Справа №333/1848/14-ц
провадження №2/333/1350/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі головуючого судді Стоматова
Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., за
участю представника позивача ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
майнової та моральної шкоди, завданої
внаслідок скоєння злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування майнової та
моральної шкоди, завданої внаслідок
скоєння злочину.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивував тим, що у
середині липня 2010 року генеральний
директор ТОВ «Олеум» ОСОБА_2, маючи
умисел на розтрату чужого майна, що
перебувало в його віданні, шляхом
зловживання своїм службовим
становищем, без відома орендодавця
ОСОБА_4, здійснив незаконний продаж
комплексного обладнання для
зберігання паливно-мастильних
матеріалів, розташованого на території
КСП «Запоріжзеленгосп» за адресою
АДРЕСА_3, яке перебувало в оренді на
підставі договору № 14-А від 31.12.2005 року.

Як встановлено судом при розгляді
кримінальної справи №333/6777/13-к
відповідач 14.07.2010 року, перебуваючи у
службовому кабінеті директора КСП
«Запоріжзеленгосп», розташованого за
адресою: АДРЕСА_3 здійснив продаж двох
ємностей для зберігання
паливно-мастильних матеріалів об'ємами
27,94м.куб. кожна, одну ємність об'ємом
27,5м.куб., одну ємність об'ємом 50м.куб.,
які входили в комплекс нафтосховища,
орендованого ним у ОСОБА_4

Не зупиняючись на скоєному і
продовжуючи свій злочинний умисел,
26.07.2010 року відповідач, перебуваючи у
службовому кабінеті директора КСП
«Запоріжзеленгосп», здійснив продаж
залишеного на території КСП
«Запоріжзеленгосп» майна, яке входило
в комплекс нафтосховища, орендованого
відповідачем у позивача, а саме:
комплекс паливопровідних магістралей
(1шт.), метршток (1шт.), муфту заливну МС-1
(1шт.), блок ФС-3 (15шт.), вентиль 15 кг ІбпДУ
80 (10шт.), клапан дихальний (5шт.), клапан
зворотний (1шт.), фільтр паливний (2шт.),
вимірювач обсягу ШЖУ-40С (1шт.), ємність
для паливно-мастильних матеріалів
10м.куб. (1шт.), «битовка» у вигляді
причепа «Кунг» (1шт.).

Таким чином, відповідач без відома і
згоди позивача - власника майна,
розтратив шляхом продажу ввірене йому
згідно договору оренди майно.

Загальна вартість перелічених об'єктів
складає 49390,00грн., тобто відповідачем
була заподіяна позивачу матеріальна
шкода у розмірі 49390,00 грн.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч.2
ст.191 КК України як розтрата чужого
майна шляхом зловживання службовою
особою своїм службовим становищем.

Ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29.01.2014 року у справі
№333/6777/13-к кримінальне провадження у
відношенні ОСОБА_2, обвинуваченого за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191
КК України, закрито. ОСОБА_2 звільнено
від кримінальної відповідальності за
вчинення зазначеного кримінального
правопорушення, застосувавши підпункт
в) частини 1 ст.1 Закону України «Про
амністію у 2011 році».

Враховуючи, що при розслідуванні
кримінальної справи майно, що належало
позивачу та було розтрачене
відповідачем, частково було знайдено
та після закриття кримінального
провадження у справі по обвинуваченню
ОСОБА_2 передано власнику - ОСОБА_4,
матеріальна шкода на даний час
становить 18990,00 грн., яка складається з
вартості майна, що було розтрачене
відповідачем та не було повернуто
ОСОБА_4, а саме: ємність для
паливно-мастильних матеріалів об'ємом
27м.куб. - 1шт. (вартістю 5500,00грн.), клапан
дихальний - 5шт. (вартістю 250,00грн. за 1шт.,
всього - 1250,00грн.), клапан зворотній - 1шт.
(вартістю 200,00грн.), фільтр паливний -
ДУ-50 - 2шт. (вартістю за 1шт. - 600,00грн.,
всього - 1200,00 грн.), вимірювач об'єму
ШЖУ-40С - 1шт. (вартістю 2500,00грн.), метршток
- 1шт., (вартістю 140,00грн.), муфта заливна
МС-1 - 1шт. (вартістю - 250,00грн.), вентиль
15кг ІбпДУ 80 - 10шт. (вартість 1шт. - 75,00грн.,
всього - 750,00грн.), комплекс
паливно-провідних магістралей - 1шт.
(вартістю 3500,00грн.), ємність для
паливно-мастильних матеріалів об'ємом
10м.куб. - 1шт. (вартістю 3700,00грн.).

Також позивач вважає, що незаконними
кримінально караними діями
відповідача йому як власнику майна -
комплексу, до якого входило обладнання
для зберігання паливно- мастильних
матеріалів, - заподіяно також моральну
шкоду, яка полягає у тому, що починаючи
з 2010 року йому довелося постійно брати
участь у досудовому слідстві, розшуку
належного позивачеві майна, він
постійно перебував у напруженому
стані, був знервований. Відповідач,
розпродаючи належне позивачеві майно,
розділив частини єдиного комплексу,
який необхідно знову складати,
зварювати, транспортувати окремі його
частини, що потребує значних витрат
коштів та часу. Крім того, за час, поки
йшло досудове слідство та розгляд
кримінального провадження у суді,
позивач не міг використовувати майно
за призначенням, був позбавлений
можливості використовувати належний
йому на праві власності комплекс
обладнання за своїм розсудом. Крім
того, позивач вважає, що через
невизнання відповідачем своєї провини
у скоєнні кримінального
правопорушення і постійних викривлень
фактів і обставин в правоохоронних
органах, він змушений був оскаржувати
бездіяльність правоохоронних органів
та органів прокуратури на протязі
більше трьох років, відчуваючи при
цьому приниження і безсилість захисту
своїх порушених майнових та моральних
прав як громадянина України. У зв'язку з
цим спричинену йому діями відповідача
моральну шкоду позивач оцінює у
25000,00грн.

Просить суд стягнути зазначені суми.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив суд їх
задовольнити з підстав, викладених у
позовній заяві.

Відповідач надав суду письмові
заперечення проти позову, у яких
зазначив, що Комунарським районним
судом м.Запоріжжя розглядалася
кримінальна справа № 333/6777/13-к за
звинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні
злочину, передбаченого ч.2 ст.191 КК
України.

Ухвалою Комунарського районного суду
м. Запоріжжя у зазначеній кримінальній
справі від 29.01.2014 року кримінальне
провадження у відношенні ОСОБА_2 було
закрите, звільнено ОСОБА_2 від
кримінальної відповідальності за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191
КК України, із застосування підпункту
в) частини 1 ст. 1 Закону України «Про
амністію у 2011 році».

Цією ж ухвалою, яка позивачем не
оскаржувалася, було вирішено питання
про повернення позивачеві речових
доказів справі, а саме: металічної
битовки у кількості 1шт., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і
перебуває на відповідальному
зберіганні у ОСОБА_5; ємності об'ємом
близько 50м.куб. у кількості 1шт.; ємності
об'ємом близько 25000л. у кількості 2шт.;
паливороздавальної колонки у
кількості 1шт.; насосів у кількості 2шт.;
металічних труб; засувок у кількості
7шт.; бетонних блоків у кількості 17шт.,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5, та
перебувають на відповідальному
зберіганні у ОСОБА_6.

Фактично, під час досудового
провадження у кримінальній справі
№12521006 (кримінальне провадження
№0002311) за обвинуваченням ОСОБА_2 у
вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст.191 КК України, все майно, продаж якого
інкримінувався ОСОБА_2, було вилучене
працівниками міліції, оглянуте і
передане на відповідальне зберігання
третім особам.

