АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7031/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О. В. Доповідач -
Городнича В.С. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.,

суддів - Варенко
О.П., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Білаш
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради та виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради на
рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради, третя
особа - Восьма дніпропетровська
нотаріальна контора про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла мати позивача ОСОБА_3 Після її
смерті відкрилася спадщина у вигляді
земельних ділянок, які належали ОСОБА_4
на підставі державного акту на праві
приватної власності на землю та
державного акту на право постійного
користування землею. При оформленні
спадщини виявилося, що спадкодавець
ОСОБА_3 державні акти на земельні
ділянки не отримала, право власності на
землю у встановленому законом порядку
за життя не встигла зареєструвати.
02.07.2012 року державний нотаріус Восьмої
ДДНК Хорошманенко Н.С. винесла
постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії, якою відмовила
позивача у видачі свідоцтва про право
на спадщину за законом на вищевказані
земельні ділянки. З огляду на викладене
позивач просила визнати за нею право
власності на вищезазначені земельні
ділянки в порядку спадкування за
законом.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 травня 2014 року
позовні вимоги позивача задоволено.
Визнано за ОСОБА_2 право власності за
законом після смерті ОСОБА_3 на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини на земельну ділянку площею
0,1000 га, кадастровий номер - :09:162:0037,
призначене для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд, що розташована за адресою
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право
власності на земельну ділянку площею
0,0141 га, кадастровий номер - :09:162:0038,
призначене для ведення особистого
підсобного господарства, що
розташована за адресою АДРЕСА_1.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду,
Дніпропетровська міська рада та
виконавчий комітет ДМР подали
апеляційну скаргу, в якій просять
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_3

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Даний
факт підтверджується свідоцтвом про
народження виданого Придніпровським
міським ЗАГС Дніпропетровької області
від 28.03.1959 № ІІІ-ЯР №671532 (а.с.10). Зміна
прізвища ОСОБА_6 на ОСОБА_2 відбулася на
підставі свідоцтва про укладення шлюбу
виданого ЗАГС Самарського району м.
Дніпропетровська від 06.03.1980 року №
НОМЕР_1

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом ОСОБА_2 отримала
спадщину на яке видано свідоцтво, що
складається з житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходяться за адресою м.
Дніпропетровськ, вул. Фабріцісуа, буд. 36
та розташований на земельній ділянці
площею 1626 кв.м., з них земельна ділянка
площею 1141 кв.м., згідно державного акту
на право приватної власності на землю
виданого ОСОБА_4 на підставі рішення
виконкому Дніпропетровської міської
ради від 19.12.1996 року № 1806; земельна
ділянка площею 485 кв.м, що належала
ОСОБА_4 на підставі державного акту на
право постійного користування землею
від 17.04.1997 року № 584.

Факт правомірності передачі ОСОБА_4
земельних ділянок підтверджується
рішеннями виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
17.04.1997 року № 584 та 19.12.1996 року № 1806
відповідно.

02 квітня 2004 ОСОБА_3 отримала свідоцтво
про право на спадщину за законом після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
року, свідоцтво було видано в тому
числі і на земельні ділянки площею 141
кв.м., що розташовані на території
АДРЕСА_1 та переданої 1000 кв.м. - для
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, 141
кв.м. -для ведення особистого
підсобного господарства. Ця земельна
ділянка належить померлому на підставі
Державного акту на право приватної
власності на землю серія ДПД* №
4002, виданого виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради
народних депутатів, на підставі
рішення № 1806 від 19.12.1996 року та
зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 001893, 05.06.1997 року.
Код державного земельного кадастру №
84554002.

