АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8012/14
Справа № 643/2558/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М.,
Малінська С.М.

за участі секретаря - Андрійко
О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Московського районного
суду м. Харкова від 02 липня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2,
Московський РВ у м. Харкові ГУДМС
України в Харківській області про
виселення та зняття з реєстрації,-

В С
Т А Н О В И Л А :

У лютому 2014 року ОСОБА_3
звернулася до Московського районного
суду м. Харкова з позовом про виселення
та зняття з реєстраційного обліку
ОСОБА_4, після уточнення якого просила
зняти ОСОБА_5 з реєстраційного обліку з
належної їй квартири, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 та виселити ОСОБА_5
із вище вказаної квартири, судові
витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивачем було зазначено, що
згідно договору купівлі-продажу вона є
власником зазначеної квартири,
відповідач ОСОБА_5 зареєстрована в
квартирі та продовжує проживати в ній
чим порушує її права як власника
квартири.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 02 липня 2014
року позов ОСОБА_3 -задоволено.
Виселено та знято з реєстраційного
обліку ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1
усунувши тим самим ОСОБА_3 перешкоди в
користуванні її власністю.

Ухвалою від 30 липня 2014 року заяву
відповідача ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення Московського
районного суду м. Харкова від 02 липня 2014
року було залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним судовим
рішенням ОСОБА_2 звернувся на нього за
апеляційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати це рішення та прийняти по
справі нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог у
повному обсязі.

ОСОБА_4 вказане рішення не
оскаржувала.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що
позивачем були заявлені у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
припинення права власності
відповідача на спірну квартиру, шляхом
її відчуження на підставі договору
купівлі-продажу, припиняє її право
користування нею, проживання
відповідача в зазначеній квартирі, яка
належить на праві приватної власності
позивачу, перешкоджає останній в
користуванні та розпорядженні
належним їй майном.

Судова колегія погоджується з
таким висновком суду та знаходить його
таким, що ґрунтується на повно і
всебічно досліджених доказах, наданих
сторонами.

Так, по справі достовірно
встановлено, що на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 18.02.2011
року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 передали, а
ОСОБА_3 прийняла у власність належну
продавцям 2-х кімнатну квартиру,
АДРЕСА_1

Згідно Витягу з Державного реєстру
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 07.03.2013 року,
зареєстроване в реєстрі за №299471,
ОСОБА_3 належить на праві власності 2-х
кімнатна квартира, розташована за
адресою: АДРЕСА_2.

Таким чином позивачка - ОСОБА_3 набула
право власності на вказану квартиру
згідно ст. 328 ЦК України і є єдиним
власником квартири.

Як було встановлено у судовому
засіданні та передбачено п. 12 договору
купівлі-продажу квартири, продавці,
зобов'язалися знятися з реєстраційного
обліку та звільнити квартиру від
особистих речей не пізніше 18.05.201І року.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Положеннями ст. 319 ЦК України
встановлено, що власник володіє,
користується, розпоряджається своїм
майном на власний розсуд. Власник має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України
передбачено, що право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Стаття 379 ЦК України вказує, що
житлом фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
призначені та придатні для постійного
проживання в них.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності.

Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання в права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Чинним законодавством України не
передбачено перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника.

Виникнення права членів сім'ї
власника будинку на користування
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а отже,
припинення права власності на будинок
припиняє право членів його сім'ї на
користування цим будинком.

Посилання апелянта у своїй
апеляційній скарзі на той факт, що
вказаний договір є удаваним та
прикриттям договору позики, судова
колегія не приймає до уваги, оскільки
апелянтом, відповідно до положень ст. 60
ЦПК України, на надано доказів стосовно
того, що вказаний договір
купівлі-продажу був визнаний не
дійсним.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Підставами для захисту цивільного
права є його порушення, невизнання або
оспорювання.

Порушення цивільного права є
результатом протиправних дій
порушника, внаслідок чого воно зазнало
зменшення або ліквідації, що позбавляє
його носія можливості здійснити,
реалізувати це право повністю або
частково.

При цьому, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний
принцип полягає у прояві в змагальній
формі ініціативи та активності осіб,
які беруть участь у справі. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.

Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Інші доводи апеляційної скарги не є
суттєвими, і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.
Апелянт будь яких доказів, які б
спростовували висновки суду - не надав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1
ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 02 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий -

Судді -