АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7841/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
А.О. Сухоруков Доповідач -
Петешенкова М.Ю. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

24 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Петешенкової М.Ю.

суддів - Дерев'янка
О.Г., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Кириченко
М.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 24 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
будинок, -

В
С Т А Н О В И В:

У квітні 2014 року позивач звернувся
з вищезазначеним позовом до суду,
обґрунтовуючи його тим, що 07 червня 2007
року між банком та відповідачем
укладено договір № DN80FJ00000079, за умовами
якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі
22 000 дол. США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 9,96 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 06 червня 2022 року.

Відповідачка зобов'язання за
договором належним чином не виконала, у
зв'язку із чим станом на 27 березня 2014
року утворилась заборгованість у
розмірі 18 469,93 доларів США, що за курсом
10,67 грн. відповідно до службового
розпорядження НБУ від 27 березня 2014 року
складає 197074,15 грн. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між сторонами 07 червня 2007
року укладено договір іпотеки №
DN80FJ00000079, згідно якого відповідачка
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме
будинок, який належить їй на праві
власності загальною площею 50,20 кв.м,
житловою площею 26,90 кв.м, розташований
за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач просить суд звернути
стягнення на будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу та виселення
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
будинку, стягнути судові витрати по
справі.

Рішенням Самарського районного
суду м.Дніпропетровська від 24 липня 2014
року у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовлено (а.с. 64-66).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» посилаючись на порушення
судом норм процессуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін з
наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема
питання про те, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, 07 червня 2007 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено договір № DN80FJ00000079, згідно
якого остання отримала кредит у
вигляді не поновлюваної лінії у
розмірі 20 000 доларів США, на придбання
нерухомості, а також у розмірі 2 000
доларів США на сплату одноразової
комісії, а також у розмірі 3 050 доларів
США на сплату страхових платежів, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 9,96% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 06 червня
2022 року (а.с.14-16).

В забезпечення виконання умов
кредитного договору між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
договір іпотеки № DN80FJ00000079 від 07 червня
2007 року, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
зареєстрований в реєстрі за № 75, на
підставі якого майнові поручителі,
якими виступила відповідачка,
зобов'язувалася відповідати перед ПАТ
КБ «ПриватБанк» за належне виконання
умов даного кредитного договору щодо
сплати кредиту та інших передбачених
кредитним договором виплат та передали
банку в іпотеку нерухоме майно -
домоволодіння АДРЕСА_1, загальною
площею 50,20 кв.м, житлову площу 26,90 кв.м,
яке належить їй на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу
(а.с.17-19).

З розрахунку заборгованості
вбачається, що сума заборгованості у
відповідача ОСОБА_2 за договором №
DN80FJ00000079 від 07 червня 2007 року станом на 27
березня 2014 року складає 18 469,93 дол. США,
що за курсом 10,67 грн. відповідно до
службового розпорядження НБУ від 27
березня 2014 року складає 197 074,15грн., а
саме: заборгованість за кредитом - 16 779,75
дол. США; заборгованість по процентам
за користування кредитом - 1 240,16 дол.
США; заборгованість по комісії за
користування кредитом - 304,38 дол. США;
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язання за договором - 145,64 дол. США
(а.с.5-9).

Згідно листа ПАТ КБ «ПриватБанк»
від 12 лютого 2014 року № 30.1.0.0/2-082
відповідачці ОСОБА_2 направлялася
вимога (а.с.11-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону
України «Про іпотеку» у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основними зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим 07 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті».

Вказаний закон прийнято з метою
підтримки громадян України, які мають
невиконані зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті
(валютних кредитів), укладеними з
фінансовими установами та банками
України шляхом встановлення порядку і
умов конвертації зобов'язань за
кредитними договорами в іноземній
валюті в національну валюту України.

Нормами закону встановлено
тимчасову заборону у визначених цим
законом випадках на примусове
стягнення нерухомого житлового майна,
яке вважається предметом іпотеки
згідно зі ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: 1) таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; 2) загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. м для квартири
та 250 кв. м для житлового будинку.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції на підставі
доказів, поданих сторонами, що належним
чином оцінені (ст. 212 ЦПК України),
врахувавши положення Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», дійшов до правильного
висновку про те, що позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» по зверненню стягнення
на предмет іпотеки в рахунок
задоволення вимог за основним
зобов'язанням не можуть бути
задоволені, оскільки житловий будинок
АДРЕСА_1, що виступає як забезпечення
зобов'язань відповідача ОСОБА_2 за
кредитом, наданим в іноземній валюті,
використовується як місце постійного
проживання ОСОБА_2, та загальна площа
житлового будинку не перевищує 250 кв. м.

Доводи апеляційної скарги, які
зводяться до посилання про те, що Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» стосується стадії примусового
виконання судового рішення, колегією
суддів не приймається до уваги,
оскільки саме нормами даного Закону
встановлено тимчасову заборону у
визначених цим законом випадках на
примусове стягнення нерухомого
житлового майна, яке вважається
предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону
України «Про іпотеку».

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанцій норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи, та в основному
зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками судів по їх
оцінці.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції відповідають обставинам
справи і нормам матеріального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 24 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Судді:
М.Ю. Петешенкова

О.Г. Дерев’янко

Л.А. Черненкова