Справа № 2/263/261/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2014 року
місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.Л.,

при секретарі Чертовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири, третя особа ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

15.11.2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 18.03.2011
року між нині покійним її чоловіком
ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка послалась на те, що вона є
єдиним спадкоємцем першої черги після
смерті свого чоловіка ОСОБА_4,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року. За життя
ОСОБА_4 зловживав спиртними напоями,
страждав на тяжкі хронічні
захворювання, які призвели до
інтоксикації організму, в наслідок
чого на час укладання угоди не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними. Після смерті чоловіка дізналась,
що 18.03.2011 року його двоюрідна сестра
ОСОБА_5 наполягла на продажі квартири
відповідачу ОСОБА_2 Замість проданої
трикімнатної квартири, належної ОСОБА_2
було придбано однокімнатну квартиру на
ім'я доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_7, де покійний
чоловік був зареєстрований, як
винаймач житла. Зазначає, що окрім
соматичних захворювань ОСОБА_4
страждав ще й на психічні захворювання.
Так, в 2009 року він звертався по допомогу
до невролога з приводу епілепсії у
вигляді вперше виниклого припадку.
Сукупність зазначених обставин, надає
позивачки підстави стверджувати, що на
час укладання договору купівлі-продажу
квартири її покійний чоловік нерозумів
значення своїх дії та не міг керувати
ними, тому зазначений договір повинен
бути визнаний судом недійсним.

В судовому засіданні представником
позивачки - адвокатом ОСОБА_8 були
підтримані заявлені позовні вимоги,
додатково зазначено, що від довірителя
- позивачці по справі, їй відомо, що
ОСОБА_4 у зв'язку з тривалим
зловживанням алкоголем, постійно
знаходився у неадекватному стані, що
виражалось у вчинені дій які
непритаманні нормальній людині, а саме:
не прибирався, не готував їжу, мешкав у
антисанітарних умовах. Зловживання
спритним продовжувалось протягом
усього його життя, та після переїзду у
2008 році з м.Житоміра до м.Маріуполя з
метою нібито догляду за матір'ю, це
стало більш неконтрольованим та
призводило до того, що він не впізнавав
родичів та знайомих. Після смерті його
матері у квітні 2009 року, за довіреністю
останнього оформлювала документи на
спадщину. 16.04.2011 року знаходячись на
похоронах ОСОБА_4 позивачка від ОСОБА_6
дізналась, що квартира була продана
18.03.2011 року, тобто до госпіталізації
чоловіка, який за життя отримав
реєстрацію у нещодавно придбаній
квартирі доньки ОСОБА_6 - ОСОБА_7

Позивачка ОСОБА_1 будучи присутньою у
судовому засіданні 06 та 19 березня 2014
року суду показала, що разом з
чоловіком вони постійно мешкали у
м.Житомір, де останній перебував на
службі у Збройних силах України. Після
демобілізації, її чоловік став
зловживати спиртними напоями, на
ґрунті чого 11-12 квітня 2009 року з ним
стався епілептичний приступ та він
звертався до невропатолога з цього
приводу. В 2008 році у матері ОСОБА_1, яка
постійно проживала у спірній квартирі
у м.Маріуполі, стався інсульт,
внаслідок чого вона потребувала
стороннього догляду. З цього приводу
ОСОБА_4 переїхав на постійне місце
мешкання до квартири батьків у м.
Маріуполь. Періодично відвідуючи
чоловіка, позивачка бачила, що він

зловживає спиртним, але вплинути на це
не мала можливості. Після смерті
матері, за довіреністю ОСОБА_4, вона
оформила на його ім'я спадщину та його
родичі почали наполягати на продажі
квартирі, мотивуючи це необхідністю
отримання коштів для лікування та
догляду за ОСОБА_4 За життя ОСОБА_4 не
розповідав про продаж квартири, а
дізналася вона про це лише на
похоронах, коли його двоюрідна сестра
ОСОБА_6 запросила її до однокімнатної
квартири її доньки ОСОБА_7, де нібито
останнім часом був зареєстрований
ОСОБА_4 Вважає, що використовуючи
безпорадний стан останнього, була
оформлена угода купівлі-продажу
квартири, внаслідок якої родина ОСОБА_6
ошукала ОСОБА_4, та позбавивши житла,
госпіталізували до лікарняної
установи, де настала смерть останнього.