ОСОБА_7 надала до восьмої нотаріальної
контори м. Дніпропетровська державні
акти на вищевказані земельні ділянки
серія ЯЛ № 067797, серія ЯЛ № 067798 на ім'я
померлої. Постановою про відмову у
вчиненні нотаріальної дії 02.07.2012 року
державним нотаріусом Восьмої ДДНК
відмовлено ОСОБА_8 у заяві про видачу
свідоцтва про право на спадщину,
оскільки вказані акти зареєстровані в
книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі 20 червня 2012
року, тобто після смерті ОСОБА_3

Пiсля смертi - ОСОБА_3 i по теперiшнiй час
до складу спадщини входить право
приватної власностi на вищезгадані
земельні ділянки.

Суд встановив, що спадкоємець першої
черги - ОСОБА_3 не оформила належним
чином свої спадкові права, як це
передбачено ст. 1299 ЦК України, тому у
даному випадку спадщина, яка вiдкрилася
пiсля смертi - ОСОБА_3 у виглядi земельних
ділянок на даний час не успадкована.

Враховуючи вищезазначене та керуючись
ст. 182, 1216, 1217, 1225, 1258, 1261, 1298 ЦК України, ст.
81, ч. 1 ст. 125, 131 ЗК України, суд дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог позивача.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Апелянти не погоджуються з такими
висновками суду, вважають їх
безпідставними та такими, що не
відповідають обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
вказують на те, що свідоцтво про право
на спадщину за законом не є
правовстановлюючим документом і не дає
особі право використовувати земельну
ділянку. Право власності відповідно до
ЗК України виникає з моменту отримання
державного акту на право власності на
земельну ділянку або державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку. Отже, враховуючи той факт, що
ОСОБА_3 за життя не отримала державні
акти на право власності на землю (0,1000
га, 0,0141 га) в порядку ст. 125,126 ЗК України
чинного, на момент виникнення
правовідносин в неї не виникло права на
земельну ділянку.

Однак, з такими доводами апелянта
погодитися не можна, враховуючи
наступне.

Згiдно ст. 1216 ЦК Украiни спадкування є
перехід прав та обов'язків вiд фiзичної
особи, яка померла (спадкодавця) до
інших осіб (спадкоємців), крім того ст.
1218 ЦК України передбачено, що до складу
спадщини входять усi права та обов'язки
,що належали спадкодавцеві на момент
вiдкриття спадщини i не припинилися
внаслiдок його смерті.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За змістом ч.1 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Відповідно до статті 1225 ЦК право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Як вбачається з матеріалів справи,
спірні земельні ділянки належали
ОСОБА_4 на підставі державного акту на
праві приватної власності на землю,
серія ДП Д № 001893, виданого
Дніпропетровською міською радою
народних депутатів 05.06.1997 року та на
підставі державного акту на право
постійного користування землею, серія
ДП Д № 003103, виданого Дніпропетровською
міською радою народних депутатів 02.06.1997
року.

Факт правомірності передачі ОСОБА_4
земельних ділянок підтверджується
рішеннями виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради від
17.04.1997 року № 584 та 19.12.1996 року № 1806
відповідно.

Таким чином, саме зазначені державні
акти є правовстановлюючими
документами на спірні земельні
ділянки.

Та обставина, що ОСОБА_3 за життя не
встигла переоформити державний акт на
право власності на землю на своє ім'я не
є достатньою підставою для відмови у
визнанні за позивачкою права власності
на земельну ділянку, яка залишилась
після смерті її матері.

Тому, доводи апеляційної скарги не є
суттєвими і не дають підстав для
скасування чи зміни рішення суду. Крім
того, зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Враховуючи, що при поданні апеляційної
скарги не сплачено судовий збір
відповідно до ч. 1 ст.8 Закону України
"Про судовий збір", а також враховуючи
результат розгляду апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що з апелянтів підлягає стягненню на
користь держави судовий збір у розмірі
407 грн. 05 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської
міської ради та виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради -
відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 28 травня 2014 року -
залишити без змін.

Стягнути з Дніпропетровської міської
ради та виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради на
користь держави судовий збір у розмірі
407 грн. 05 коп.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Городнича В.С.

Судді:
Варенко О.П.

Лаченкова О.В.