Біляївський районний суд Одеської
1 м. м. Біляївка Біляївський район
Справа № 2-727/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2014 року

Біляївський районний суд

Одеської області

в складі: головуючого судді -
Крачкової С.В.

при секретарі -
Гайдейчук К.В.

за участю представника заявниці -
ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Біляївка справу за
скаргою ОСОБА_2 на неправомірні дії
державного виконавця та скасування
постанови від 15.05.2013 року щодо
накладення арешту на автомобіль та
зобов’язання зняти арешт

В С Т А Н О В И В :

27.05.2014 року від ОСОБА_2 до суду надійшла
скарга на неправомірні дії державного
виконавця Першого Київського відділу
ДВС Одеського міського управління
юстиції, в якій вона просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця щодо накладення арешту на її
автомобіль НОМЕР_1 , скасувати
відповідну постанову від 15.05.2013 року та
зобов’язати усунути порушення її прав
на це майно шляхом зняття арешту на
автомобіль.

При цьому вона посилається на те, що
державний виконавець 15.05.2013 року виніс
постанову без її відома, копію
постанови вона не отримувала, а
вказаною постановою було накладено
арешт на майно, яке знаходиться в
заставі згідно договору про надання
споживчого кредиту та заставу майна
від 27.10.2006 року, укладеного нею з
банком. Вважає це порушенням її прав та
законних інтересів, що стало причиною
звернення до суду.

В судовому засіданні представник
заявниці ОСОБА_1 підтримав скаргу,
посилаючись на обставини, викладені в
ній. При цьому також пояснив, що
державний виконавець не мав права
накладати арешт на автомобіль, який
знаходиться в заставі банка, в
інтересах іншого банка.

В судове засідання представник Першого
Київського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції не
з’явився, хоча належним чином був
повідомлений про день розгляду справи,
що підтверджується розпискою про
одержання судової повістки, про
причину неявки суд не повідомив.

Заслухавши представника заявниці,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ст. 383 ЦПК України учасники
виконавчого провадження та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутись до суду із
скаргою, якщо вважають, що рішенням,
дією або бездіяльністю державного
виконавця або іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
її права чи свободи.

З матеріалів цивільної справи за
позовом ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_2
та ОСОБА_4 вбачається, що рішенням
Біляївського районного суду від 8.12.2011
року з відповідачів на користь
позивача було стягнуто солідарно
заборгованість за кредитними
договорами в сумі 876 427,04 грн., а також
судові витрати (а.с.237 -240).

19.07.2012 року представником позивача по
вказаній справі були отримані два
виконавчих листа ( а.с.263), за якими
державним виконавцем Першого
Київського відділу ДВС Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_5
було відкрито виконавче провадження.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов’язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, а п.5 ч.3
вказаної статті передбачено, що
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Відповідно договору про надання
споживчого кредиту та застави майна
№0/37673 від 27.10.2006 року ОСОБА_2
отримала кредит в сумі 23 575 доларів США
строком до 27.10.2013 року на придбання
автомобіля «Honda Civic» 2006 року випуску і
з метою забезпечення виконання в
повному обсязі усіх грошових
зобов’язань за даним договором
вказаний автомобіль передала в заставу
Акціонерному комерційному
інноваційному банку « УкрСиббанк» (
а.с.284-286).

З постанови державного виконавця від
15.05.2013 року по виконавчому провадженню
ВП №37890203 вбачається, що з метою
забезпечення виконання виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості в сумі 877 337 грн. 04 коп.
було накладено арешт на все її майно та
оголошено заборону на його відчуження (
а.с.282).

Згідно ч.1-3 ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника
може накладатися державним
виконавцем шляхом винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження.
Постановами, передбаченими частиною
другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі
предмети. Копії постанови, якою
накладено арешт на майно боржника та
оголошено заборону на його
відчуження, державний виконавець
надсилає органам, що здійснюють
реєстрацію майна або ведуть реєстр
заборони на його відчуження.

Таким чином, державний виконавець при
накладенні арешту на майно ОСОБА_2, в
тому числі і на автомобіль «Honda Civic»,
діяв відповідно до Закону та в межах
наданих йому повноважень.

Фактично заявниця висловлює незгоду з
діями державного виконавця, який під
час проведення виконавчих дій наклав
арешт на обтяжений заставою банку
автомобіль, тобто вона вважає, що при
наявності застави, державний
виконавець не мав права накладати
арешт.

Але посилання заявниці на цю обставину
( накладення арешту на заставлене
майно) не ґрунтується на законі,
оскільки ні Закон України «Про
виконавче провадження», ні Закон
України «Про заставу» не містять
заборон щодо накладення арешту на
заставлене майно.

Посилання заявниці на те, що постанова
винесена державним виконавцем без її
відома і копію вказаної постанови вона
не отримувала не є підставою для
скасування постанови від 15.05.2013 року, а
підстави і процедура зняття арешту з
майна у випадках незавершеного
виконавчого провадження визначені в
ст. 60 Закону України «Про виконавче
провадження».

Згідно п.13 Постанови №6 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7.02.2014 року « Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах» - скарга має відповідати
загальним вимогам щодо форми та змісту
позовної заяви, передбаченим
положеннями ЦПК, та містити відомості,
зазначені в п.3-5 ч.7 ст. 82 Закону України
«Про виконавче провадження», зокрема
посилання на норму закону, яку
порушено. Всупереч цим вимогам ОСОБА_2 в
своїй скарзі та її представник в
судовому засіданні не вказали яка саме
норма ( норми) Закону порушені
державним виконавцем при винесенні
постанови від 15.05.2013 року про
накладення арешту на її майно, а
обмежились лише загальними фразами та
своєю думкою.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що права чи інтереси ОСОБА_2
не були порушені, а тому законних
підстав для задоволення скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, ст.ст.
11, 57, 60, 82 Закону України «Про виконавче
провадження», Законом України «Про
заставу», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на
неправомірні дії державного виконавця
та скасування постанови від 15.05.2013 року
щодо накладення арешту на автомобіль
та зобов’язання зняти арешт
відмовити.

На ухвалу суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 5 діб до
Одеського апеляційного суду через
Біляївський районний суд.

Суддя:
С.В.Крачкова