Наприкінці судового слідства від
представника позивачки - адвоката
ОСОБА_8 надійшла заява з проханням
розглянути справи за її відсутності
через неможливість узгодити правову
позицію з позивачкою ОСОБА_1 Незважаючи
на належне повідомлення позивачки про
час та місце розгляду справи остання до
залу судового засідання не з'явилась, у
зв'язку чим судом вирішено спір з
урахуванням правової позиції
наведеної під час судового слідства.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнав та суду пояснив, що його дружина
працюючи у ріелторській конторі
запропонувала, з метою поліпшення
житлових умов, придбати трикімнатну
квартиру ОСОБА_4, який був родичем її
співробітниці ОСОБА_7 Узгодивши
вартість квартири у розмірі 28 000
доларів США, після їх передачі ОСОБА_4 у
нотаріуса уклали договорів
купівлі-продажу квартири. Власну
однокімнатну квартиру в них придбала
ОСОБА_7, куди перевезла речі ОСОБА_4
Стверджує, що незважаючи на наявність
тяжких захворювань, померлий за життя
поводився адекватно, розумів значення
своїх дій та висловлював бажання
продати квартиру з метою організації
власного лікування.

Представники відповідача - адвокат
ОСОБА_9 підтримав заперечення проти
позову своєї довіреної особи,
додатково зазначив, що позивачці
ОСОБА_1 було відомо про продаж квартири
її чоловіком, та відвідуючи останнього
наступного дня після укладання угоди,
тобто 19.03.2011 року, позивачка заволоділа
грошовим коштами та повернулась до м.
Житомира. Наступне відвідування м.
Маріуполя, зі сторони ОСОБА_1 відбулось
вже на похорони чоловіка, де дізнавшись
про придбання родиною ОСОБА_6
однокімнатної квартири позивачка
вирішила, що не всі гроші їй були
передані з продажу квартири.

Третя особа по справі - ОСОБА_3, суду
пояснила, що є дружиною відповідача,
який за її ініціативи придбав квартиру
ОСОБА_4 Укладання цієї угоди не тримали
в таємниці, та позивачці по справі про
це було відомо, оскільки після купівлі
квартири попередній власник залишався
мешкати певний час, для організації
перевезення речей.

Допитана в судовому засіданні свідок
ОСОБА_6, пояснила, що з дитинства була
знайома з ОСОБА_4, який протягом 2009-2011
років проживав за місцем мешкання
батьків у квартирі АДРЕСА_1. Останній
офіційного працевлаштування не мав, та
до 2011 року існував на грошові вклади
батьків, які залишились після їх
смерті. Наприкінці 2010 року у ОСОБА_4,
почали проявлятися хвороби, та
необхідність оплати комунальних
витрат, змусило шукати варіанти
продажу квартири. Відчуження квартири
відбулось у березні 2011 року про що було
відомо позивачці, однак остання долею
чоловіка не цікавилась та за її
відсутності його було госпіталізовано,
де він в подальшому помер.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_4
в березні 2011 року повідомив про бажання
продати квартиру, оскільки не мав
можливості оплачувати комунальні
послуги. Тимчасово зареєструвався у
квартирі свідка для можливості
стаціонарного лікування у МЛ № 2
м.Маріуполя, по виписці звідки бажав
придбати однокімнатну квартиру.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи та надані сторонами
докази, приходить до висновку про
відмову у задоволенні позовних вимоги
ОСОБА_1, враховуючи наступні обставини.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до медичної картки
амбулаторного хворого з міської
лікарні № 2 м. Житомира №3200 за період
спостереження у 2009 році та
амбулаторної карти міської лікарні № 2
м.Маріуполя за період спостереження з
2002 по 2011 рік ОСОБА_4 звертався по
медичну допомогу з соматичних
захворювань. З аналізу історії хвороби
за медичною карткою №10158/309/1106
стаціонарного хворого ОСОБА_4 настає,
що протягом з 06 по 09 серпня

