КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/1050/14-ц
Провадження №2/319/370/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
смт
Куйбишеве

Куйбишевський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді
Скляра С.Ю.,

при секретарі судового засідання
Шипко А.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Куйбишевського районного суду
Запорізької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Куйбишевської
селищної ради Куйбишевського району
Запорізької області (далі -
Куйбишевська селищна рада), треті особи
- реєстраційна служба Куйбишевського
районного управління юстиції
Запорізької області (далі -
реєстраційна служба), Куйбишевська
державна нотаріальна контора
Запорізької області (далі - нотаріальна
контора) про визнання права власності
на житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В :

24 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер
її чоловік ОСОБА_2, після смерті якого
відкрилась спадщина на житловий
будинок АДРЕСА_1, побудований у 1953 році.
При цьому, житловий будинок побудовано
на земельній ділянці площею 0,15 га, яка
була виділена під забудову на підставі
рішення правління колгоспу «Імені
Леніна» Куйбишевської селищної ради
Куйбишевського району Запорізької
області №3 від 02 квітня 1953 року. Через
відсутність правовстановлюючих
документів на будинок позивач ОСОБА_1
не може оформити спадщину після
чоловіка, а тому прохає визнати за нею
право власності на спірний будинок.

Позивач ОСОБА_1 у відповідній письмовій
заяві, поданій до суду, вказала про те,
що вона позов підтримує та прохає
задовольнити заявлені вимоги по тих
підставах, які нею були викладені в
позовній заяві. Одночасно позивач
надала додаткові письмові пояснення, в
яких зазначила, що після смерті
чоловіка ОСОБА_2 відкрилась спадщина, в
тому числі на ? частину спірного
будинку, яку також прийняв їхній син
ОСОБА_3. Останній ІНФОРМАЦІЯ_4 помер.
Спадщину, яка відкрилась після його
смерті, прийняла лише позивач, як
спадкоємець першої черги за законом. За
таких обставин в сукупності, ОСОБА_1
прохала визнати за нею право власності
на спірний житловий будинок в цілому
(а.с.64).

Відповідач - Куйбишевська селищна рада
письмово повідомила судові про те, вона
позов визнає, зазначені у ньому
обставини не оспорює (а.с.47,71).

З боку третіх осіб, які не заявили
самостійних вимог щодо предмета спору,
заперечень проти позову не надходило.

Згідно з ч.4 ст.174 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову.

В судове засідання сторони, треті особи
та їх представники не з'явились, про
дату, час та місце його проведення були
повідомлені судом належним чином, до
суду подали заяви з проханням слухати
справу без їх участі та участі їх
представників.

Виходячи з наведеного, а також положень
ст.158 ЦПК України, суд вважає, що рішення
у справі можливо постановити при
проведенні судового засідання за
відсутності осіб, які повинні брати
участь у справі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось
через неявку у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини
у справі та відповідні їм
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 1946
року (а.с.5,7).

У 1953 році ОСОБА_2 побудовано житловий
будинок по АДРЕСА_1. Будинок зведено на
земельній ділянці площею 0,15 га, яка
була виділена під забудову на підставі
рішення правління колгоспу «Імені
Леніна» Куйбишевської селищної ради
Куйбишевського району Запорізької
області №3 від 02 квітня 1953 року
(а.с.10-13,27).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер в с.Трудове
Куйбишевського району Запорізької
області (а.с.8).

21 жовтня 2014 року державним
реєстратором прав на нерухоме майно
було відмовлено ОСОБА_1 у державній
реєстрації права власності на
вищевказаний будинок у зв'язку із
відсутністю правовстановлюючих
документів на майно (а.с.9).

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди на час
закінчення будівництва спірного
житлового будинку регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема, Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР (далі - Інструкція),
затвердженою Міністерством
комунального господарства УРСР від 31
січня 1966 року за погодженням з
Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966
року, яка втратила чинність на підставі
наказу Держжитлокомунгоспу від 13
грудня 1995 року №56.

Згідно з п.6 Інструкції не підлягають
реєстрації будинки і домоволодіння, що
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані.

Підстави набуття права власності на
житловий будинок, споруди та
належність цього майна особі
визначаються законодавством, чинним на
час набуття права власності.
Законодавством, яке діє на час
відкриття спадщини, врегульовано
питання спадкування цього майна, а не
його належність спадкодавцю.

Отже, при вирішенні спору про визнання
права власності на спадкове майно суд
керується законодавством, яке
регулювало виникнення права власності
у самого спадкодавця на момент
закінчення будівництва будинку.

Відповідно до п.62 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
державними нотаріальними конторами
Української РСР, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР №45/5
від 31 жовтня 1975 року, п.45 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських Рад депутатів
трудящих, затвердженої наказом
Міністра юстиції Української РСР №1/5
від 19 січня 1976 року, підтвердженням
належності будинку може служити
відповідна довідка виконавчого
комітету сільської Ради депутатів
трудящих, в якій, крім підтвердження
належності жилого будинку (частини
будинку) відчужувачу на підставі
запису в погосподарській книзі,
повинно бути також зазначено: дані про
склад будинку; розмір загальної жилої
площі і розмір земельної ділянки.

