Справа № 646/7276/14-ц
№ производства 2/646/1333/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2014 року
м.Харків

Червонозаводський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого - судді Благої І.С.,

за участі секретарів Шеховцової Н.В.,
Горчак О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з
позовом, яким просив стягнути зі
співвідповідачів грошові кошти у
розмірі 27224 грн. 00 коп., з яких 5830 грн. -
вартість запчастин, 15120 грн. - вартість
ремонту автомобілю Chevrolet Aveo, держномер
НОМЕР_1, 1000 грн. та 5274 грн. (що є
еквівалентом 450 доларам США за курсом
НБУ станом на день подання позову,
тобто 03.07.2014р.) - грошові кошти, які були
в автомобілі на день його викрадення.

Також позивач просив стягнути на
його користь зі співвідповідачів
витрати на правову допомогу та судовий
збір.

Позов обґрунтовано тим, що з
14.10.2006р. позивач перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_2. Рішенням суду від 21.11.2013р. шлюб
було розірвано. В період шлюбу у червні
2011 року співвідповідач ОСОБА_4, який є
батьком відповідачки ОСОБА_2, придбав у
розстрочку на своє ім'я автомобіль
Chevrolet Aveo, держномер НОМЕР_1. Через
декілька місяців після придбання
автомобілю ОСОБА_4 запропонував
позивачу та відповідачці постійно
користуватися цим автомобілем з
умовою, що вони будуть самостійно
виплачувати внески по договору
розстрочки, а після повної оплати
автомобіль буде переоформлений на
позивача або на його дружину ОСОБА_2
Коли позивач забирав у відповідача
ОСОБА_4 цей автомобіль, то віддав йому
грошові кошти у сумі 32000 грн., які були
витрачені відповідачем на перші внески
за автомобіль, оформлення у ДАІ та
страховку. Крім того, позивач сплатив у
банк частину вартості автомобілю за
договором розстрочки у сумі, яка
еквівалентна 5000 доларів США. Приблизно
з серпня 2011 року вказаний автомобіль
знаходився у постійному користуванні
позивача та його дружини ОСОБА_2 З того
часу позивач постійно оплачував банку
від імені ОСОБА_4 обов'язковий внесок за
договором розстрочення. Весною 2013 року
у позивача та його дружини ОСОБА_2
погіршилися відносини, і у травні 2013
року вони припинили фактичні шлюбні
відносини та ведення спільного
господарства. 31.05.2013р. відповідачка
ОСОБА_2, керуючи вказаним автомобілем,
потрапила у дорожньо-транспортну
пригоду, у зв'язку з чим була притягнута
до адміністративної відповідальності.
В результаті ДТП автомобіль отримав
механічні пошкодження. Відповідачка
звернулася до позивача з проханням
допомогти відремонтувати автомобіль.
Позивач погодився та власними коштами
сплатив вартість ремонту автомобілю у
сумі 15120 грн. та вартість запчастин у
сумі 5830 грн. Влітку 2013 року відповідачі
отримали страхове відшкодування за
пошкодження автомобілю, але грошей,
витрачених позивачем на ремонт, не
віддали. Після розірвання шлюбу
позивач за домовленості з
відповідачами продовжував
користуватися автомобілем. 26.02.2014р.
автомобіль був викрадений, у зв'язку з
чим позивач звернувся з заявою до
міліції. На момент викрадення в
автомобілі знаходилися особисті речі
позивача, а саме: ключі від гаражу,
гроші у сумі 1000 гривень та 450 доларів
США. В ході проведення перевірки заяви
позивача органом міліції було
встановлено, що автомобіль знаходиться
у відповідача ОСОБА_4 На прохання
позивача повернути його особисті речі
та гроші він отримав відмову.

В судовому засіданні позивач та його
представник ОСОБА_5 підтримали позов та
просили його задовольнити. Позивач
підтвердив фактичні обставини,
викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала
проти позову та пояснила, що у 2008 році
її батько, ОСОБА_4, придбав у кредит
автомобіль Chevrolet Aveo, держномер НОМЕР_1.
За умовами кредитного договору
автомобіль був наданий ОСОБА_4 лише у 2011
році після оплати певної частини
кредиту, який сплачували її батьки.
Оскільки у позивача, з яким вона
перебувала у шлюбі, був свій автомобіль
«Пріора», її батьки віддали саме їй в
користування автомобіль Chevrolet. При
цьому у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу було зроблено
відмітку про її право керування цим
автомобілем. 31.05.2013р. автомобіль дійсно
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду та був пошкоджений. Згодом
страхова компанія виплатила грошове
відшкодування власника автомобілю.
Вона не зверталася до позивача з
проханням допомогти у ремонті
автомобілю. Про те, що суд наклав на неї
адміністративне стягнення за ст.124
КУпАП у зв'язку з цим ДТП, вона
дізналася в судовому засіданні під час
розгляду цієї справи. Після розлучення
позивач забрав автомобіль собі в
користування без її згоди та без згоди
її батька, у зв'язку з чим 22.12.2013р.
останній звернувся до прокуратури
Червонозаводського району м.Харкова.
Згодом автомобіль був повернутий її
батьку. Ані вона, ані її батько не
забирали особистих речей позивача з
автомобілю.

Співвідповідач ОСОБА_4, належним
чином повідомлений про час та місце
слухання справи, не з'явився в судове
засідання з невідомих суду причин.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
такі факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_4 є власником автомобілю
Chevrolet Aveo, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2, виданого ВРЕР м.Сєвєродонецьк
при УДАІ УМВС України в Луганській
області (а.с.6)

Згідно з особливою відміткою у
вказаному свідоцтві право керування
цим автомобілем має ОСОБА_2.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 21.11.2013р. було
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
(а.с.5). Як вбачається з копії вказаного
рішення суду сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2006
року.

18.06.2013р. Комінтернівським
районним судом м.Харкова у справі
№641/6147/13-п було визнано винною ОСОБА_2 у
скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого ст.124
КУпАП (а.с.74, 75).

У відповідній постанові суду
зазначено, що 31.05.2013р. близько 16 год. 30
хв. ОСОБА_2, керуючи автомобілем
Шевроле, реєстраційний номер НОМЕР_1, на
пр..Гер.Сталінграда у м.Харкові не
дотрималась безпечної дистанції та
скоїла зіткнення з автомобілем ЗАЗ,
держномер НОМЕР_3, що спричинило
пошкодження транспортних засобів.

Згідно з копією довідки про ДТП,
виданої РДПС ДАІ ХМУ ГУМВСУ в
Харківській області, 31.05.2013р. о 16 год. 30
хв. у м.Харкові по пр.Героїв
Сталінграду, 185, внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортний засіб Chevrolet Aveo, номерний
знак НОМЕР_1, отримав механічні
пошкодження передньої панелі,
переднього бамперу, капоту, решітки
радіатора, передньої правої блок фори,
переднього правого крила, лобового
скла (а.с.8).

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він
є батьком позивача, а відповідачка -
його колишня невістка. У позивача був
автомобіль «Пріора», а потім позивач з
відповідачкою привезли з
м.Сєвєродонецьк, де проживає батько
відповідачки, автомобіль Chevrolet. Позивач
пояснив йому, що вони продадуть
автомобіль «Пріора» та придбають
автомобіль Chevrolet. Згодом позивач продав
автомобіль «Пріора» та сплатив
відповідачу ОСОБА_4 перший внесок, а
потім кожний місяць поштою відправляв
ОСОБА_4 від 1500грн. до 1800 грн. на
погашення кредиту. У травні 2013 року
трапилася ДТП, автомобіль ремонтував
ОСОБА_7 Свідок давав синові гроші для
ремонту: спочатку 10 тисяч гривень,
потім ще 5 тисяч гривень.

Свідок ОСОБА_8 в судовому
засіданні пояснив, що влітку 2013 року
він ремонтував автомобіль позивача
Chevrolet Aveo. Позивач сплатив йому 15120 грн.
за роботи по ремонту автомобілю та
приблизно 5000 грн. за запчастини до
нього.

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що
підтримував дружні стосунки з
позивачем та відповідачкою, оскільки
проживає по сусідству. У лютому 2013 року
він зустрівся з позивачем у
супермаркеті «Класс», і той
запропонував йому підвезти його
додому. Він погодився, і позивач відвіз
його з покупками додому на автомобілі
Chevrolet. Після цього вони заїхали в гості
до позивача. Коли позивач діставав з
бардачку в автомобілі ключі від
квартири, то він побачив там декілька
купюр номіналом по 100 доларів США. Вони
піднялися до позивача в квартиру,
випили чаю, а коли спустилися вниз, то
виявили, що автомобіль зник.

Свідок ОСОБА_10 пояснив в судовому
засіданні, що 31 травня 2013 року на
пішохідному переході біля 22-ї
поліклініки у м.Харкові відбулася
дорожньо-транспортна подія за участі
його автомобілю Таврія, яким він
керував, та автомобілю Chevrolet, за кермом
якого знаходився позивач. Про те, що
протокол про адміністративне
правопорушення був складений відносно
відповідачки ОСОБА_2, він дізнався від
позивачки декілька днів тому. Участі у
розгляді в Комінтернівському
районному суді м.Харкова справи про
адміністративне правопорушення він не
приймав, оскільки його не викликали в
судове засідання.

Як вбачається з копії висновку,
затвердженого 13.03.2014р. начальником
Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області, 26.02.2014р.
до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС
України в Харківській області
звернувся гр..ОСОБА_1 з заявою про те, що
в період часу з 17.40 до 18.15 26.02.2014р. по
вул.Валдайській, 24 м.Харкова
невстановлена особа заволоділа
автомобілем Chevrolet Aveo, держномер НОМЕР_1.
Під час проведення перевірки було
опитано колишню дружину ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, яка пояснила, що вказаний
автомобіль зареєстрований в ДАІ на ім'я
її батька - ОСОБА_4, у теперішній час
автомобіль знаходиться в його гаражі,
коли сае та за яких обставин ОСОБА_4
забрав його їй невідомо (а.с.12).

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, у даному випадку
немає підстав для застосування
вказаної правової норми, на яку в
своєму позові як на правове
обґрунтування посилається позивач.

Суду не надано достатніх та допустимих
доказів на підтвердження як факту
наявності в автомобілі грошових коштів
у сумі 1000 грн. та 450 доларів США,
належних позивачу, на момент
повернення автомобілю його власником
ОСОБА_4, так і факту обернення цих
коштів відповідачами на свою користь.

Копія протоколу-пояснення позивача
(а.с.13) та показання свідка ОСОБА_9 не є
такими доказами.

Також суд не вбачає підстав для
застосування положень ст.ст.1046 та 1049 ЦК
України, - в частині позовних вимог про
стягнення з відповідачів вартості
ремонту автомобілю та запчастин на
нього.

Так, позивач стверджує, що ним були
позичені відповідачам грошові кошти
для оплати вартості ремонту автомобілю
та запчастин на нього, та саме ним
оплачено цю вартість.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним
з моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

При цьому, за правилами ст.1047 ЦК
України договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України
передбачено, що Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена позичальником
протягом тридцяти днів від дня
пред'явлення позикодавцем вимоги про
це, якщо інше не встановлено договором.

Разом з тим суду не надано
допустимих доказів передачі позивачем
у позику відповідачам грошових коштів
у сумі 5830 грн. для оплати запчастин та
15120 грн. для оплати вартості ремонту
автомобілю.

Крім того, суду не надано належних
документів на підтвердження факту
оплати позивачем суб'єкту
господарювання вартості запчастин та
відновлювального ремонту автомобілю у
зв'язку з ДТП.

Накладні, на які посилається позивач в
підтвердження цих обставин (а.с.9), не є
такими доказами, оскільки можуть
підтверджувати лише вартість
запчастин та певних видів робіт, а не
факт їх оплати.

Показання свідка ОСОБА_8 про оплати
йому позивачем вартості ремонту
автомобілю та запчастин не є
допустимими доказом цих обставин у
розумінні ст.59 ЦПК України.

Крім того, суд звертає увагу, що свідок
ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що
позивач оплачував саме йому вартість
робіт та запчастин на автомобіль. При
цьому накладна від 02.06.2013р. на суму 5830
грн. оформлена від імені ОСОБА_11

Окрім зазначеного, під час судового
розгляду не було надано доказів на
підтвердження того, що після
розірвання шлюбу між позивачем та
відповідачкою ОСОБА_2 та припинення між
ними сімейних відносин власник
автомобілю ОСОБА_4 надавав позивачу
свою згоду на користування
автомобілем.

Відповідно до вимог ст.10 та ст..60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Але, проаналізувавши всі наявні у
справі докази у їх сукупності та
взаємозв'язку, суд приходить до
висновку, що в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження ті
обставини, на які позивач посилався в
обґрунтування своїх позовних вимог.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.1-11, 57-61, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м.Харкова протягом 10 днів з дня його
проголошення шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.С.Блага