Перелік майна, продаж якого
інкримінувався відповідачеві, і майна,
яке згідно з ухвалою суду було
повернуте позивачеві, по деяких
позиціях не співпадає, через те, що під
час оформлення процесуальних
документів у кримінальній справі були
допущені технічні помилки і окремі
предмети у різних процесуальних
документах мають різну назву, і
повернути решту майна позивач може
звернувшись із відповідним
клопотанням до суду, який розглядав
кримінальну справу, у відповідності до
вимог кримінально-процесуального
законодавства.

Відповідач вважає, що обставини, на які
посилається позивач, не можуть бути
підставою для відшкодування йому
моральної шкоди, оскільки: по-перше,
вони настали не з вини відповідача, а
по-друге, не є наслідком вчинення ним
протиправних дій.

У зв'язку з чим просить у задоволенні
позову відмовити.

У судовому засіданні відповідач та
його представник проти задоволення
позову заперечили з вищезазначених
підстав.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29.01.2014 року (кримінальна
справа №333/6777/13-к) кримінальне
провадження №0002311 у відношенні
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, обвинуваченого за
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191
КК України, було закрито. Звільнено
ОСОБА_2 від кримінальної
відповідальності за вчинення
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.2 ст.191 КК України, із
застосуванням підпункту в) частини 1
ст.1 Закону України «Про амністію у 2011
році». (а.с.10-12)

Цією ж ухвалою було вирішено питання
про речові докази у кримінальному
провадженні, а саме постановлено: 1)
металічну битовку у кількості 1шт., яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 і
перебуває на відповідальному
зберіганні у ОСОБА_5; 2) ємність об'ємом
близько 50000л. у кількості 1шт.; ємності
об'ємом близько 25000л. в у кількості 2шт.;
паливороздавальну колонку у кількості
1шт.; насоси у кількості 2шт.; металічні
труби; засувки у кількості 7шт.; бетонні
блоки у кількості 17шт., які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_5, та перебувають на
відповідальному зберіганні у ОСОБА_6,
передати власнику - ОСОБА_4.

При цьому, згідно зазначеної ухвали,
судом під час розгляду кримінальної
справи було встановлено, що 14.07.2010,
генеральний директор ТОВ «Олеум»
ОСОБА_2, перебуваючи у службовому
кабінеті директора КСП
«Запоріжзеленгосп», розташованого за
адресою: АДРЕСА_3, здійснив незаконний
продаж двох ємностей для зберігання
паливно-мастильних матеріалів об'ємами
27,94м.куб. кожна, та одну ємність об'ємом
27,5м.куб. Крім того, 26.07.2010 року,
генеральний директор ТОВ «Олеум»
ОСОБА_2, перебуваючи у службовому
кабінеті директора КСП
«Запріжзеленгосп», розташованого за
адресою: АДРЕСА_3, здійснив продаж
залишеного на території КСП
«Запоріжзеленгосп» майна, яке входило
в комплекс нафтосховища, орендованого
ним у ОСОБА_4, а саме: комплекс паливо
провідних магістралей в кількості
однієї одиниці; метршток в кількості
однієї одиниці; муфту заливну МС-1 в
кількості однієї одиниці; блок ФС-3 в
кількості 15шт.; вентиль 15кг. ІбпДУ 80 в
кількості 10шт.; клапан дихальний в
кількості 5шт.; клапан зворотний в
кількості однієї одиниці; фільтр
паливний в кількості 2-ох шт.; -
вимірювач обсягу ШЖУ-40С в кількості
однієї одиниці; - ємність для
паливно-мастильних матеріалів 10м.куб в
кількості однієї одиниці; - «битовку» у
вигляді причепа «Кунг» в кількості
однієї одиниці.

Таким чином, зазначеною ухвалою
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 29.01.2014 року ОСОБА_4 було
повернуте не все майно, незаконний
продаж якого інкримінувався ОСОБА_2, а
саме не було повернуто: ємність для
паливно мастильних матеріалів об'ємом
27м.куб - 1шт.; клапан дихальний - 5шт.;
клапан зворотній - 1шт.; фільтр паливний
- ДУ-50 - 2шт.; вимірювач об'єму ШЖУ-40С - 1шт.;
метршток -1шт.; - муфту заливну МС-1 - 1шт.;
вентиль 15кг. 16 пДУ 80 - 10шт.; комплекс
паливно-провідних магістралей - 1шт.;
ємність для паливно-мастильних
матеріалів об'ємом 10м.куб. - 1шт.

Однак, як вбачається з матеріалів
кримінального провадження № 0002311
за підозрою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
вчиненні кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.191
КК України, які були витребувані і
досліджені судом у судовому засіданні,
все майно, яке належить ОСОБА_4 і
незаконний продаж, якого
інкримінувався ОСОБА_2, було вилучене
співробітниками міліції під час
досудового розслідування зазначеної
кримінальної справи і передане на
зберігання іншим особам.

Так, відповідно до протоколу огляду від
09.09.2010 року (т.1 кримінального
провадження, а.с.13) співробітниками
міліції було оглянуто 3 ємності об'ємом
приблизно 25м.куб. і одна ємність об'ємом
10м.куб., які відповідно до розписки від
09.09.2010 року (т.1 кримінального
провадження, а.с.14) були прийняті на
зберігання ОСОБА_7

Крім того, відповідно до протоколу
огляду місця події від 01.10.2010 року (т.1
кримінального провадження, а.с.36-37),
слідчим було оглянуто металічну
битовку «Кунг», яку відповідно до
постанови про долучення до справи
речових доказів від 01.10.2010 року (т.1
кримінального провадження, а.с.38)
передано на відповідальне зберігання
ОСОБА_5. Факт прийняття майна на
відповідальне зберігання
підтверджується власноручною
розпискою ОСОБА_5 від 01.10.2010 року (т.1
кримінального провадження, а.с.39).

Як вбачається з протоколу огляду місця
події від 26.10.2010 року та доданої до
нього фототаблиці (т.1 кримінального
провадження, а.с.40-50) слідчим за адресою:
АДРЕСА_5, було оглянуто решту майна,
проданого ОСОБА_2, яке відповідно до
постанови про долучення до справи
речових доказів від 26.10.2010 року (т.1
кримінального провадження, а.с.51) було
передано на відповідальне зберігання
ОСОБА_8 Факт отримання майна на
зберігання підтверджується
власноручною розпискою ОСОБА_6 (т.1
кримінального провадження, а.с.52),
відповідно до якої ОСОБА_6 зокрема
отримав від працівників міліції на
відповідальне зберігання ємності
об'ємом 50м.куб. - 1шт., об'ємом 25м.куб. -
3шт., паливно-роздавальну колонку - 1шт.,
насоси б/в- 2шт., магістралі (труби), які
не вимірювались, засуви б/в - 7шт.

Отже, неповернення ОСОБА_4 всього майна,
у продажі якого обвинувачувався
ОСОБА_2, пов'язане не з діями останнього,
а викликане допущеними помилками при
складанні процесуальних документів у
ході кримінального провадження №
0002311. Відношення до майна, яке було
вилучене працівниками міліції і
передане на зберігання третім особам
під час розслідування кримінальної
справи, ОСОБА_2 після його вилучення, не
мав і відповідно не може нести
відповідальність за його збереження та
повернення власнику.

Відповідно до ч.1, п.5 ч.9, ч.10 ст.100 КПК
України 2012 р. речовий доказ, який був
наданий стороні кримінального
провадження або нею вилучений, повинен
бути якнайшвидше повернутий
володільцю, крім випадків,
передбачених статтями 160-166, 170-174 цього
Кодексу.