Виходячи з наведеного, підтвердженням
належності жилого будинку (його
частини) певній особі є запис в
погосподарських книгах, ведення яких
на той час передбачалось наказами
Центрального статистичного управління
СРСР і було обов'язковим. Виникнення
права власності на жилі будинки,
споруди не залежало від державної
реєстрації цього права чи від
прийняття його до експлуатації.

Спірний будинок збудований у 1953 році і
відповідно до технічного паспорта від
31 березня 2014 року складається з
житлового будинку літера «А», сараю
літера «Б», сараю літера «В», сараю
літера «Г», вбиральні літера «Д»,
колодязя літера «Е», огорожі №1,
козирка №2, замощення I (а.с.10-12).

Двір, в якому знаходився спірний
будинок, входив до суспільної групи
«Господарство робітника» (а.с.27).

Згідно долучених до справи виписок з
погосподарських книг головою
домогосподарства по АДРЕСА_1 був
ОСОБА_2. Після його смерті будинком та
присадибною ділянкою користувалась
дружина ОСОБА_1 і син ОСОБА_3 (а.с.16-41).

Згідно зі ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю
України (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) (далі - КпШС
України) майно, нажите подружжям під
час шлюбу, є спільною сумісною
власністю подружжя. Кожен із подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один із подружжя був зайнятий
веденням домашнього господарства,
доглядом за дітьми або з інших поважних
причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 24 КпШС України визначено
вичерпний перелік майна подружжя, яке
підлягає поділу.

За правилами ст.28 КпШС України у разі
поділу майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

З урахуванням наведеного суд дійшов
висновку про те, що спірний будинок був
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і
ОСОБА_1.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2
відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто до 01
січня 2004 року, суд при вирішенні даної
справи застосовує чинне на той час
законодавство, зокрема, Цивільний
кодекс Української РСР від 18 липня 1963
року (далі - ЦК Української РСР).

За життя ОСОБА_2 заповіту не складав
(а.с.55-58).

Згідно ст.529 ЦК Української РСР
спадкоємцями першої черги за законом
спадкового майна ОСОБА_2 є його дружина
ОСОБА_1 і син ОСОБА_3.

Для придбання спадщини за правилами
ст.548 ЦК Української РСР необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

За положеннями ст.549 ЦК Української РСР
визнавалося, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3
із заявою про відмову від спадщини у
строк, визначений ст.533 ЦК Української
РСР, не звертались. Вони вступила в
управління спадковим майном і у 1984 році
подали до нотаріальної контори заяву
про видачу свідоцтва про право на
спадщину за законом (а.с.55-58,65).

Таким чином, після смерті ОСОБА_2
спадкоємці ОСОБА_1 і ОСОБА_3 набули
права власності на ? частину спірного
будинку в рівних частках.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер в смт
Куйбишеве Куйбишевського району
Запорізької області (а.с.66). На час
смерті проживав у спірному будинку
разом із матір'ю - позивачем ОСОБА_1
(а.с.16-17).

За життя ОСОБА_3 заповіту не складав
(а.с.67).

Згідно ст.1261 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України) спадкоємцем
першої черги за законом спадкового
майна ОСОБА_3 є його мати ОСОБА_1.

Для придбання спадщини за правилами
ст.1268 ЦК України необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. За положеннями
цієї норми права визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із заявою
про відмову від спадщини у строк,
визначений ст.1270 ЦК України, не
зверталась. Вона прийняла спадщину,
зокрема у виді ? частини спірного
будинку, оскільки постійно проживала
разом із сином.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 було
відмовлено державним реєстратором
прав на нерухоме майно у державній
реєстрації права власності на спірний
будинок у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
майно.

Суд, враховуючи вищевказані обставини
справи у сукупності, а також те, що
правовий режим майна, права та
обов'язки осіб, які брали участь у
будівництві, визначаються
законодавством, яке діяло на той час,
дійшов висновку про достатність
правових підстав для задоволення
позову. При цьому, позивач ОСОБА_1 у
зв'язку з відсутністю
правовстановлюючих документів на
спірне майно позбавлена можливості
оформити права власності у інший
спосіб.

Визнання відповідачем
пред'явленого до нього позову не
суперечить закону, не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись стст.529,533,548,549 ЦК Української
РСР, стст.1261,1268,1270 ЦК України, стст.22,24,28
КпШС України, пунктом 6 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від 31
січня 1966 року за погодженням з
Верховним Судом УРСР від 15 січня 1966
року, стст.10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
народилася в с.Смирнове Куйбишевського
району Запорізької області, проживає
за адресою: АДРЕСА_1, паспорт
громадянина України серії НОМЕР_2,
виданий Куйбишевським РВ УМВС України
в Запорізькій області від 04 квітня 2002
року, ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1) право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями та спорудами, а саме житловий
будинок літера «А», сарай літера «Б»,
сарай літера «В», сарай літера «Г»,
вбиральню літера «Д», колодязь літера
«Е», огорожу №1, козирок №2, замощення I,
розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Куйбишевський
районний суд Запорізької області
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10-денного
строку з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: С.Ю.Скляр