2010 року перебував реанімації
терапевтичного відділення МЛ №2
м.Маріуполя з діагнозом: алкогольна
інтоксикація, тепловий удар. З історії
хвороби № 3941/519 настає, що ОСОБА_4 з
29.03.2011 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року
знаходився на стаціонарному лікуванні
у терапевтичному відділенні МЛ № 2
м.Маріуполя з діагнозом: цирроз печені,
декомпенсація. При госпіталізації
хворий висловлював скарги на набряк
ніг, збільшення об'єму живота, задишку
та слабкість. ІНФОРМАЦІЯ_1 року настало
різку погіршання соматичного стану, що
призвело до смерті хворого.

З матеріалів спадкової справи №825/2009 до
майна померлої 08 квітня 2009 року ОСОБА_10
настає, що 06.07.2010 року Першою
Маріупольською нотаріальною конторою
ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1. (а.с.42)

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, укладеного 18.03.2010
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, сторони
домовились про вартість квартири у
розмірі 70 000 грн., своїм підписом у
договорі ОСОБА_4 підтвердив отримання
грошей від покупця ОСОБА_2 та факт
повного розрахунку за продану за цим
договором квартиру, а також
відсутність претензій будь-якого
характеру. Відповідність змісту
зазначеного договору волі сторін,
засвідчена приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_11 18.03.2011 року за
реєстровим №228. (а.с.39)

Вимогами ст.655 ЦК України передбачено,
що за договором купівлі-продажу одна
сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

За наслідками судового розгляду справи
встановлено, що за договором
купівлі-продажу від 18.03.2011 року чоловік
позивачки - ОСОБА_4, діючи самостійно з
власного волевиявлення продав належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 відповідачу по справі ОСОБА_2
Вказаний договір у відповідності із
вимогами ст.209 ЦК України був
нотаріально посвідчений.

З наведеного настає, що ОСОБА_4 при
укладанні договору купівлі-продажу
квартири усвідомлював значення своїх
дій та міг керувати ними, оскільки
такий його стан підтверджується
свідченнями допитаних в залі судового
засідання осіб, які одностайно
заперечили будь-яку зміну психічного
стану ОСОБА_4, який би позбавляв його
можливості вірно орієнтуватися у
практичній життєдіяльності та
головних правових питаннях. Наведене
підтверджено висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи
№235а/336а, що була проведена в період з 09
по 18 липня 2014р., згідно до якої ОСОБА_4 в
період вчинення правочину - підписання
договору купівлі-продажу квартири від
18 березня 2011р. будь-яким психічним
розладом не страждав, за психічним
станом міг усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. ( а.с.156-161)

Виходячи із сукупності добутих в
судовому засіданні доказів суд вважає,
що ОСОБА_4 на час укладання договору
купівлі-продажу квартири розумів
значення своїх дії та керувати ними, а
тому правові підстави для застосування
наслідків, передбачених ст.225 ЦК
України, відсутні.

Враховуючи, безпідставність позовних
вимог, застосовані судом у
відповідності до вимог ст.151 -153 ЦПК
України заходи забезпечення позову
підлягають скасуванню.

На підставі ст.ст. 11, 30, 203, 225, 236
Цивільного кодексу України, п. 16
постанови Пленуму Верховного Суду
України „ Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 р. № 9,
керуючись ст. ст. 3,10, 11, 60,61, 209, 212, 214-215, 218,
256 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
відмовити у повному обсязі.

Арешт, накладений ухвалою Жовтневого
районного суду м.Маріуполя від 24.02.2014
року у забезпечення позову на квартиру
АДРЕСА_1, скасувати.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду

Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя Донецької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
О.Л. Соловйов