Справа № 373/2-1019/14 Головуючий у І
інстанції Залеська А.О.Провадження №
22-ц/780/6876/14 Доповідач у 2
інстанції ІгнатченкоКатегорія 49
УХВАЛА

Іменем України

9 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Токар Т. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 4 листопада 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому
просила стягнути з ОСОБА_1 на свою
корить аліменти на утримання
неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 грн.
щомісячно до досягнення дитиною
повноліття, мотивуючи його тим, що від
шлюбу сторони мають неповнолітню
доньку, яка після сімейного конфлікту
проживає разом з матір'ю. Відповідач
фактично ухиляється від виконання
батьківських обов'язків, уваги дитині
не приділяє, матеріальної допомоги не
надає, хоча є особою працездатного віку
та інших аліментних зобов'язань не має,
тому має можливість забезпечувати
дитині матеріальну підтримку. Позивач
вказує, що дитина перебуває на
диспансерному обліку і потребує
постійного догляду, однак після
припинення шлюбних відносин з
відповідачем, вона перебуває на її
утриманні.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 4 листопада 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 24
вересня 2014 року до повноліття дитини.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 13
листопада 2014 року відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
змінити, з мотивів порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права та неповного з'ясування обставин,
що мають значення для справи, зменшивши
розмір стягнених аліментів до ? частини
всіх видів його доходів щомісячно, але
не менше 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку до досягнення
повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що 10 листопада 2014
року він влаштувався на роботу до ФОП
«ОСОБА_4» на посаду пічника і матиме
регулярний та стабільний заробіток,
тому стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі є безпідставним.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права рішення суду без
змін. Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
неповнолітня дитина проживає та
знаходиться на утримані позивача, тому
вона має передбачене законом право на
її утримання з боку відповідача.

При цьому, беручи до уваги матеріальне
становище сторін та часткове визнання
позову відповідачем, суд вважав за
необхідне стягувати аліменти у твердій
грошовій сумі, оскільки відповідач має
мінливий та нерегулярний дохід, який
дозволяє йому утримувати як себе так і
дитину.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Так судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
сторони з 27 вересня 2008 року перебувають
в зареєстрованому шлюбі, від якого
мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи убачається, що
дитина проживає разом з матір'ю в
будинку АДРЕСА_1 та перебуває на її
повному утриманні.

У зв'язку з фактичним припиненням
подружніх відносин, відповідач
проживає окремо, матеріальної допомоги
на утримання дитини не надає, хоча
остання хворіє та потребує його
матеріальної підтримки.

Згідно довідки № 5 від 18 вересня
2014 року, ОСОБА_2 працює в ТОВ «Костал
Україна» на посаді монтажника та
отримує заробітну плату, яка в
середньому в місяць складає 2 129,70 грн.

В суді першої інстанції ОСОБА_1
частково визнав вимоги позову та
погодився сплачувати щомісячно
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки приблизно в розмірі 500 грн., так
він офіційно не працює, а його доход по
найму є незначним.

Разом з тим відповідач не надав суду
будь-яких доказів, які б давали
можливість оцінити його стан здоров'я
та реальне матеріальне становище,
наявність інших аліментних
зобов'язань, непрацездатних членів
родини або інші обставини, що є
значимими критеріями для визначення
розміру стягуваних аліментів.

Статтями 60, 61 ЦПК України встановлені
правила звільнення сторони від
доказування та розподілу обов'язків по
доказуванню між сторонами.

За загальним правилом, установленим ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, установлених ст. 61 ЦПК
України.

Проте це загальне правило діє, якщо в
нормах матеріального права відсутня
вказівка про перерозподіл обов'язків
доказування.

За правилами ст.ст. 180, 181 СК України,
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття, за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне
становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне
становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших
дітей, непрацездатних чоловіка,
дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне
значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно ст. 184 цього Кодексу якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення, суд за заявою
платника або одержувача може визначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі. Розмір аліментів, визначений
судом у твердій грошовій сумі, підлягає
індексації відповідно до закону.

Таким чином названі норми
матеріального права встановлюють
обов'язок батьків утримувати своїх
дітей до досягнення повноліття з
урахуванням істотних обставин, що
можуть впливати на розмір такого
утримання і це повинно бути доведено
сторонами спору належними та
допустимими доказами.

Отже, встановивши ту обставину, що в
сторін є неповнолітня донька, яка
проживає з ОСОБА_2 та знаходяться на її
утриманні, а ОСОБА_1 є особою
працездатного віку без розумових та
фізичних вад, і спроможний надати
матеріальну допомогу, суд першої
інстанції дійшов обгрунтованого
висновку про часткове задоволення
позову.

На переконання судової колегії розмір
аліментів у 600 грн. не є завищений та
вірно визначений у твердій грошовій,
оскільки у відповідача наявний
нерегулярний дохід, інших утриманців,
які потребують його допомоги він не
має, тому таке стягнення жодним чином
не ставить його в скрутне матеріальне
становище і не позбавляє можливості
повноцінно утримувати себе.

Розмір аліментів, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача на утримання неповнолітньої
доньки, в кількісному виміру
становитиме ? частини прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
і тому відповідатиме принципу рівності
батьків в участі по утриманню дитини.

Крім того судова колегія вважає, що суд
вірно прийняв до уваги стан здоров'я і
матеріальне становище дитини, яка
знаходяться на утриманні матері, і якій
також допомагають батьки, та розмір її
заробітку, що не дозволяє в повній мірі
забезпечувати дитину, а також належним
чином з'ясував, що окрім пояснень
відповідача, матеріали справи не
містять жодного доказу на
підтвердження обставин, що мають
істотне значення для визначення
аліментів в розмірі, який
запропоновано відповідачем.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач офіційно працює за трудовим
договором і отримує стабільний
заробіток в сумі 1 260 грн. в місяць не
мають правового значення для
правильного вирішення спору, оскільки
його працевлаштування мало місце після
ухвалення рішення судом першої
інстанції, тому й не могло вплинути на
висновки суду першої інстанції.

З огляду на викладене доводи
апеляційної скарги та зміст
оскаржуваного судового рішення не
дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
міськрайонного суду Київської області
від 4 листопада 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий Судді: