Справа № 752/1348/14-ц
Провадження № 2/752/5591/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2014 року Голосіївський
районний суд міста Києва у складі:
головуючого судді
Мирошниченко О.В.

при секретарі
Конельській А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Національної
акціонерної компанії «НАФТОГАЗ
УКРАЇНИ» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
вартості проїзних документів, -

в с т а н о в и в:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» (далі НАК «Нафтогаз
України») про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
вартості проїзних документів.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 в
порядку ст. 32 Цивільного
процесуального кодексу збільшив
позовні вимоги відповідно до заяв про
збільшення позовних вимог від 28.02.2014р.,
від 02.04.2014р., від 17.11.2014р.

Таким чином з урахуванням заяв про
збільшення позовних вимог станом на
день прийняття судового рішення
позивач ОСОБА_1 просив визнати
незаконним звільнення з посади
Заступника директора Департаменту з
капітального будівництва Філії
Національної акціонерної компанії
«Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипет з визначеним робочим
місцем в Спільному підприємстві
«Петросаннанкомпані» за наказом № 1711-к
від 31.12.2013р.; поновити ОСОБА_1 на роботі у
Філії Національної акціонерної
компанії «Нафтогаз України» в
Арабській Республіці Єгипет з
визначеним робочим місцем в Спільному
підприємстві «Петросаннанкомпані» на
посаді Заступника директора
Департаменту з капітального
будівництва; стягнути з НАК «Нафтогаз
України» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 598 842,05 грн.; стягнути з НАК
«Нафтогаз України» на користь ОСОБА_1
вартість проїзних документів -
авіаквитків по маршруту
Каїр-Стамбул-Київ в розмірі 4 452,91 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що відповідач уклав з
Позивачем Трудовий договір від 27.06.2013р.
та Додаткову угоду від 01.10.2013р. до
даного Трудового договору з порушенням
норм ст. 23 Кодексу законів про працю
України, оскільки строковий Трудовий
договір та Додаткову угоду нього було
укладено на власний розсуд відповідача
у випадках, які не передбачені чинним
законодавством України. Також позивач
вважає, що під час укладення з
позивачем строкового Трудового
договору від 27.06.13р. та Додаткової угоди
від 01.10.2013р. до даного Трудового
договору було порушено принцип
добровільності укладення трудового
договору. Обґрунтовуючи позовні вимоги
Позивач зазначає також про те, що, на
його думку, Трудовий договір від
27.06.2013р. був підписаний не раніше
16.08.2013р., а Додаткова угода від 01.10.2013р.
до даного Трудового договору - не
раніше 19.10.2013р., в наслідок чого позивач
вважає, що трудові відносини між
позивачем та відповідачем є такими, що
ґрунтуються на безстроковому
трудовому договорі в порядку ст. 391 КЗпП
України.

Такі обставини, на думку позивача,
свідчать про незаконне звільнення
позивача та є підставами для
поновлення його на роботі та стягнення
на його користь середнього заробітку з
час вимушеного прогулу в порядку ч.1, ч.2
ст.235 КЗпП України. Також, позивач
просить відшкодувати за рахунок
відповідача вартість проїзних
документів - авіаквитків по маршруту
Каїр-Стамбул-Київ, посилаючись на пп.2.5.2
Трудового договору від 27.06.13, яким
передбачені додаткові виплати
працівнику на покриття ряду витрат.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив позов з
урахуванням заяв про збільшення
позовних вимог задовольнити.

Представники відповідача НАК
«Нафтогаз України» заперечували проти
позову. В обґрунтування заперечень
зазначили про те, що Філія відповідача
в АРЄ мала усі правові підстави для
укладання з позивачем Трудового
договору від 27.06.2013р. з урахуванням
Додаткової угоди від 01.10.2013 р. до нього
на визначений сторонами цього Договору
строк, зі спливом якого трудові
відносини між Філією відповідача в АРЄ
та позивачем були припинені в порядку
п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. За таких
обставин, відповідач стверджує, що
підстав для поновлення позивача на
роботі та стягнення на його користь
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу немає.

Також заперечуючи проти позову
відповідач вказує на те, що Трудовий
договір від 27.06.2013р. та Додаткова угода
від 01.10.2013р. до нього були укладені
сторонами на принципах добровільності
та вільного волевиявлення, оскільки
ані безпосередньо відповідач, ані
Філія відповідача в АРЄ не чинили тиск
на позивача та не примушували
останнього підписувати Трудовий
договір від 27.06.13 та Додаткову угоду до
нього від 01.10.13; вказані Трудовий
договір та Додаткову угоду до нього.

Крім того, відповідач зазначає, що
оскільки, авіаквитки по маршруту
Каїр-Стамбул-Київ були придбані 01.01.14 -
тобто вже після звільнення Відповідача
та здійснення з ним повного розрахунку,
то обов'язку здійснювати такі
компенсації колишнім працівникам у
відповідача, на його думку, немає.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх наданими доказами,
заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що позивач був
прийнятий на посаду першого заступника
директора - головного інженера Філії
НАК «Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту відповідно до наказу
№900к від 03.07.11р. на умовах визначених
особистим трудовим договором (а.с.29, 177).
Трудовий договір відповідно до
вказаного наказу №900 к. сторонами спору
суду не надано.

Відповідно до наказу директора Філії
НАК «Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту№1345/1/15-к від 01.07.2012
року позивача було переведено з посади
Першого заступника директора -
Головного інженера Філії на посаду
Заступника директора департаменту з
капітального будівництва з
визначенням робочого місця в Спільному
підприємстві «Петросаннанкомпані».

Підставою для видачі такого наказу був
укладений 01.07.2012 року трудовий договір
між позивачем та Філією НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
(а.с.12-15).

За умовами вказаного трудового
договору від 01.07.12р. позивач був
прийнятий на посаду Заступника
директора департаменту з капітального
будівництва з визначенням робочого
місця у Спільному підприємстві
«Петросаннанкомпані».

Згідно з п.1 вказаного трудового
договору від 01.07.12р. останній є
строковим, укладеним на визначений
строк, встановлений за погодженням
сторін.

Відповідно до п.22 вказаного трудового
договору від 01.07.12р. останній
укладається на строк дії Зведеного
бюджету та Робочої програми Філії НАК
«Нафтогаз України»в Арабській
Республіці Єгипту на освоєння
території Alam EL ShawishEast на 2012-2013
фінансовий рік, але не пізніше ніж до
30.06.13р.

Відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Так, Трудовий догорів укладений між
позивачем та Філією НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
01.07.12р. був пов'язаний як з діяльністю
Спільного підприємства
«Петросаннанкомпані» так і з Зведеного
бюджету та Робочої програми Філії НАК
«Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту на освоєння
території Alam EL ShawishEast на 2012-2013
фінансовий рік.

Таким чином, суд приходить до
обґрунтованого висновку, що при
укладенні 01.07.12р. трудового договору
між позивачем та Філією НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
було дотримано вимоги п.2 ч.1 та ч.2 ст. 23
КЗпП України щодо укладення трудового
договору на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

П.23 трудового договору від 01.07.12р.
передбачено можливість продовження
його дії строком від декількох місяців
до одного року, у випадках, якщо Сторони
підпишуть відповідну додаткову угоду
до цього Трудового договору.

Сторонами суду не надано доказів
укладення будь-якого правочину, який би
свідчив про продовження дії вказаного
трудового договору від 01.07.12р., у зв'язку
з чим суд приходить до висновку про
закінчення його дії 30.06.13р. як це
визначено п.22 останнього.

Суд також звертає увагу на відсутність
будь-яких вимог як з боку позивача так і
з боку відповідача щодо невиконання
або неналежного трудового договору від
01.07.12р., в тому числі щодо умов його
припинення або наявності
заборгованості із заробітної плати чи
інших матеріальних претензій між
сторонами договору.

27.06.13р. між позивачем та Філії НАК
«Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту укладено трудовий
договір, строк дії якого відповідно до
п.7.1. починається з 01.07.13р. (а.с.16-20).

За умовами вказаного трудового
договору від 27.06.13р. позивач був
прийнятий на посаду Заступника
директора департаменту з капітального
будівництва з визначенням робочого
місця у Спільному підприємстві
«Петросаннанкомпані».

Згідно з розділу «Загальні положення»
вказаний трудовий договір від 27.06.13р. є
строковим трудовим договором,
укладеним на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Відповідно до п.6.1., п.7.1. вказаного
трудового договору від 27.06.13р. останній
укладається на строк до 01.10.13р. та може
бути продовжено за погодженням Сторін
згідно з п.6.2.

Відповідно до ч.1 ст. 39-1 КЗпП України
якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк.

Згідно з ч.2 вказаної статті трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Відповідно до ч.2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Як встановлено судом, трудовий догорів
укладений між позивачем та Філією НАК
«Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту 01.07.12р. був пов'язаний
як з діяльністю Спільного підприємства
«Петросаннанкомпані» так і з Зведеного
бюджету та Робочої програми Філії НАК
«Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту на освоєння
території Alam EL ShawishEast на 2012-2013
фінансовий рік, у зв'язку з чим суд
приходить до обґрунтованого висновку,
що на трудовий договір укладений 27.06.13р.
та на трудові відносини, які почалися
між позивачем та Філією НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
з 01.07.13р. не поширюються положення ч.2 ст.
39-1 КЗпП України.

Окремо, суд звертає увагу на текст
Концесійної угоди на проведення
нафтової розвідки та експлуатації між
АРЄ та ЄГНК і НАК «Нафтогаз України» на
території Alam EL Shawishзахідної пустелі 2006
року, який сторонами не ставиться під
сумнів, якою визначено характер,
строки, умови виконання НАК «Нафтогаз
України» підрядних робіт на території
АРЄ.

Так, на думку суду, залучення позивача
на умовах строкового трудового
договору до виконання робіт в рамках
виконання Філією НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
Концесійної угоди, яка має визначені
умови та строк дії є обґрунтованим та
таким, що відповідає положенням ч.2 ст. 23
КЗпП України.

За таких же обставин, суд вважає,
продовження до 31.12.13р. умов строкового
трудового договору від 23.07.13р. на
підставі підписаної позивачем
Додаткової угоди від 01.10.13р. такою, що
відповідала умовам виконання НАК
«Нафтогаз України» підрядних робіт на
території АРЄ.

Відповідно до п.4.5.16 Положення про Філію
НАК «Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту затвердженого
рішенням правління НАК «Нафтогаз
України» від 18.05.13р. №55 Директор Філії
приймає на роботу та звільняє з роботи
працівників Філії, у тому числі
працівників, що займають посади,
передбачені штатним розписом Філії, та
виконують завдання Філії на робочих
місцях в СП, відповідно до вимог
законодавства та
організаційно-розпорядчих документів
Компанії.

Так, позивач був працівником Філії на
підставі строкового трудового
договору від 23.07.13р. строк дії якого
закінчувався 31.12.13р., а отже, Директор
Філії відповідно до п.4.5.16. вказаного
Положення мав відповідний обсяг
повноважень для видачі наказу про
звільнення позивача у зв'язку з
закінчення строку трудового договору.

Таким чином, наказ №1711-к від 31.12.13р. був
виданий директором Філії НАК «Нафтогаз
України» в Арабській Республіці Єгипту
у відповідності до умов Трудового
договору від 27.06.13р. (зі змінами від
01.10.13р.), та положень п.2 ст. 36 КЗпП
України.

За правилами ч.1 ст.11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Так, позивач фактично наголошує на
недійсності трудового договору від
27.06.13р. та внесених до нього змін 01.10.13р.
однак жодних позовних вимог з цього
приводу не заявляє, у зв'язку з чим, суд
не розглядає як таке, що має значення
для вирішення справи по суті не
отримання погоджень на укладення
трудових договорів директором Філії
НАК «Нафтогаз України» в Арабській
Республіці Єгипту від НАК «Нафтогаз
України».

Теж саме стосується і посилання
позивача на не підписання 01.10.13р.
Додаткової угоди до трудового договору
від 27.06.13р. саме 01.10.13р., оскільки жодних
вимог з цього приводу позивачем не
заявлено.

Відповідно до ст. 10 Цивільного
процесуального кодексу України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Таким чином, судом не встановлено
підстав для визнання звільнення
позивача незаконним, а відповідно і
підстав для задоволення вимог, які
нерозривно пов'язані зі звільненням, а
саме поновлення позивача на роботі у
Філії НАК «Нафтогаз України» в
Арабській Республіці Єгипту з
визначенням робочого місця в Спільному
підприємстві «Петросаннанкомпані» на
посаді заступника директора
департаменту з капітального
будівництва, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Національної акціонерної компанії
«НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» про визнання
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування вартості проїзних
документів, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя