Справа № 405/9373/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2014 року Ленінський районний суд м.
Кіровограда у складі

головуючого судді
Плохотніченко Л.І.

при секретарі
Іванову А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовною заявою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості,

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся з даним позовом до
відповідача, обґрунтувавши його тим, що
29.01.2008 року ОСОБА_1, відповідно до
договору б/н від 29.01.2008 року отримав від
позивача кредит у розмірі 10 000, 00 грн., у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 30,00 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, про що
відповідачем було надано згоду на те,
що кредитний ліміт встановлюється за
рішенням банку і клієнт дає право
банку в будь-який момент змінити
(зменшити або збільшити) кредитний
ліміт.

Однак в порушення договірних
зобов'язань, відповідач свої
зобов'язання не виконує. Позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість у сумі 15 188,22 грн., а
також судові витрати.

Представник позивача у судове
засідання з`явився, позовні вимоги
підтримав та посилаючись на викладені
в заяві обставини провив позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позов не визнав,
надав письмові заперечення проти
позову, просив застосувати у спірних
відносинах строк позовної давності та
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи, надавши оцінку
доказам у їх сукупності суд дійшов до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
договору б/н від 29.01.2008 року відповідач
отримав від позивача кредит у розмірі 10
000,00 грн., у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом,
про що відповідачем було надано згоду
на те, що кредитний ліміт
встановлюється за рішенням банку і
клієнт дає право банку в будь-який
момент змінити (зменшити або
збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до заявлених вимог та
розрахунку позивача, відповідач за
станом на 31.08.2014 року, має перед
позивачем заборгованість в розмірі 37
656,51 грн., яка включає в себе:

- 9 819,77 грн. - заборгованість
за кредитом;

- 24 324, 34 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом;

- 3 512, 40 00 грн. -
заборгованість з пені та комісії за
користування кредитом;

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від
26.07.2011 року з відповідача на користь
позивача було стягнено 23 667, 73 грн., тому
за розрахунком позивача залишок боргу
складає 13 988,78 грн., Крім того, згідно з
позовними вимогами позивача з
відповідача підлягають стягненню
штрафи, відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг у
сумі 500 грн. - фіксована ціна та 699, 44 грн.
- процентна складова, а всього 15 188,22
грн.

Як встановлено у судовому засіданні,
заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Кіровограда від
26.07.2011 року, з відповідача на користь
позивача було стягнено заборгованість
за вказаним договором по квітень 2011
року та в подальшому, відповідач як
поточні кредитні платежі так і
заборгованість за попередні періоди не
сплачував.

Згідно з дослідженим у судовому
засіданні розрахунком заборгованості
за договором № б/н від 29.01.2008 року
встановлено, що заборгованість
відповідача позивачем визначено
включно по 31. 08. 2011 року включно. Тобто,
право у позивача на звернення до суду з
даним позовом виникло у вересні 2011
року.

Відповідно до довідки про
автоматичний розподіл судових справ
між суддями Ленінського районного суду
м. Кіровограда, позивач з даним позовом
звернувся до суду 14.10.2014 року.

Аналізуючи зібрані у справі докази у
їх сукупності, суд вважає, що позивачем
пропущено строк позовної давності, що є
підставою для відмови в задоволенні
позову.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором, кредитодавець
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки,
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання
є прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві
визначаються різні поняття як «строк
дії договору», так і «строк (термін)
виконання зобов'язання» (ст.ст. 530,631 ЦК
України).

Якщо в зобов`язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін)
виконання якого визначений вказівкою
на подію, яка неминуче має настати,
підлягає виконанню з настанням цієї
події (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення
позичальником повернення позики
визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо
договором позики встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини, позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2
ст. 1050 ЦК України).

Відповідно до ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч.3
ст. 549 ЦК України).

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено
відповідачем у даній справі, є
підставою для відмови у позові ( ч.4 ст.
267 ЦК України).

У відповідності до ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) - ч. 2 ст. 258 ЦК
України.

Зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо) - ст. 266 ЦК України.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Як передбачено ч. 5 ст. 261 ЦК України,
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання, тобто позивач мав право
звернутися до суду з позовом коли у
нього виникло право на пред'явлення
такого позову до суду, а саме у вересні
2011 року.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 10, 11, 57 - 60, 61, 212-215, 218 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда
Л. І. Плохотніченко