Питання про спеціальну конфіскацію та
долю речових доказів і документів, які
були надані суду, вирішується судом під
час ухвалення судового рішення, яким
закінчується кримінальне провадження.
Такі докази і документи повинні
зберігатися до набрання рішенням
законної сили. У разі закриття
кримінального провадження слідчим або
прокурором питання про спеціальну
конфіскацію та долю речових доказів і
документів вирішується ухвалою суду на
підставі відповідного клопотання, яке
розглядається згідно із статтями 171-174
цього Кодексу. При цьому гроші,
цінності та інше майно, що були
предметом кримінального
правопорушення або іншого суспільно
небезпечного діяння, конфіскуються,
крім тих, які повертаються власнику
(законному володільцю), а якщо його не
встановлено - переходять у власність
держави в установленому Кабінетом
Міністрів України порядку.

Під час вирішення питання щодо
спеціальної конфіскації насамперед
має бути вирішене питання про
повернення грошей, цінностей та іншого
майна власнику (законному володільцю)
та/або про відшкодування шкоди,
завданої кримінальним
правопорушенням.

Таким чином, питання, пов'язані із
поверненням ОСОБА_4 майна, про яке він
зазначає у своїй позовній заяві, або
про відшкодування його вартості у разі
втрати, має вирішуватися у межах
кримінального провадження №0002311
в порядку, передбаченому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, або шляхом пред'явлення
відповідних вимог до осіб, на
зберіганні у яких відповідне майно
перебувало.

Підстави ж для покладення ОСОБА_2
відповідальності за неповернення
ОСОБА_4 зазначеного майна відсутні.

Стосовно вимог про відшкодування
позивачу моральної шкоди, суд виходить
з такого.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини, крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

При цьому, відповідно до ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної або юридичної
особи.

Як зазначено у пункті 3 Постанови
Пленум Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Відповідно до пункту 5 зазначеної
Постанови відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору. Особа (фізична чи
юридична) звільняється від
відповідальності по відшкодуванню
моральної шкоди, якщо доведе, що
остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до п.9 Постанови розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до п.17-1 Постанови
потерпілий, тобто особа, якій злочином
заподіяно моральну шкоду (внаслідок
посягання на здоров'я, честь, гідність,
знищення майна, позбавлення
годувальника тощо), має право
пред'явити позов про її відшкодування у
кримінальному процесі або в порядку
цивільного судочинства.

Визначаючи розмір заподіяної
позивачеві моральної шкоди, суд
враховує те, що внаслідок протиправних
дій відповідача позивач тривалий час
був позбавлений можливості
здійснювати повноваження власника
щодо належного йому майна, вимушений
докладати зусилля щодо приведення
майна у придатний для подальшого
використання стан.

При цьому, суд не враховує у якості
підстави для відшкодування позивачеві
моральної шкоди його доводи про те, що
йому з 2010 року довелося брати участь у
судовому слідстві, а також те, що під
час досудового слідства ОСОБА_2 не
визнавав своєї провини у
інкримінованому йому діянні, оскільки
участь позивача у досудовому слідстві
є реалізацією його процесуальних прав
та обов'язків як потерпілого і не може
розглядатися як причина заподіяння
йому моральних страждань, а факт
невизнання обвинуваченим своєї вини у
пред'явленому обвинуваченні є
конституційно гарантованим способом
захисту і не є протиправною дією.

Виходячи із зазначеного, керуючись
принципом розумності та
справедливості, суд вважає можливим
задовольнити вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди
частково, визначивши її у розмірі
5000грн.

Судові витрати по справі суд
розподіляє у відповідності до вимог ч.2
ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,78,88,202,207,208,212-215,224-233 ЦПК України,
-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) на відшкодування
заподіяної моральної шкоди - 5000 грн.
(п'ять тисяч гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_4 (АДРЕСА_2) судовий збір у розмірі
243,60 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Запорізької області
через Комунарський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Стоматов Е.Г.