АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/4960/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1871/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: П'єнти І.В., Талалай О.І.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представника апелянта ОСОБА_1, позивача
ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 06 серпня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
із вказаним позовом та просив стягнути
на його користь з ОСОБА_3 33 037,10 грн.
боргу, які останній в нього позичив та
зобов'язувався повернути до 01.04.2014р.,
про що написана відповідна розписка,
проте кошти не повернув.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 06 серпня 2014 року
позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 33 037,10 грн. боргу.
Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає
рішення незаконним, просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.
Посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує,
що суд не надав належної оцінки
розпискам, котрі написані ОСОБА_3 на
користь позивача на загальну суму 83 037
грн. Залишився поза увагою суду і факт
звернення ОСОБА_3 до правоохоронних
органів з приводу неправомірних дій
ОСОБА_2, а також безпідставно відхилено
клопотання його представника щодо
направлення матеріалів справи до
Старокостянтинівського РВ УМВС
України в Хмельницькій області.
Апелянт також зазначає, що судом не
з'ясовано походження грошових коштів,
матеріальний стан і доходи позивача,
період знайомства та стосунки між
сторонами, що і потягло за собою
неповноту з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи.

Представник апелянта апеляційну
скаргу підтримав в повному обсязі і
просить її задовольнити, скасувавши
рішення суду першої інстанції.

Позивач апеляційну скаргу не
визнав і просить її відхилити,
залишивши рішення суду першої
інстанції без змін.

Апелянт до суду не з»явився, про
причини неявки суд не повідомив, хоча
про день і час слухання справи
повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і
ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив і виходив з того, що між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 08.01.2014 року було
укладено договір позики, що
підтверджується написаною ОСОБА_3
розпискою про отримання коштів та його
обов»язок щодо їх повернення до 01.03.2014
року. (а.с.25). Оскільки відповідач не
виконав свого зобов»язання, тому суд
прийшов до вірного висновку, що з
ОСОБА_3 підлягає до стягнення борг в
сумі 33037,10грн.

Дійшовши такого висновку, суд
обґрунтовано посилався на відповідні
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором
(частина перша стаття 1049 ЦК України).

Висновки суду узгоджуються з
матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те,
що між сторонами не було укладено
договір позики, а вказана розписка була
написана відповідачем в результаті
фізичного та психологічного тиску
позивача не підтверджені належними
доказами, спростовуються зібраними по
справі та дослідженими судом доказами.

Колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції не в повній мірі були
виконані вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо роз»яснення учасникам процесу їх
прав та обов»язків та не було
попереджено про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій. А тому,
апеляційний суд у відповідності до
положень ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів,
приймає до уваги як доказ матеріали
перевірки за зверненням ОСОБА_3 Так, як
вбачається із протоколу прийняття
заяви про вчинене кримінальне
правопорушення ОСОБА_3 05.05.2014 року
зазначав, що ОСОБА_2 в період з 30.09.2014
року по теперішній час саме вимагає в
нього гроші по розписці. Відповідно до
висновку за зверненням громадянина
ОСОБА_3 від 13.05.2014 року відносини, що
виникли між заявником та ОСОБА_2 є
цивільно-правовими і підтвердження
насильницьких дій з боку останнього по
відношенню до ОСОБА_3 перевіркою не
встановлено.

Відповідно до правової позиції, що
викладена в постанові Верховного Суду
України від 02.07.2014 року , що у
відповідності до ч.1 ст.360-7 ЦПК України є
обов»язковою для всіх судів України
зазначено, що за змістом частин 1, 2
статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК
України дотримання письмової форми
договору позики має місце у тому разі,
якщо на підтвердження укладення
договору представлена розписка або
інший письмовий документ, підписаний
позичальником, з якого вбачається як
сам факт отримання позичальником
певної грошової суми в борг (тобто із
зобов'язанням її повернення), так і дати
її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики після
отримання коштів, підтверджуючи як
факт укладення договору та зміст умов
договору, так і факт отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми.

Наявна в матеріалах справи розписка
про отримання ОСОБА_3 грошових коштів
містить зобов»язанням щодо їх
повернення до 01.03.2014 року і підтверджує
укладення договору позики та умови
договору, а також засвідчує отримання
боржником від кредитора певної
грошової суми. (а.с. 25). Встановлено, що
апелянтом оспорюється факт написання
ним розписки саме під фізичним та
психологічним тиском.

Колегією суддів встановлено, що
ОСОБА_3 один раз приймав участь у
судовому засіданні в суді першої
інстанції, а вподальшому його інтереси
представляв представник, якому
Старокостянтинівським районним судом
на виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України
було роз»яснено права та обов'язки,
попереджено про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій, однак
відповідач та його представник не
бажали скористатися правом на подачу
зустрічного позову.

Також встановлено, що на виконанні
у виконавчій службі Першого міського
відділу ДВС Хмельницького
міськрайонного управління юстиції
перебуває виконавче провадження щодо
стягнення з ОСОБА_2 на користь ТзОВ
«Експерттранском» коштів в сумі
33037,10грн. Апелянтом та його
представником не надано суду належних
та допустимих доказів того, що
виконання вказаного рішення пов»язане
із укладенням між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
договору позики, а відповідно до ч.4 ст.
61 ЦПК України доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що судом
першої інстанції не дано оцінку тому
факту, що представником ОСОБА_3 було
подано до суду п»ять розписок, що
написані відповідачем на ім»я ОСОБА_2 є
огрунтованими, однак це порушення не
призвело до невірного вирішення
справи. Так, як вбачається із
матеріалів справи (а.с. 27-30) наявні не
посвідчені ксерокопії трьох розписок
щодо позики коштів та однієї заяви,
однак ці не посвідчені ксерокопії були
приєднані до матеріалів справи за
клопотанням представника відповідача
і наявність оригіналів цих документів
не визнається позивачем. На думку
колегії суддів, ці ксерокопії не є
належними доказами на підтвердження
заперечень ОСОБА_3 щодо не укладання
ним договору позики.

Доводи апеляційної скарги в тій
частині, що суд першої інстанції
безпідставно відхилив клопотання
представника ОСОБА_3 щодо направлення
матеріалів справи до
Старокостянтинівського РВ УМВС У в
Хмельницькій області для встановлення
факту шантажу, позбавивши відповідача
права на захист та отримання доказів, є
безпідставними, адже судом першої
інстанції у відповідності із вимогами
ст. 168 ЦПК України вирішено вказане
клопотання і судом ОСОБА_3 не
позбавлено права на отримання правової
допомоги, оскільки участь в судових
засіданнях приймав саме його
представник і ОСОБА_3 не позбавлений
права на самостійне звернення до
правоохоронних органів.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
в тій частині, що судом першої
інстанції не було з»ясовано, коли і за
яких умов надавалася позика,
походження у позивача такої суми
коштів, колегія суддів вважає їх
безпідставними, адже представник
позивача, як в суді першої інстанції
так і в суді апеляційної інстанції
задавав ці питання позивачу, однак не
погоджується із отриманими
відповідями. Ці обставини
підтверджуються технічним записом та
журналами судових засідань від 06.08.2014
року і від 13.10.2014 року.

Порушень процесуального закону,
які б були підставою для скасування
рішення, судом першої інстанції не
допущено.

Підстав в межах доводів
апеляційної скарги для скасування
рішення суду першої інстанції не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313-315, 317, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 06 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Бондарчук Л.А. Справа:
№22ц/792/1871/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 19, 27