Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

головуючого: судді Максимчук З.М.,

суддів: Григоренка М.П., Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання: Демчук
Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 17 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
стягнення додаткових витрат на
лікування і додаткових витрат на
дитину,

в
с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського
суду Рівненської області від 17.09.2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 1980 року
народження, уродженця с.Городок
Рівненського району Рівненської
області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у
розмірі ? частки всіх видів заробітку
(доходів), але не менше 30 процентів
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно, до
повноліття дитини з часу набрання
рішенням законної сили.

Виконавчий лист за рішенням суду
у справі №1715/9477/12 по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів повернуто до
Рівненського міського суду без
подальшого виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2, 1980 року
народження, уродженця с.Городок
Рівненського району Рівненської
області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь ОСОБА_1 понесені витрати на
лікування дитини в сумі 15 грн 25 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій

________________________________________________________________________
________

Справа № 569/7244/14-ц
Головуючий у 1
інстанції - Панас О.В.

Провадження № 22-ц/787/2258/2014
Суддя-доповідач -
Максимчук З.М.

зазначає, що вважає вищезазначене
рішення незаконним, прийнятим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Вказує, що рішенням суду першої
інстанції присуджено менший розмір
аліментів, ніж було стягнуто за
попереднім рішенням. Згідно позову
вона ставила вимоги про збільшення
розміру аліментів, а суд їх зменшив, чим
порушено ст.11 ЦПК України, де
передбачено лише її диспозитивне право
визначати розмір позовних вимог та
розпоряджатися правами щодо предмету
спору на власний розсуд.

Зазначає, що у відповідача покращився
матеріальний стан, оскільки він вже не
сплачує 50 грн 00 коп на її утримання по
догляду за дитиною до 3-х років, придбав
квартиру і робить ремонт, а також
одержує доходи від вкладу в банку.

Також зазначає, що на підтвердження
додаткових витрат нею подано не тільки
епікриз, а і періодичні записи в
амбулаторній картці, чим стверджується
хронічне захворювання і постійний
нагляд лікарів, які рекомендують
лікування і посилене харчування для
підвищення гемоглобіну.

Просить рішення Рівненського міського
суду від 17 вересня 2014 року скасувати і
винести нове рішення про задоволення
позову.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_2 просить
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

До апеляційного суду Рівненської
області надійшла заява ОСОБА_1 про
долучення додаткових доказів, в якій
вона додає квитанції про витрати на
лікування і додаткові витрати, а також
ксерокопію записів з амбулаторної
картки про захворювання дитини та
зазначає, що слід додатково стягнути
половину з суми витрат 701 грн 07 коп на
лікування і додаткові витрати, що
складає 350 грн 54 коп та половину витрат
на дитячий садок з суми 259 грн 00 коп, що
становить 129 грн 50 коп. Колегія суддів
дану заяву не бере до уваги, так як
фактично йдеться про збільшення
позовних вимог ОСОБА_1, а відповідно до
ч.2 ст.31 ЦПК України позивач має право
протягом усього часу розгляду справи
збільшити або зменшити розмір позовних
вимог. При цьому можливість реалізації
цього права обмежується стадією
розгляду справи, тобто до винесення
судом рішення. Отже, збільшити позовні
вимоги позивачка могла тільки до
винесення рішення судом першої
інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Судом першої інстанції встановлено і
це відповідає матеріалам справи, що 07
листопада 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 (а.с.6).

Рішенням Рівненського міського суду
від 13 грудня 2012 року шлюб між ними
розірвано, дитину залишено проживати з
мамою та стягнуто аліменти в твердій
грошовій сумі на дитину в розмірі 400 грн
00 коп щомісячно і на маму по догляду за
дитиною в сумі 50 грн 00 коп на місяць.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що
матеріальний стан відповідача
змінився, оскільки він має дохід від
заробітку, а тому аліменти можуть бути
стягнуті у частці від заробітку
(доходу) відповідача у розмірі ? частки
всіх видів заробітку (доходів), але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, до повноліття дитини з часу
набрання рішенням законної сили. Суд
першої інстанції також прийшов до
висновку, що підлягають до стягнення
понесені витрати на лікування дитини в
сумі 15 грн 25 коп.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні
позовних вимог ОСОБА_1 в частині
стягнення аліментів на утримання сина
судом було неправильно застосовано
норми матеріального права.

Частина перша статті 192 СК України
передбачає, що розмір аліментів,
визначений за рішенням суду або за
домовленістю між батьками, може бути
згодом зменшено або збільшено за
рішенням суду за позовом платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні
розміру аліментів суд враховує: стан
здоров'я та матеріальне становище
дитини; стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;
наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина; інші
обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК
України, розмір аліментів, визначений
рішенням суду, не вважається незмінним.
Отже, матір дитини може подати до суду
заяву про збільшення розміру
аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний Кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України зміна
розміру аліментів може мати під собою
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів, визначений у певній твердій
грошовій сумі та навпаки).

