АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7938/2014
Головуючий 1 інст. -
Справа № 643/4042/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів: -
Кружиліної О.А.,

- Макарова
Г.О.,

за участю секретаря -
Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу
Московського районного суду м. Харкова
від 10 жовтня 2014 року по справі за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 10 жовтня 2014 року
провадження за позовом фізичної
особи-підприємця (далі по тексту - ФОП)
ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказану ухвалу і постановити
нову, якою направити справу для
продовження розгляду справи до суду
першої інстанції

Вважає ухвалу суду необґрунтованою та
такою, що постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідності
висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що він звертався з
позовом до ОСОБА_4 як пересічної
громадянки, а не як до ФОП, як це
помилково зазначив суд в оскарженій
ухвалі. Також вказує на те, що
відповідач ОСОБА_4 отримувала у нього
товар і визнала заборгованість перед
ним саме як фізична особа. У накладних
сторони визначили найменування товару,
його асортимент, кількість отриманого
товару, ціну за одиницю товару та
загальну суму вартості товару, чим
узгодили суттєві умови укладених між
ними правочинів. Вважає, що в
матеріалах немає жодного доказу на
підтвердження того, що під час
придбання товару відповідачка діяла як
підприємець, а сам по собі факт
реєстрації останньої в якості
підприємця не є підставою для визнання,
що вона при укладенні договору з ним
діяла як суб'єкт підприємницької
діяльності.

Крім того, зазначає апелянт, в
цивільному процесі виключно сторони
наділені правом надавати суду докази, а
суд не має права самостійно збирати
докази по справі. Однак суд, в порушення
вказаних норм цивільного процесу,
самостійно, за власною ініціативою, без
будь-якого клопотання будь-якої з
сторін залучив до матеріалів справи
недопустимий доказ - роздруківку з
сайту Державного підприємства
«Інформаційно-ресурсний центр» у
вигляді Пошуку відомостей в єдиному
Державному реєстрі щодо реєстрації з
25.08.2011 р. ОСОБА_4 в якості фізичної особи
- підприємця (а.с.13-15 т.2). Вважає, що
зазначений доказ отриманий з
порушенням встановленого порядку, не є
допустимим в розумінні ст. 59 ЦПК
України, а тому суд не мав права брати
його до уваги.

Таким чином, зазначає ОСОБА_3, висновки
суду не відповідають матеріалам
справи, є помилковими та зроблені
виключно внаслідок припущення, яке не
може бути покладене в основу судового
рішення.

Відповідач ОСОБА_4 апеляційну скаргу не
визнала і просила її відхилити, а
ухвалу суду залишити без змін,
пояснивши при цьому, що дійсно
отримувала у ФОП ОСОБА_3 трикотажні та
інші вироби без укладення певного
договору в письмовій формі, підписавши
лише накладні, де зазначено дата,
найменування товару, кількість, його
ціну. Вважає, що це був договір
купівлі-продажу, однак вона повністю
розрахувалась з ОСОБА_3 Відповідач
також пояснила, що дійсно на той період
часу вона мала статус ФОП, однак надати
письмові докази на підтвердження цих
обставин не може, вказуючи спочатку, що
знаходиться в стадії припинення
підприємницької діяльності, а у
подальшому пояснила, що її бухгалтер
виїхала з відповідними документами до
Росії.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, перевіривши
матеріали справ, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП
ОСОБА_3 звернувся 22.03.2013 року до суду з
вказаним позовом і, посилаючись на
положення ст.ст.655,692 ЦК України, просив
стягнути з ОСОБА_4 суму боргу за товар в
розмірі 42 425 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позовної заяви позивач
зазначив, що 4 липня 2012 року він передав
у власність ОСОБА_4 швейну продукцію на
загальну суму 18 905 грн., а також у грудні
2012 року ним була передана відповідачці
така ж продукція, за яку остання не
розрахувалась і станом на 21 березня 2013
року має перед ним борг у розмірі 42 425
грн. На його неодноразові звернення про
повернення боргу, ОСОБА_4 обіцяла
повернути борг, написала розписку про
повний розрахунок за отриману нею
продукцію лише на суму 18 905 грн. у строк
до 1 вересня 2012 року, однак борг не
повертає.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 28.02.2014р., залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Харківської області від 25.03.2014р,, позов
суб'єкта підприємницької діяльності
фізичної особи ОСОБА_3 задоволено
частково.

Суд вирішив стягнути з ОСОБА_4 суму
боргу за отриманий товар у розмірі 18 905
грн. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 02 липня 2014 року
касаційну скаргу ФОП ОСОБА_3 задоволено
частково, рішення Московського
районного суду м. Харкова від 28.02.2014р. та
ухвала апеляційного суду Харківської
області від 25.03.2014р. скасовані, а справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції. (Справа ВССУ
№6-18392св14).

Скасовуючи судові рішення першої і
другої інстанцій, касаційний суд
вказував, що ці суди не встановили
дійсних прав і свобод сторін, які
випливають з встановлених обставин, не
вказали, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин, та
не встановили яке зобов'язання виникло
між сторонами. (т.1 а.с. 98-99).

Згідно ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і
мотиви, з яких скасовані рішення, є
обов'язковими для суду першої чи
апеляційної інстанції при новому
розгляді справи.

Отже, з огляду на висновки і мотиви, з
яких судом касаційної інстанції
скасовані судові рішення по даній
справі, суд першої інстанції
зобов'язаний з'ясувати у порядку, за
яким здійснюється цивільне
судочинство, які саме зобов'язання
виникли між сторонами, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Однак судом першої інстанції вказані
вимоги закону і висновки касаційної
інстанції не дотримані.

Суд обмежився долученням до матеріалів
справи виготовленого за власною
ініціативою витягу з ЄДР ДП
«Інформаційно-ресурсний центр» про
реєстрації ОСОБА_4 з 25.08.2011 року у якості
ФОП, однак не встановлював зв'язок між
цією інформацією і виникненням спірних
правовідносин, судові засідання за
участю сторін жодного разу не
проводилось, суд не заслуховував
пояснення сторін щодо обставин
виникнення спору, не перевірив їх
доводи, не з'ясовував на який саме вид
підприємницької діяльності має дозвіл
ОСОБА_4, якою саме фактично займалась,
які саме відносини виникли у сторін і
на підставі саме якого договору були
виготовлені накладні, надані позивачем
у якості письмових доказів виникнення
боргу.

Приймаючи 10.10.2014 року ухвалу про
закриття провадження у справі за
позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів, суд першої
інстанції не звернув увагу на ту
обставину, що ФОП ОСОБА_3 звертався з
позовом до ОСОБА_4, а не до ФОП ОСОБА_4

Судом не зазначено в ухвалі які саме
докази в матеріалах справи свідчать
про те, що спірна заборгованість
виникла з умов договору поставки між
двома підприємцями товару для
подальшої реалізації в мережі
роздрібної торгівлі.

В матеріалах справи є лише п'ять
накладних про отримання ОСОБА_4 у липні
і грудні 2012 року від СПДФО ОСОБА_3
трикотажних та інших виробів на
загальну суму 42225 грн. і розписку ОСОБА_4
від 10.8.2012 року. В усіх цих документах
відсутнє визначення ОСОБА_4 у якості
ФОП.

За таких обставин висновок суду про те,
що спірні відносини виникли між двома
господарюючими суб'єктами і повинні
вирішуватися в господарському суді є
передчасними, оскільки ґрунтується на
припущеннях.

Ухвала від 10.10.2014 року підлягає
скасуванню з направленням справи до
суду першої інстанції для продовження
розгляду у зв'язку з неповною
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушенням норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, п.п. 1,4
ч.1 ст.311, ст.ст.313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 10 жовтня 2014 року скасувати.

Справу направити для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту її проголошення, касаційному
оскарженню не підлягає..

Головуючий -

Судді: