
забезпечена відповідачем робочим
місцем, матеріалами. Звертаючись із
заявою про прийняття її на роботу,
зазначала лише строк з 02.09.2013 року по
02.12.2013 р. Ніяких заяв вона більше не
писала, тому вважала, що укладаючи
декілька разів додаткові угоди щодо
зміни строку дії договору з нею
фактично договір переукладався і
укладений з нею строковий трудовий
договір трансформувався у
безстроковий.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши пояснення
сторін, обговоривши наведені в скарзі
доводи та заперечення, перевіривши
матеріали справи знаходить апеляційну
скаргу не підлягаючою задоволенню
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції
встановлено, підтверджується
матеріалами справи, що 23 травня 2013 р.
між сторонами був укладений
цивільно-правовий договір на виконання
робіт № 20/05-13 строком з 23.05:2013р. по
10.07.2013р. , за умовами якого відповідач
доручає позивачці завдання
(замовлення, доручення) на виконання
робіт з матеріально-технічного
забезпечення виробництва
комплектуючими і матеріалами, а
позивачка зобов'язується відповідно до
завдань замовника виконати ці роботи .
До цього договору між сторонами
укладено Додаткову угоду № 1 від
10.07.2013р. щодо продовження строку дії
договору № 20/05-13 від 23.05.2013р. до 02.09.2013р.
На виконання умов договору замовником
робіт позивачці , як виконавцю ,
надавалися завдання, про виконання
яких складалися акти
приймання-передачі робіт та
проводилася оплата.

Висновок суду першої інстанції , що
виконання позивачем замовлення
відповідача та проведення за умовами
укладеного між сторонами договору від
23 травня 2013 р. оплати по кінцевому
матеріальному результату виконання
конкретної роботи на підставі
Ату-прийому - здачі робіт є ознакою
цивільно- правового договору підряду ,
тоді як характерною ознакою трудового
договору є сам процес праці, а не
виконання конкретної роботи на
замовлення.

Виконання робіт на підставі
договору підряду відноситься до
цивільно-правових угод , умови
укладення якої , виконання та оплата
винагороди по результатам виконаних
робіт регулюється положеннями
Цивільного кодексу України. При цьому
одна сторона (підрядник)
зобов'язується виконати певну роботу
на свій ризик, а друга сторона (
замовник) зобов'язується прийняти та
оплати роботу.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини , доводи та заперечення
сторін , суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
недоведеність позивачем підстав для
визнання укладеного між ОСОБА_3 та
відповідачем цивільно - правового
договору на виконання робіт 20/05/13 від 23
травня 2013 року трудовим договором.

Висновок суду першої інстанції
доводами апеляційної скарги не
спростовується

2 вересня 2013 року між сторонами на
підставі письмової заяви ОСОБА_3 від 21
серпня 2013 року був укладений строковий
трудовий договір №20 на період з
02.09.2013р. по 02.12.2013р., на виконання якого
генеральним директором підприємства
видано наказ від 02.09.2013р. за №244-К про
прийняття позивачки на посаду інженера
І категорії у відділ матеріально -
технічного забезпечення з 02.09.2013р. по
02.12.2013р. До строкового трудового
договору №20 від 2 вересня 2013 року за
згоди обох сторін укладені додаткові
угоди 2 грудня 2013 року та 3 березня 2014
року в частині зміни строку дії
договору відповідно до 3 березня 2014
року та 12 березня 2014 року. Умовами п.2
Додаткових угод сторонами
підтверджено незмінність інших умов,
визначених змістом письмового
строкового договору №20 від 2 вересня
2013 року . Додаткові угоди до Строкового
трудового договору позивачем
підписані без будь-яких заперечень чи
доповнень. Наказом № 43-к від 12 березня
2014 року ОСОБА_3 звільнена з посади
інженера 1 категорії відділу
матеріально технічного забезпечення у
зв'язку із закінченням строку дії
трудового договору. З наказом
позивачка ознайомлена під підпис
24.03.2014р. , у цей же день отримала трудову
книжку. Також позивачеві згідно із
реєстром №32 від 12.03.2014р. перераховані
на її рахунок у банківській установі
належні їй виплати.

Згідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відмовляючи у задоволенні позову
про визнання трудового договору в
частині строку його дії недійсним та
визнання його укладеним на
невизначений строк , суд першої
інстанції виходив із доведеності
укладання строкового договору на
вимогу позивача у відповідності до
положень ст. 23 КЗПП України .

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України
якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк. Трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Оцінюючи встановлені у справі
обставини, на які сторони посилались,
як на підставу своїх вимог та
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні,суд першої
інстанції дійшов висновку , що при
укладенні письмового строкового
трудового договору 23 травня 2013 року
сторони дійшли взаємної згоди на його
укладання, обумовили певний строк його
дії, укладений на вимогу працівника
строковий трудовий договір за своїм
змістом та умовами не суперечить
нормам трудового законодавства,
укладання трудового договору за
заявою позивача саме на певний строк
підтверджено і п.п.2 Додаткових угод.

Внесення змін до умов строкового
договору №20 від 2 вересня 2013 року за
письмової згоди обох сторін в частині
зміни строку дії договору відповідно
до 3 березня 2014 року та 12 березня 2014 року
судом першої інстанції перевірялися і
не визнані обставинами, що свідчать
про неодноразове переукладення з
позивачем строкового договору , які б
могли стати підставою для визнання
строкового договору , укладеного з
позивачем на невизначений строк.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України
передбачено, що підставами припинення
трудового договору є закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

Судом першої інстанції
перевірялися і визнані недоведеними
доводи щодо звільнення позивача
ОСОБА_3 наказом № 43-к від 12 березня 2014
року з посади інженера 1 категорії
відділу матеріально технічного
забезпечення у зв'язку із закінченням
строку дії трудового договору на
підставі п.2 ст. 36 КЗпП України з
порушенням норм трудового
законодавства.

Не спростовуються доводами
апеляційної скарги і висновки суду
першої інстанції в частині вирішення
решти позовних вимог, в тому числі і в
частині відмови у задоволенні позову
про відшкодування моральної шкоди.

Висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на встановлених у справі
обставинах, нормах трудового
законодавства та роз'ясненнях, що
містяться у Постанові Пленуму
Верхового Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» та доводами
апеляційної скарги не спростовуються.

Згідно ст.. 303 ЦПК України
апеляційний суд в апеляційному порядку
перевіряє законність та
обґрунтованість рішення суду 1
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді 1
інстанції. Апеляційний суд досліджує
докази, які судом 1 інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду 1
інстанції було зумовлено поважними
причинами. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

При вирішенні спору та ухваленні
рішення суд першої інстанції виходив
відповідно до ст.ст. 10,11,60, 212,213 ЦПК
України із повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилались, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів не встановлено
таких порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст.. 309
ЦПК України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухваленні нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів , перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді 1 інстанції, визнає, що рішення
судом першої інстанції ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
ст. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги

Керуючись ст.ст. 303,304,307, 308, 313, 317, 319,
323, 324 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Київського районного суду
м. Харкова від 12 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
і може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :