ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
міста Києва в складі:

головуючого - судді
Коренюк
А.М.

при секретарі

Ляшенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання майна спільним
сумісним майном подружжя та його поділ,
суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про визнання майна
спільним сумісним майном подружжя та
його поділ. Вважаючи, що ними, як
подружжям, за спільні кошти було набуто
нерухоме майно (квартиру), відтак воно
має належати їм на праві спільної
сумісної власності й поділено.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, діюча на підставі
довіреності від 16 липня 2014 року (а.с.43),
позовні вимоги підтримала з тих же
підстав, просила їх задовольнити:
визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та
визнати за кожним із них право
власності на ? її частин.

В судовому засіданні відповідачка
ОСОБА_3 позовні вимоги визнала.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Судом встановлено, що визнання
відповідачем позовних вимог не
суперечить закону та не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб.

Визнання відповідачем позовних вимог
прийнято судом.

Вислухавши пояснення сторін, їх доводи
та заперечення, дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, всебічно та
повно з»ясувавши фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, об»єктивно
оцінивши докази, які мають істотне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, з урахуванням
визнання відповідачем позовних вимог,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є
подружжям, в шлюбі перебувають з 31
серпня 1996 року (а.с.8); наразі
перебувають на стадії розлучення. Від
шлюбу мають дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.8).

У період шлюбу сторонами набуто
нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1,
право власності на яку зареєстрована
на ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про
право власності від 18 липня 2001 року,
виданого на підставі Наказу Головного
управління житлового забезпечення від
16 липня 2001 року № 747-С/КІ (а.с.9).

Оскільки вказане майно набуте
сторонами в період шлюбу, тому є
об»єктом спільної сумісної власності
подружжя.

Так, спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60
СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК
України, можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім»я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартира, жилі й садові будинки,
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі,
грошові кошти та майно, належне
подружжю та іншими зобов»язальними
правовідносинами, тощо, відповідно до
п.23 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділу
спільного майна подружжя».

Відповідно до частини 3 статті 70 СК
України за рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

При вирішенні спору про поділ майна,
відповідно до частини 2 статті 70 СК
України, суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім»ї.

Проте, судом встановлено, що правових
підстав для застосування частин 2, 3
статті 70 СК України немає, оскільки
істотні обставини, які впливають на
відступ від засад рівності поділу
часток майна подружжя відсутні. Відтак
є всі підстави для застосування до
даних правовідносин частини 1 статті 70
СК України.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у
разі поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом (частина 3 статті 368 ЦК України).

Судом встановлено, що домовленості чи
шлюбного договору у сторін немає.

Відповідно до ч.1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України
майно, що є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускаються лише за його згодою, крім
випадків, передбачених ЦК України.
Присудження одному із подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. При
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК України,
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок відповідної
грошової суми.

У тому разі, коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток без
застосування грошової компенсації і
припинення права власності одного з
подружжя на його частку в такому майні,
суд визнає ідеальні частки подружжя в
цьому майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Відтак, є всі підстави визнати ідеальні
частки сторін щодо квартири АДРЕСА_1
рівними, без реального поділу, й
залишити квартиру у їх спільній
частковій власності.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 68-71
СК України, з урахуванням Постанови № 11
від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділу спільного майна
подружжя», керуючись ст. ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11,
13, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 62, 64, 83, 88, 195, 196, 208, 209, 212,
213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання майна спільним сумісним
майном подружжя та його поділ,
задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 - спільною
сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка належить
йому на праві приватної власності на
підставі Свідоцтва про право власності
від 18 липня 2001 року, виданого на
підставі Наказу Головного управління
житлового забезпечення від 16 липня 2001
року № 747-С/КІ.

Визнати за ОСОБА_3 право власності ?
частину квартири АДРЕСА_1, яка належить
ОСОБА_2 на праві приватної власності на
підставі Свідоцтва про право власності
від 18 липня 2001 року, виданого на
підставі Наказу Головного управління
житлового забезпечення від 16
липня 2001 року № 747-С/КІ.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:

Коренюк А.М.