Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
Галицький районний суд м. Львова в
складі:

головуючого - судді
Стрельбицького В.В.,

при секретарі
Тарапацькому Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Телекомпанія «Львів -
ТБ», третя особа - Управління майном
спільної власності Львівської
обласної ради про стягнення середнього
заробітку,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом до Комунального підприємства
«Телекомпанія «Львів - ТБ», третя особа
- Управління майном спільної власності
Львівської обласної ради, в якому
просить стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 29 872,85
грн., мотивуючи позов тим, що з 29.04.2014
року наказом уповноваженої особи
Львівської обласної ради його було
звільнено з посади виконуючого
обов'язки директора підприємства КП
«Телерадіокомпанія «Львів-ТБ». Однак,
лише 16 липня 2014 року йому було
виплачено грошову компенсацію за всі
дні невикористаної ним щорічної
відпустки у сумі 21 387,11 грн., що є
порушенням ст.116 КЗпП України. Середній
заробіток позивача за лютий, березень
становив 609,65 грн., а кількість робочих
днів з моменту звільнення (30.04.2014р.) до
15.07.2014р. - 49. Таким чином, середній
заробіток за час затримки розрахунку
становить 29 872,85 грн. (609,65 х 49).

Позивач та його представник в
судовому засіданні позов підтримали,
дали пояснення аналогічні доводам,
викладеним у позові. Просять позов
задоволити.

Представник відповідача в
судовому засіданні позов заперечив з
мотивів безпідставності та додатково
пояснив, що дійсно позивачу не було
виплачено компенсації за
невикористану ним щорічну відпустку,
однак це відбулось з його ж вини, так
які він будучи виконуючим обов'язки
директора повинен був особисто
здійснити розрахунок та провести
виплату такої компенсації. Просить
відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в
судове засідання не з'явився, хоч про
час та місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки суд не повідомив. Суд
ухвалив розглядати справу у його
відсутності.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позов підлягає до часткового
задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з
23.07.2012 року по 29.04.2014 року працював
виконуючим обов'язки директора КП
«Телерадіокомпанія «Львів-ТБ», що
стверджується копією трудової книжки
ОСОБА_1 /а.с.4-9/.

В судовому засіданні
представником відповідача визнається
сам факт невиплати ОСОБА_1 компенсації
за невикористану ним щорічну
відпустку, а тому відповідно до ч.1 ст.61
ЦПК України такий доказуванню не
підлягає.

Судом також встановлено, що
наказом №10-п від 29.04.2014р. ОСОБА_1 був
звільнений з посади виконуючого
обов'язки директора КП
«Телерадіокомпанія «Львів-ТБ» на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України та
одночасно призначено виконуючим
обов'язки директора Антонійчука Я.Р.
/а.с.39/.

Тобто, вищевказаним наказом
одночасно зі звільненням ОСОБА_1 було
призначено в.о. директора Антонійчука
Я.Р., а тому останній повинен був
здійснити розрахунок та провести
виплату компенсації за невикористану
щорічну відпустку ОСОБА_1

Відтак, суд відхиляє доводи
представника відповідача про те, що
виплата компенсації за невикористану
щорічну відпуску не була проведена з
вини позивача.

Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП
України, в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір, підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Пунктом 8 Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 8
лютого 1995 р. №100 передбачено, що
нарахування виплат, що обчислюються із
середньої заробітної плати за останні
два місяці роботи, провадяться шляхом
множення середньоденного (годинного)
заробітку на число робочих днів/годин,
а у випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.

Згідно довідок про заробітну плату
ОСОБА_1 за лютий, березень 2014 року /а.с.10,
62/ така становила:

за лютий 2014 року - 5494,70 грн.;

за березень 2014 року - 14 889,41 грн.

При цьому в судовому засіданні
встановлено, що різниця у довідках про
заробітну плату щодо нарахування за
лютий місяць, наданих позивачем і
відповідачем виникла у зв'язку з тим, що
позивачем у довідку включено також
нараховану матеріальну допомогу, однак
останній визнав, що дійсно сума
нарахованої заробітної плати за лютий
становить 14 889,41 грн., тобто середній
заробіток ОСОБА_1 за лютий, березень не
оспорюється та визнається сторонами.

Окрім того, згідно листа
Міністерства праці та соціальної
політики України від 04.09.2013 року
№9884/0/14-13/13 про розрахунок норми
тривалості робочого часу на 2014 рік, у
лютому та березні 2014 року було по 20
робочих днів, а середній заробіток має
бути нарахований за період 40 робочих
днів /а.с.11-12/.

Таким чином, середньоденний
заробіток ОСОБА_1 в період з 30.04.2014 року
до 15.07.2014 року становить 509,60 грн. (5494,70
грн. + 14889,41 грн. = 20384,11 : 40 = 509,60).

Отже, 509,60 грн. х 49 робочих днів
(травень, червень, липень, тобто термін
затримки виплати) = 24 970,40 грн.

Враховуючи вищевказане, суд
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення, оскільки дійсно
відповідач своєчасно не виплатив
позивачу компенсації за невикористану
щорічну відпуску, що дає останньому
право вимагати виплату середнього
заробітку за час затримки розрахунку.
Разом з тим, розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
про який просить позивач, є завищеним, а
тому позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 3-11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Комунального
підприємства «Телекомпанія «Львів -
ТБ» на користь ОСОБА_1 24970 (двадцять
чотири тисячі дев'ятсот сімдесят)
гривень 40 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10-ти днів
після його оголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Стрельбицький В.В.