Колегія суддів звертає увагу, що
звертаючись до суду із позовом про
зміну розміру аліментів, позивачка як
на підставу позовних вимог посилається
на те, що після постановлення судом
рішення про стягнення аліментів
відповідач влаштувався на роботу,
регулярно отримує заробітну плату і
має додаткові доходи від підсобного
господарства, та доходи від вкладів у
банку.

Як вбачається з довідки про доходи
ОСОБА_2, він працює у ТОВ «Троянда - М» та
отримує зарплату 575 грн на місяць.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про стягнення з відповідача
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання сина ОСОБА_3 у розмірі ?
частки всіх видів заробітку (доходів),
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
щомісячно до повноліття дитини з часу
набрання рішенням законної сили, проте
колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду першої інстанції,
адже визначений судом розмір є значно
меншим, ніж визначений рішенням
Рівненського міського суду від 13
грудня 2012 року в розмірі 400 грн на
місяць.

Разом з тим, враховуючи те, що доходи
відповідача є регулярними, спосіб
стягнення аліментів, які підлягають
стягненню з відповідача, має бути
змінений й відповідно підлягає
визначенню у частці від заробітку
(доходу) ОСОБА_2 в розмірі 1/3 від
заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідно до ст. 185 СК України той з
батьків, з кого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у
додаткових витратах на дитину в разі
спору визначається за рішенням суду, з
урахуванням обставин, що мають істотне
значення.

Додаткові витрати на дитину можуть
фінансуватися наперед або покриватися
після їх фактичного понесення разово,
періодично або постійно.

До таких особливих обставин закон
відносить насамперед випадки, коли
дитина, яка знаходиться на утриманні
батьків, потребує додаткових витрат на
неї у зв'язку із розвитком певних її
здібностей, страждає на тяжку хворобу,
є калікою. Особливі обставини можуть
бути зумовлені, як негативними
(хвороба), так і позитивними фактами
(схильність дитини до музики, що
потребує купівлі музичного
інструменту, або до певного виду
спорту, що вимагає додаткових
матеріальних витрат, або дитина
потребує оздоровлення та відпочинку
біля моря чи на гірському курорті). Такі
особливі обставини будуть
індивідуальними у кожному конкретному
випадку.

Доказами, що підтверджують наявність
особливих обставин, що спричинили
додаткові витрати на дитину, можуть
бути документи, які свідчать,
наприклад, про витрати на придбання
спеціальних інструментів, призначених
для розвитку здібностей людини
(наприклад, музичного інструменту або
спортивного спорядження тощо), витрати
на навчання дитини у платному
навчальному закладі, на заняття у
музичних, мистецьких або спортивних
закладах, на додаткові заняття,
висновки МСЕК, довідки медичних
закладів та інші документи, що
підтверджують відповідний стан
здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і
свідчать про необхідність додаткових
витрат на лікування (на придбання
ліків, спеціальний медичний догляд,
санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

У матеріалах справи знаходиться
епікриз (а.с.7), де зазначено, що ОСОБА_3
знаходився на стаціонарному лікуванні
у відділенні педіатрії №1 РОДЛ з 22.01 по
29.01.2014 року з діагнозом обструктивний
бронхіт, ДН - 0 ст., астено-невротичний
синдром, катаральний риніт.

Колегією встановлено, що позивач не
надала доказів на підтвердження того,
що ліки, зазначені в чеках, були
призначені лікарем саме ОСОБА_3 та саме
для лікування хвороб, зазначених у
епікризі. Позивач також не надала
доказів того, що дитині необхідне
посилене харчування.

Посилання ОСОБА_1 на те, що нею
витрачені кошти на оплату за дитячий
садочок, який відвідує син, на
придбання ліків не свідчать безперечно
про те, що зазначені витрати є
додатковими витратами на дитину і
підлягають компенсуванню
відповідачем.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що батьківські внески до
дитячого садочку не є додатковими
витратами в розумінні статті 185 СК
України.

В судовому засіданні в апеляційному
суді Рівненської області ОСОБА_2
зазначив, що погоджується виплатити
ОСОБА_1 понесені витрати на лікування
дитини в сумі 15 грн 25 коп.

З огляду на викладене, рішення
Рівненського міського суду від 17
вересня 2014 року в частині вирішення
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання сина ОСОБА_3
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення.

В іншій частині судове рішення,
приймаючи до уваги позицію сторін по
справі, обставини справи та положення
норм закону, якими регулюються дані
правовідносини, ухвалене з дотриманням
вимог закону, тому підстав для його
зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 17 вересня
2014 року скасувати в частині визначення
розміру аліментів та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2, 1980 року
народження, уродженця с.Городок
Рівненського району Рівненської
області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1
на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, у
розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку
(доходів), але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно до
повноліття дитини з часу набрання
рішенням законної сили.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
З.М.Максимчук

Судді:
М.П.Григоренко

Ю.М.Рожин