АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№22ц/790/6040/14
інстанції - Задорожній М.І.
Категорія:стягнення заборгованості
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Харківської
області в складі :

Головуючого: -
Коровіна С.Г.

Суддів : -
Коваленко І.П.

Довгаль А.П.

При секретарі: -
Огарьовій О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ПАТ "Банк
"Фінанси та кредит" в особі
"Слобожанське РУ" на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 08 липня 2014 року по справі за
позовом ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в
особі філії "Слобожанське РУ" до ОСОБА_5,
треті особи: ОСОБА_6, КП "Харківське
міське бюро технічної інвентаризації"
про звернення стягнення на предмет
іпотеки в рахунок стягнення за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И
Л А :

В листопаді 2012 позивач звернувся до
суду з позовом ОСОБА_5, третя особа
ОСОБА_6 та Харківське МБТІ і просив
звернути стягнення на предмет іпотеки
квартиру АДРЕСА_1 в рахунок стягнення
заборгованості за кредитним договором
за початковою ціною 303705 грн. За рахунок
отриманих від продажу коштів
задовольнити вимоги банку за кредитним
договором №292-13-И від 09 жовтня 2007 року в
сумі 65072,64 доларів США , що станом на
30.10.2012 року складає 520125,63 грн. та 670594,28
грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що 09жовтня 2007 року між
ВАТ «Фінанси та кредит» в особі філії
Слобожанське РУ , правонаступником
якого є Публічне акціонерне товариство
«Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір згідно
якого він отримав кредит в розмірі
57700доларів США зі сплатою за
користування кредитом 13,5% річних з
кінцевим строком повернення - 09.10.2027
року. ОСОБА_6 отримав зазначені кошти
готівкою 09.10.2007 року.

В забезпечення зобов'язання по
поверненню кредиту між ОСОБА_5 та
позивачем було укладено іпотечний
договір від 09.10.2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
Відповідно до умов зазначеного
договору з врахуванням додаткової
угоди №1 від 29 жовтня 2008 року
відповідач передала в заставу позивачу
нерухоме майно - трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 55
кв.м. житловою площею - 41 кв.м.

Третя особа ОСОБА_6 умови договору не
виконував і станом на 30.10.2012 року у
нього виникла заборгованість в розмірі
65072,64 долари США що за курсом НБУ
складає 670594,28 грн.

Оскільки боржник не виконував свої
зобов'язання, то банк просив звернути
затягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням від 15 травня 2013 року
позов задоволено звернуто стягнення на
предмет іпотеки. За рахунок отриманих
від продажу квартири коштів
задовольнити вимоги кредитора.
Стягнуто з відповідача судовий збір.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 12 листопада 2013 року
заочне рішення суду скасовано і справу
передано на новий розгляд.

При повторному розгляді справи позивач
підтримав свої вимоги. Представник
відповідача проти позову заперечував,
зазначив, що рішенням Жовтневого
районного суду м. Харкова від 13.03.2012
року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 заборгованість в розмірі 735047,32
грн. Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 15.05.2013
року банку надано право на продаж
іпотечного майна. 07.07.2013 року ОСОБА_6
помер. Іпотечне майно продано 04.10.2013
року

Рішенням суду у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі поставлено
питання про скасування рішення суду і
ухвалення нового рішення про
задоволення позову. Апелянт вважає, що
суд першої інстанції безпідставно
визнав, що договір іпотеки припинився у
зв'язку з тим, що предмет іпотеки вже
реалізовано.

Суд першої інстанції не врахував, що
зобов'язання за виконання якого ОСОБА_5
була поручителем не було виконано.
Рішення суду не відповідає вимогам ст.
509, ч.1 ст.598 ЦК України та ст.17 Закону
України «Про іпотеку».

Заслухавши доповідача, сторони,
перевіривши обставини справи колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, рішення суду скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

За вимогами ст.ст.213,214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законити і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини справи,
вирішив справу відповідно до норм
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин, а
за їх відсутності - на підставі закону,
що регулює подобні відносини, або
керуючись загальними засадами і
змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлення
обставині правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо
наявності обставин (фактів) , якими
обґрунтовуються вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Вказаним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

У відповідності до вимог ст.214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в
позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові
витрати;

Відмовляючи у задоволенні позову
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_6 помер 07.07.2013 року, іпотечне майно
реалізовано за 303750 грн. 04.10.2013 року і
звертати стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартирАДРЕСА_1 то підстав до
звернення стягнення на предмет іпотеки
не вбачається.

З таким висновком суду погодитися
неможливо.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно кредитного договору №292-13-И від
09.10.2007 року з урахуванням додаткової
угоди 1 від 29.10.2008 року які укладені між
ОСОБА_6 та ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
в особі Філії «Слобожанське РУ»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «Банк «Фінанси
та Кредит» на умовах забезпеченості,
зворотності, терміновості, платності
позичальнику ОСОБА_6 надано кредитні
кошти в розмірі 57700 доларів США зі
сплатою за користування кредитними
коштами процентів по ставці 13,5% річних
з остаточним строком повернення до
09.10.2027 року. Зазначені кошти ОСОБА_6
отримав.

В забезпечення виконання
зобов'язання за зазначеним кредитним
договором між ОСОБА_5 та позивачем було
укладено іпотечний договір від 09.10.2007
року, посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 Відповідно до умов
зазначеного договору з урахуванням
додаткової угоди №1 від 29.10.2008 року
ОСОБА_5 передала в заставу позивачу
нерухоме майно - трьокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 загальною площею 55 кв.м.,
житловою площею - 41 кв.м.

На 30.10.2012 року загальна сума боргу
за кредитним договором складала 65072,64
доларів США, (що станом на цей час
складало за курсом НБУ 520125,65 грн.) та
670594,28 грн.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і у встановлений
договором строк. Згідно до вимог ст.611
ЦК України у разі порушення
зобов'язання настають правові наслідки
встановлені договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК
України За кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти

Позивач виконав свої зобов'язання
і надав позичальнику відповідну суму.

У відповідності до вимог ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливістю
грошового зобов'язання.

Судоми першої інстанції при розгляді
справи було встановлено, що
позичальник ОСОБА_6 належним чином не
виконував своїх зобов'язань. Згідно ч.1
ст.33 Закону України «Про іпотеку».

У разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на

предмет іпотеки також виникає з
підстав, встановлених статтею 12 цього
Закону.

У відповідності до п.8.4.6.
іпотечного договору від 09.10.2007 року
іпотекодержатель має право за рахунок
коштів отриманих від реалізації
предмету іпотеки, відповідно до
чинного законодавства України,
погасити наявну заборгованість
боржника за основним зобов'язанням, а
також проценти за користування
кредитними ресурсами, комісійну
винагороду за основним зобов'язанням,
неустойку за основним зобов'язанням,
збитки завдані про строчкою платежів
відшкодування витрат по зверненню
стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи зазначені обставини
та у відповідності до вимог ст.39 Закону
України «Про іпотеку» заочним рішенням
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 15 травня 2013 року позовні
вимоги було задоволено і звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1

В рахунок грошових коштів,
вилучених від продажу предмету
іпотеки, вирішено задовольнити вимоги
АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі
філії «Слобожанське РУ» за кредитним
договором №292-13-И від 09 жовтня 2007 року
сума яких на 30.10.2012 року складала 65072,64
долари США.

Зазначене рішення набрало
чинності і виконано. Сторони не
заперечували, що на підставі рішення
суду іпотечне майно реалізовано 04.10.2013
року. Кошти, отримані від реалізації
майна звернуті на погашення
заборгованості боржника за кредитним
договором. Ці обставини
підтверджуються рішення судової
колегії Апеляційного суду Харківської
області від 26 травня 2014 року (а.с.189-190).
Крім того зазначеним рішенням
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_5
до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі філії «Слобожанське РУ» ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки та іпотечного договору
припиненими.

Після скасування рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова за нововиявленими обставинами
ухвалою від 12 листопада 2013 року підстав
до відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеки не виникло, крім того
предмет іпотеки реалізовано і зам
вилучені кошти погашена
заборгованість за кредитом.

При таких обставинах у суду першої
інстанції не було підстав для відмови
у задоволенні позову. Посилання суд
першої інстанції на ст.17 Закону України
«Про іпотеку», як на підставу відмови
задоволення позову помилкові. Предмет
іпотеки дійсно реалізовано на підставі
рішення суду, яке потім будо скасовано
за нововиявленими обставинами і при
новому розгляді саме цієї справи ця
обставина не є підставою для відмови у
задоволення позову.

Оскільки рішення суду першої
інстанції суперечить вимогам Закону
України «Про іпотеку», матеріалам
справи та встановленим обставинам, то
таке рішення підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Встановлено, що спірну квартиру,
як предмет іпотеки, вже реалізовано.
При таких обставинах відсутні підстави
для надання права позивачу отримувати
В Харківському МБТІ витяги з реєстру
прав власності на нерухоме майно та
права на реалізацію предмету іпотеки.
В задоволенні цих позовних вимог
колегія відмовляє.

При зверненні до суду з позовом
позивачем сплачено судові витрати в
розмірі 3219 грн. за апеляційною скаргою
на оскаржене рішення банк сплатив
судовий збір в розмірі 1827 грн. В силу
ст.88 ЦПК України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено. Колегія
стягує з ОСОБА_5 на користь позивача
судові витрати в розмірі 3219 грн.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,
319 ЦПК України судова колегія ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити .

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 08 липня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення
позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та
кредит» задовольнити.

Звернути стягнення на нерухоме
майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 55 кв.м., жилою площею 41
кв.м. шляхом застосування процедури
продажу предмету іпотеки надавши банку
Фінанси та Кредит в особі філії
Слобожанське РУ право продати предмет
іпотеки будь якій особі на підставі
договору купівлі продажу за початковою
ціною 303750 грн.

За рахунок коштів вилучених від
продажу предмету іпотеки задовольнити
вимоги ПАТ «Фінанси та Кредит» в особі
Слобожанське РУ за кредитним договором
№ 292-13-від 09 жовтня 2007 року
заборгованість за яким складає 65072, 64
доларів США.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
позивач судові витрати в сумі 3219 грн.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -