№ 308/6751/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.10.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі - Вайда Я.П.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа - Ужгородський
міський відділ ДМС України в
Закарпатській області про визнання
особи такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до
Ужгородського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_3, третя особа -
Ужгородський міський відділ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та
зобов'язати зняти з реєстраційного
обліку. Мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 04.04.2014
року, посвідченого приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу ОСОБА_4
зареєстрованого в реєстрі №632 є
власником квартири АДРЕСА_1. Після
укладення шлюбу з відповідачем ОСОБА_3
в 1988 році , вони проживали та були
зареєстровані у АДРЕСА_1. З травня 2009
року відповідач не проживає у АДРЕСА_1,
однак є зареєстрованим. Згодом, 29.03.2011
року шлюб між нею та відповідачем
рішенням Ужгородського міськрайонного
суду був розірваний. З посиланням на
викладене, а також на те, що відповідач
ОСОБА_3 в даній квартирі не проживає
більше п'яти років, але залишається
зареєстрованим за вказаною адресою, що
перешкоджає їй в реалізації прав як
власника користуватися та
розпоряджатися своєю власністю, а
також з посиланням на норми ст. ст.
16,319,321,391,ч.2 ст. 405 ЦК України, ч.2 ст. 156 ЖК
України, ст. 7 ЗУ «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» просить суд
винести рішення яким визнати ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, що знаходиться
за адресою - АДРЕСА_1 та зобов'язати
ОСОБА_3 знятися з реєстраційного обліку
за вище вказаною адресою, в разі
ухилення покласти обов'язок зняти
ОСОБА_3 з реєстрації на відділ ГІРФО
Ужгородського МВ ДМС України в
Закарпатській області.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі просила їх задовольнити
з підстав та мотивів викладених у
позові. Не заперечила проти заочного
розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
повторно не з'явився, про час та місце
розгляду справи був повідомлений у
встановленому законом порядку, про
причини неявки суд не повідомляв,
клопотань про відкладення розгляду
справи, а також заяв про розгляд справи
за його відсутності до суду не
надходило. В матеріалах справи
міститься оголошення з газети
обласної ради та обласної державної
адміністрації №99 (4270) від 09.09.2014 року
про те, що ОСОБА_3 викликається в якості
відповідача на судове засідання на
15.10.2014 року о 14 год. 00 хв., тому суд згідно
ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести
заочний розгляд справи.

В судове засідання представник
третьої особи Ужгородського МВ ГУ ДМС в
Закарпатській області не з'явився,
однак надав суду заяву, у якій просив
розглянути справу без його участі.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_5, яка являється сусідкою
позивача, показала , що відповідач
ОСОБА_3 не проживає разом з позивачем у
квартирі АДРЕСА_1, більше трьох років.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_6, яка являється сусідкою
позивача показала , що проживає у
АДРЕСА_2. ОСОБА_3 був її сусідом, проте
біля трьох років не проживає у
АДРЕСА_1.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_7 показала , що проживає у
АДРЕСА_3 і є сусідкою ОСОБА_2 з якою
знайома з 1996 року. ОСОБА_3 був її
сусідом, проте біля трьох років не
проживає у АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення представника
позивача, покази свідків, вивчивши та
перевіривши в судовому засіданні
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, враховуючи принципи рівності
сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить ОСОБА_2 на праві приватної
власності на підставі договору
купівлі-продажу від 04.04.2014 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Ужгородського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 за реєстровим № 632 /а.с.5-6/.

Згідно з даними витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
04.04.2014 року, власником квартири АДРЕСА_1
є ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 04.04.2014 року /а.с. 6/

Як встановлено судом, рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
29.03.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
розірвано. /а.с. 7/

З травня 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
спільно не проживають і вказані факти
доведені судовим рішенням і в силу ст.
61 ЦПК України доведення не потребують
/а.с. 7./

Згідно довідки відділу
адресно-довідкової роботи ГУДМС
України в Закарпатській області від
10.06.2014 року у квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований відповідач - ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі .

Згідно вимог ч.1 ст.41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41
Конституції України ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно вимог ч.1 ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 391 ЦК України визначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок(частину будинку),
квартиру, користуються ними (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей.

Аналогічне положення закону
передбачено і ст. 383 ЦК України.

Право члена сім'ї власника жилого
будинку, який не є співвласником на
користування цим будинком відповідно
до ст. 156 ЖК України обумовлене
наявністю сімейних відносин із
власником і спільним із ним
проживанням у даному будинку.

Відповідно до ч.4 ст. 156, ч.2 ст. 64 ЖК
України до членів сім"ї власника
будинку (квартири) належать дружина
власника, їх діти і батьки. Членами
сім"ї власника може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом із власником і ведуть
з ним спільне господарство.

Відповідно до норм ч.2 ст. 405 ЦК України
член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як встановлено судом, відповідач по
справі не є членом сім'ї власника
квартири і не перебуває з власником
квартири у сімейних відносинах та не
проживає у спірній квартирі більше
трьох років.

Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави
для висновку про те, що у разі будь -
яких обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник

має право вимагати усунення
відповідних перешкод, у тому числі
шляхом звернення до суду за захистом
свого майнового права.

Що стосується позовної вимоги про
зобов'язання зняти відповідача з
реєстрації місця проживання, суд
вважає що така не підлягає до
задовлення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні" зняття з реєстрації місця
проживання особи здійснюється зокрема
на підставі: заяви особи або її
законного представника; судового
рішення, яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, про виселення,
тощо.

Реєстрація місця проживання є похідним
правом від права користування житлом, а
тому зняти відповідача з реєстрації
місця проживання можна лише за умови
втрати ним права користування цим
житлом чи у зв'язку з його виселенням
(добровільно чи у примусовому порядку).

Таким чином, рішення суду по справам
даної категорії є окремою
безпосередньою підставою зняття з
реєстрації особи, яка визнана за
рішенням суду такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові, зокрема, для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування.

Згідно зі ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Орган реєстрації, керуючись ст. 7 Закону
України "Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", на підставі рішення суду, яке
набрало законної сили, про позбавлення
відповідача права користування
житловим приміщенням, зобов'язаний
зняти відповідача з реєстрації.

При цьому слід зазначити, що
Ужгородський МВ ГУ ДМС України в
Закарпатській області не є
відповідачем по справі, а третьою
особою, а рішенням суду не можуть
покладатися обов'язки на третю особу
без самостійних вимог на

предмет спору.

З урахуванням всіх обставин справи, а
також те, що відповідно до вимог ст. 60
ЦПК України - кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, користуючись рівними
правами, на засадах змагальності
згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи
із принципів розумності та
справедливості, враховуючи те що
позивач є єдиним власником квартири
АДРЕСА_1, а відповідач не є членом сім'ї
власника квартири, реєстрація
відповідача ОСОБА_3 порушує права
позивача вільно користуватися та
розпоряджатися своєю власністю та
беручи до уваги факт не проживання
відповідача у вказаній квартирі більше
трьох років, суд приходить до висновку,
що позовна вимога про визнання ОСОБА_3
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, що знаходиться
за адресою - АДРЕСА_1 , є обґрунтованою і
підлягає до задоволення, оскільки
представник позивача в судовому
засіданні належними і допустимими
доказами довела ті обставини на які
посилалася, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.41 Конституції України, та
ст.ст. 317, 319 , 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.
ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88,
169, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа - Ужгородський міський відділ ДМС
України в Закарпатській області про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням
та зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН -
НОМЕР_1, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, що
знаходиться за адресою - АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
сплаченого нею суми судового збору в
розмірі 243,60 грн.(двісті сорок три
гривні шістдесят копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
до апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду
К.К. Бенца