АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27листопада 2014 року
Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.

суддів Качана В.Я.

ПанченкаМ.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення суми боргу за розпискою, за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 на рішення Подільського
районного суду міста Києва від 11
вересня 2014 року, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
суми боргу за розпискою.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 суму боргу з
урахуванням 3% річних в розмірі 1 246 288,20
грн. та 9 239,28 грн. судових витрат, а
всього 1 255 527,48 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4. в
інтересах ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову відмовити.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 та
її представник ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити.

ОСОБА_2. у задоволенні апеляційної
скарги просив відмовити, рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Перевіривши законність оскаржуваного
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не знаходить
підстав для її задоволення виходячи
при цьому із наступного.

При розгляді справи судом першої
інстанції встановлено, що згідно
розписки від 27червня 2012 року ОСОБА_3
отримала в борг від ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 100 тис. доларів США (а.с.
11, т. 1).

За умовами зазначеної розписки,
грошові кошти відповідач зобов'язалась
повернути позивачу в Подільському
районі м. Києва в строк до 18листопада 2012
____________________________________________________

№ апеляційного провадження 22-ц/796/13523/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Васильченко О.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Вербова І.М.

року шляхом внесення їх до
індивідуального банківського сейфу з
внутрішнім футляром, який знаходиться
у сховищі для індивідуальних сейфів у
відділенні № 7 «ДОЧІРНІЙ БАНК
СБЕРБАНКУ РОСІЇ» у м. Київ по вул.
П.Сагайдачного, 25 з наступною передачею
ОСОБА_2 ключа від сейфу та відповідної
довіреності на право користування
сейфом з її реєстрацією у відділенні
банку.

У зв'язку з запереченням ОСОБА_3 факту
підписання розписки та за згодою
сторін, судом першої інстанції
призначено у справі комплексну
судово-почеркознавчу та
судово-технічну експертизу.

За результатами проведеної експертизи
складено висновок від 23 вересня 2013 року
№ 6893/13-34/6894/13-33/6895/13-32 (а.с. 74-79, т. 1), згідно
якого експертами КНДІСЕ встановлено
наступне:

1) підпис, розміщений під друкованим
текстом у рядку «ОСОБА_3.» у розписці
від 27 червня 2012 року від імені ОСОБА_3
виконаний самою ОСОБА_3;

2) будь-які діагностичні ознаки, які б
свідчили про вплив на виконавця
підпису збиваючих факторів природного
характеру, до яких може відноситися
виконання в незвичайному стані
(хворобливий стан, сп'яніння, стомлення,
хвилювання, під дією фармакологічних
препаратів, травмування тощо), а також
про вплив на виконавця зовнішніх
збиваючих факторів (обмеження зорового
контролю, незвична поза, незвичне
тримання приладу для написання,
температурні завантаження) в
досліджуваному підписі відсутні;

3) підпис від імені ОСОБА_3 у
досліджуваній розписці від 27 червня 2012
року нанесений ручкою, спорядженою
чорнилом чорного кольору;

4) питання ухвали щодо встановлення
послідовності нанесення друкованого
тексту та підпису у розписці від
27червня 2012 року не вирішувалось у
зв'язку з ненаданням письмового
дозволу судді на застосування таких
методів дослідження як вологе
копіювання та механічне зняття тонеру
деяких штрихів друкованого тексту у
досліджуваному документі;

5) встановити час виконання підпису у
розписці від 27 червня 2012 року від імені
ОСОБА_3 не видається можливим із причин
відсутності у експертів впроваджених у
судово-експертну практику України
методик дослідження часу виконання
рукописних записів та підписів
чорнилом. Встановити час виконання
друкованого тексту у розписці від 27
червня 2012 року від імені ОСОБА_3 не
видається можливим із причин
відсутності у експертів впроваджених у
судово-експертну практику України
методик дослідження часу виконання
друкованих текстів.

Враховуючи зазначене, судом визнано
вказаний висновок неповним та
призначено у справі додаткову
судово-технічну експертизу спірної
розписки, за результатами якої 31 січня
2014 року експертами КНДІСЕ складено
висновок № 12545/12546/13-34/12547/12548/13-33 (а.с.
102-105, т. 1), згідно якого експерт
Гуменський О.А. дійшов висновку, що у
наданій на дослідження розписці від 27
червня 2012 року друкований текст
виконаний поверх підпису від імені
ОСОБА_3

Однак, в дослідницькій частині
вказаного висновку, експерт Гуменський
О.А. зазначив, що: «В наданій на
дослідження розписці від 27 червня 2012
року підпис від імені ОСОБА_3 виконаний
поверх друкованого тексту». Щодо
встановлення часу виконання
друкованого тексту та рукописних
записів, то за відсутності у експертів
відповідної методики зазначені
питання не вирішені.

Таким чином, дослідницька та заключна
частина вказаного висновку за своїм
змістом суперечили одна одній.

Будучи допитаним в якості експерта
Гуменський О.А. зазначив, що допущення
помилок у висновку не передбачено,
проте в дослідницькій частині висновку
допущена технічна помилка.

Як це передбачено ч. 2 ст. 150 ЦПК України,
якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи,
або викликає сумніви в його
правильності, судом може бути
призначена повторна експертиза, яка
доручається іншому експертові
(експертам).

Призначаючи повторну експертизу у
справі суд першої інстанції виходив
саме з того, що у зв'язку із допущеною
помилкою у висновку, у суду є сумніви
щодо його правильності в частині
відповіді на запитання «Чи виконано
підпис у розписці від 27 червня 2012 року
поверх друкованого тексту?»

Враховуючи зазначене, 21 травня 2014 року
у справі призначено повторну
судово-технічну експертизу, проведення
якої з метою об'єктивності доручено
експертам Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при ГУ МВС країни в м. Києві. Для
проведення експертизиекспертам надано
дозвіл на застосування таких методів
дослідження як вологе копіювання та
механічне зняття тонеру деяких штрихів
друкованого тексту у досліджувальному
документі.

Згідно висновку експерта НДКЦ при ГУ
МВС України в м. Києві Харьківської Н.О.
№268/тдц від 19 червня 2014 року, у наданій
на дослідження розписці від 27 червня 2012
року, яка починається словами (Розписка
м. Київ 27 червня 2012 року. Я, ОСОБА_3...» та
закінчується словами «... будь-яких
претензій до ОСОБА_2 не маю. 27 червня 2012
року ОСОБА_3.», спочатку був нанесений
друкований текст після чого був
виконаний підпис від імені ОСОБА_3 (а.с.
206-210, т. 1).

Переглядаючи оскаржуване рішення,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
приводу того, що безпідставними є
посилання сторони відповідача на
наявність у матеріалах справи двох
висновків експертів, які суперечать
один одному, (аналогічні доводи
містяться і в апеляційній скарзі),
оскільки висновок експерта є доказом у
розумінні процесуального закону, та, в
силу статті 60 ЦПК України, повторний
висновок (складений в результаті його
призначення через сумніви в
правильності попереднього в частині)
спростований не був.

Разом з тим, наявними в матеріалах
справи висновками експертів
достовірно встановлено, що підпис у
спірній розписці від імені відповідача
виконано самою ОСОБА_3

Крім того, згідно висновку експерта
НДКЦ при ГУ МВС України в м. Києві
Харьківської Н.О. №268/тдц від 19 червня
2014 року, у наданій на дослідження
розписці від 27 червня 2012 року, спочатку
був нанесений друкований текст після
чого був виконаний підпис від імені
ОСОБА_3

У суді апеляційної інстанції
представником відповідача заявлено
клопотання про призначення комісійної
експертизи (не менше двох експертів
згідно ст. 148 ЦПК України). У задоволенні
вказаного клопотання колегією суддів
відмовлено виходячи із тих підстав, що
в матеріалах справи вже наявні
відповіді на питання згідно проведених
експертиз, які спростовані не були,
крім того, не знайшли свого
підтвердження посилання на наявність
двох висновків, що за своїм змістом
суперечать один одному, а тому підстави
для призначення комісійної експертизи
відсутні.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Цивільним
кодексом України та умовами розписки
від 27червня 2012 року.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими внаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що
договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, а у
випадках, коли позикодавцем є юридична
особа, - незалежно від суми. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З аналізу вказаної норми вбачається, що
видача розписки на підтвердження
отримання суми коштів є дотриманням
письмової форми правочину.

Також судом встановлено, що між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 виникли цивільні
правовідносини на підставі договору
позики. На підтвердження укладення
договору позики позивачу була
представлена власноруч підписана
розписка позичальника, з якої
вбачається, що відповідач взяла в борг
у позивача 100 тис. доларів США.

Згідно зі статтями 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Таким чином, факт існуючого боргу
ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 у розмірі 100 тис.
доларів США жодними доказами в
розумінні положень ст.ст. 10, 57, 59, 60, 64 ЦПК
України відповідачем не спростовано.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України,
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу.

Правильними та обґрунтованими є
висновки суду першої інстанції щодо
стягнення суми боргу в національній
валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 цього
Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
нфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Законними є також висновки суду в
частині відсутності підстав для
стягнення боргу з урахуванням індексу
інфляції, оскільки предметом договору
позики була грошова сума в доларах США,
а не в національній валюті.

Судом правильно вирішено питання
розподілу судових витрат по справі у
відповідності до вимог статті 88 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги з приводу
порушення правил підсудності не
знайшли свого підтвердження при
розгляді справи з огляду на приписи
процесуального закону в ч.8 ст.110 ЦПК
України, згідно якої позови, що
виникають з договорів, у яких зазначено
місце виконання або виконувати які
через їх особливість можна тільки в
певному місці, можуть пред'являтися
також за місцем виконання цих
договорів.

Крім того, питання порушення правил
підсудності могло бути предметом
окремого апеляційного розгляду згідно
п.5 ч.1 ст.293 ЦПК України.

Посилання скарги на безпідставність
вжиття заходів забезпечення позову
шляхом накладення арешту на все
належне відповідачу майно є
безпідставними, оскільки як вбачається
з ухвали суду від 20 березня 2014 року,
якою забезпечено позов, арешт
накладено на квартиру та нежилі
приміщення в межах ціни позову до
вирішення позову в суді.

Вказана ухвала також не була оскаржена
в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до помилковості висновків
суду першої інстанції по суті спору, а
саме щодо виникнення між сторонами
відносин, що регулюються Цивільним
кодексом України як договір позики на
підставі розписки, не знайшли свого
правового обґрунтування при
апеляційному розгляді справи,
спростовуються викладеними вище
обставинами та наявними в матеріалах
справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи
докази та з їх врахуванням перевіривши
висновки суду першої інстанції
викладені в оскаржуваному рішенні,
ретельно перевіривши доводи
апеляційної скарги та обставини, на які
сторони посилалися як на підставу
своїх вимог та заперечень, беручи до
уваги норми чинного законодавства на
момент виникнення спірних
правовідносин, колегія суддів не
знаходить підстав для зміни чи
скасування предмету апеляційного
перегляду - рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 11 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :
І.М. Вербова

Судді :
В.Я. Качан

М.М.Панченко