У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Кадєтова О.В.,
розглянувши касаційну скаргу
Ткаченка Сергія Сергійовича, який діє в
інтересах Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, на рішення Апеляційного суду
Тернопільської області від 04 березня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до
державного закладу «Гусятинська
районна санітарно-епідеміологічна
станція» Міністерства охорони здоров'я
України, ліквідаційної комісії
державного закладу «Гусятинська
районна санітарно-епідеміологічна
станція» Міністерства охорони здоров'я
України, державної установи
«Тернопільський обласний лабораторний
центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України», Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України про визнання незаконним
звільнення та зобов'язання
працевлаштування позивача,

в с т а н о в и в :

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
Гусятинського районного суду із
позовом до ДЗ «Гусятинська районна
санітарно-епідеміологічна станція»
МОЗ України, ліквідаційної комісії ДЗ
«Гусятинська районна
санітарно-епідеміологічна станція»
МОЗ України, ДУ «Тернопільський
обласний лабораторний центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України», Держсанепідемслужби України
про визнання незаконним звільнення та
зобов'язання працевлаштувати,
посилаючись на те, що з 25 березня 2004
року вона працювала на посаді
лікаря-гігієніста в
санітарно-епідеміологічній службі у
Гусятинському районі. З 10 вересня 2012
року по 13 січня 2013 року вона перебувала
на лікарняному у зв'язку із вагітністю
та пологами, а з 14 січня 2013 року
доглядає за дітьми до досягнення ними
трьохрічного віку.

Наказом головного державного
санітарного лікаря в Гусятинському
районі №35-к від 18 грудня 2012 року її
звільнено із займаної посади у зв'язку
з ліквідацією підприємства.

З урахуванням уточнень просила суд
визнати незаконним та скасувати наказ
головного державного санітарного
лікаря в Гусятинському районі № 35-к від
18 грудня 2012 року в частині її
звільнення та зобов'язати відповідачів
прийняти її на рівнозначну посаду в
Державній установі «Тернопільський
обласний лабораторний центр
Держсанепідемслужби України».

Рішенням Гусятинського районного суду
від 19 квітня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ
Головного державного санітарного
лікаря Гусятинського району -
головного лікаря ДЗ «Гусятинська
районна санітарно-епідеміологічна
станція» МОЗ України від 18 грудня 2012
року в частині звільнення ОСОБА_3 з
посади помічника лікаря-гігієніста у
зв'язку з ліквідацією закладу на
підставі п. 1 ст. 40 КзПП України.

Зобов'язано державну установу
«Тернопільський обласний лабораторний
центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України» прийняти ОСОБА_3 за
переведенням з ДЗ «Гусятинська районна
санітарно-епідеміологічна станція»
МОЗ України на рівнозначну посаду в
державну установу «Тернопільський
обласний лабораторний центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України» відповідно до її кваліфікації
та спеціальності.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат. У задоволенні решти вимог
відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Тернопільської області від 04 березня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволені вимоги
про визнання незаконним та скасування
наказу № 35 від 18 грудня 2012 року
Головного державного санітарного
лікаря Гусятинського району -
головного лікаря ДЗ «Гусятинська
районна санітарно - епідеміологічна
станція» щодо звільнення ОСОБА_3 з
посади помічника лікаря-гігієніста за
п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
ліквідацією закладу.

Зобов'язано Державну
санітарно-епідеміологічну службу
України, працевлаштувати ОСОБА_3 на
посаду відповідно до її кваліфікації
та спеціальності.

У касаційній скарзі Ткаченко С.С., який
діє в інтересах Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, порушує питання про
скасування рішення апеляційного суду
та ухвалення нового рішення, яким
відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову
в повному обсязі, з, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами першої та
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Разом з тим, заявник подав касаційну
скаргу з пропуском строку на касаційне
оскарження, встановленого чинним
законодавством, проте у касаційній
скарзі ним порушено клопотання про
поновлення цього строку з посиланням
на те, що строк пропущено з поважних
причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 325 ЦПК України, у
разі пропущення строку на касаційне
оскарження, з причин, визнаних
поважними, суддя касаційної інстанції
за заявою особи, яка подала касаційну
скаргу, може поновити цей строк.

Наведені у клопотанні доводи свідчать
про поважність причин пропуску
процесуального строку на касаційне
оскарження.

За таких обставин клопотання про
поновлення строку на касаційне
оскарження ухвали апеляційного суду
слід задовольнити.

Проте, у відкритті касаційного
провадження у справі слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті
328 ЦПК України суддя відмовляє у
відкритті касаційного провадження у
справі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені в ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановленні в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з того, що у
зв'язку з реорганізацією у системі МОЗ
ОСОБА_3, як особа, що користується
гарантіями в силу ст. 184 КЗпП, є
незаконно звільненою, а тому її
порушені права підлягають захисту
шляхом скасування наказу про її
звільнення та працевлаштування шляхом
переведення у новостворений
структурний підрозділ -
«Тернопільський обласний лабораторний
центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України».

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
наказ Головного державного
санітарного лікаря Гусятинського
району від 18 грудня 2012 року № 35-К щодо
звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з
ліквідацією підприємства на підставі
ч. 1 ст. 40 КЗпП України є законним, проте,
на момент ліквідації державного
закладу «Гусятинська районна
санітарно-епідеміологічна станція МОЗ
України» ОСОБА_3 перебувала на
лікарняному у зв'язку з пологами та
народженням дітей, а оскільки ст. 184
КЗпП України їй гарантовано
обов'язкове працевлаштування, тому її
порушені права підлягають захисту
шляхом зобов'язання центрального
органу виконавчої влади, який
наділений правом визначення штатного
розпису територіальних юридичних осіб,
працевлаштувати ОСОБА_3 відповідно до
її кваліфікації та спеціальності.

Доводи касаційної скарги та зміст
доданих до неї судових рішень не дають
підстав для висновку, що судами
попередніх інстанцій при розгляді
справи допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
порушення процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п.
5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити Ткаченку Сергію Сергійовичу,
який діє в інтересах Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, строк на касаційне оскарження
рішення Апеляційного суду
Тернопільської області від 04 березня
2014 року.

Відмовити Ткаченку Сергію Сергійовичу,
який діє в інтересах Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, у відкритті касаційного
провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до державного закладу «Гусятинська
районна санітарно-епідеміологічна
станція» Міністерства охорони здоров'я
України, ліквідаційної комісії
державного закладу «Гусятинська
районна санітарно-епідеміологічна
станція» Міністерства охорони здоров'я
України, державної установи
«Тернопільський обласний лабораторний
центр Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України», Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України про визнання незаконним
звільнення та зобов'язання
працевлаштування позивача.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
О.В.
Кадєтова