П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року

м. Київ

Судова палата у цивільних справах
Верховного Суду України в складі:

головуючого Яреми А.Г.,
суддів:Григор'євої Л.І.,Лященко Н.П.,
Гуменюка В.І.,Романюка Я.М.,Сеніна Ю.Л.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про
визнання майна об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та його
поділ і за зустрічним позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_7 про поділ спільного майна
подружжя за заявою ОСОБА_7 про перегляд
Верховним Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних кримінальних справ
від 16 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання
майна об'єктом спільної сумісної
власності подружжя та його поділ.

Зазначав, що перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з
15 жовтня 1999 року, який було розірвано
на підставі рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 3 грудня
2012 року. 7 грудня 2006 року в них
народилася дочка - ОСОБА_9

За час спільного проживання ними
набуте рухоме й нерухоме майно, згоди
про порядок поділу якого вони дійти не
можуть.

Просив задовольнити позов, провести
поділ майна по запропонованому ним
варіанту.

У грудні 2012 року ОСОБА_8 звернулась до
суду з аналогічним позовом до ОСОБА_7,
запропонувавши свій варіант поділу
майна.

При цьому, зазначала, що нежиле
приміщення та земельна ділянка для
його обслуговування, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, не є майном подружжя,
а її власністю як фізичної особи -
підприємця, оскільки придбані за кошти
від підприємницької діяльності та для
здійснення підприємницької
діяльності.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м.Чернівців від 17 грудня 2012
року зазначені позови об'єднано в одне
провадження.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 31 березня 2014
року позови ОСОБА_7 та ОСОБА_8
задоволені частково, постановлено
поділити майно, набуте за час шлюбу.

Рішенням апеляційного суду
Чернівецької області від 17 червня 2014
року рішення Шевченківського
районного суду м. Чернівців від 31
березня 2014 року частково змінено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
відмовлено ОСОБА_7, у відкритті
касаційного провадження у справі.

У поданій до Верховного Суду України
заяві про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 вересня 2014 року ОСОБА_7
порушує питання про скасування ухвали
суду касаційної інстанції та передачу
справи на новий розгляд до суду
касаційної інстанції з підстави,
передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України), - неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме ст. 57, 60, 61 Сімейного кодексу
України (далі - СК України).

Зокрема, заявник зазначає, що у справі,
яка переглядається, суд безпідставно
погодився з тим, що на об'єкт
нерухомості - нежиле приміщення та
земельну ділянку під ним, що
розташовані по вул. Чкалова, 13 в м.
Чернівці не поширюється режим
спільного сумісного майна подружжя,
оскільки це майно є майном фізичної
особи - підприємця, а в інших судових
рішеннях, наданих як приклад
неоднакового застосування вказаних
норм закону, суди виходили з того, що
майно фізичної особи - підприємця є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а факт
використання цього майна для зайняття
підприємницькою діяльністю не має
правового значення.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення ОСОБА_7 посилається на
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада
2011 року, від 23 січня 2013 року, від 13
лютого 2013 року, від 11 грудня 2013 року, від
17 квітня 2014 року та від 19 червня 2014 року.

ОСОБА_7 указує на те, що правові
висновки Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ про застосування
норм матеріального права, покладені в
основу судового рішення у справі, яка
переглядається, не є однаковими з
висновками, зробленими судом
касаційної інстанції у наданих для
прикладу судових рішеннях, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, їх представників в режимі
відеоконференції, перевіривши
наведені в заяві доводи, Судова палата
у цивільних справах Верховного Суду
України вважає, що заява про перегляд
оскаржуваного судового рішення
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 353 ЦПК України
Верховний Суд України переглядає
судові рішення у цивільних справах
виключно з підстав і в порядку,
встановлених цим Кодексом.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підставою для подання заяви про
перегляд судових рішень у цивільних
справах є неоднакове застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах.

При цьому під судовим рішенням в
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних відносин.

У справі, яка переглядається, судами
встановлено, що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 1999 року по 2012
рік, мають дочку ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_8 на підставі договору купівлі -
продажу від 11 червня 2009 року
належить нерухоме майно, а саме:
будівля гаражу літ. "С", яка складається
з майстерні 16-1 площею 34,20 кв.м., комори
16-2 площею 9,10 кв. м., гаражу 16-3 площею 96,30
кв. м., коридору площею 3,80 кв. м.
загальною площею 143,40 кв.м., яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1, та на
підставі договору купівлі - продажу від
14 березня 2011 року земельна ділянка за
вищевказаною адресою розміром 0,0736 га.

Відмовляючи ОСОБА_7 в частині вимог про
визнання зазначеного майна об'єктом
спільної сумісної власності та його
поділі, суди виходили з того, що спірне
майно придбано за рахунок коштів
отриманих ОСОБА_8 від підприємницької
діяльності та використовується нею для
здійснення підприємницької
діяльності. Договір купівлі - продажу
земельної ділянки укладався з ОСОБА_8
як фізичною особою - підприємцем.

Ухвали суду касаційної інстанції від 11
грудня 2013 року та 17 квітня 2014
року не можуть бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, оскільки у них
відсутні висновки щодо визнання майна
суб'єкта підприємницької діяльності
спільним майном подружжя.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 листопада 2011
року, на яку як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції посилається в заяві про
перегляд судового рішення заявник,
також не може бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права, оскільки, на
відміну від справи, яка переглядається,
у ній відсутні висновки про джерела
коштів які були використані для
придбання спірного майна.

Постановляючи ухвалу від 19 червня 2014
року суд касаційної інстанції виходив
з того, що спірне майно придбане
приватним підприємцем за кошти,
сформовані за рахунок спільної
сумісної власності подружжя, тому
також не може бути прикладом
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції норм
матеріального права.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 23 січня 2013 року
суд касаційної інстанції дійшов
висновку, що майно фізичної особи -
підприємця є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя, оскільки
режим спільної сумісної власності
подружжя на придбане за час шлюбу майно
презюмується, доки другий із подружжя
не довів іншого.

Помилковим є посилання ОСОБА_7 на
ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2013 року
оскільки вона скасована постановою
Верховного Суду України від 2 жовтня 2013
року.

За таких обставин, які свідчать про те,
що наведені заявником судові рішення
не є прикладами неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних 1 тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
вважати заяву обґрунтованою немає
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-5 ЦПК України
Верховний Суд України відмовляє в
задоволенні заяви, якщо обставини, які
стали підставою для и перегляду справи,
не підтвердилися.

Керуючись ст.ст. 355, 360-2, 360-3, 360-5 ЦПК
України, Судова палата у цивільних
справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні заяви ОСОБА_7 про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 16 липня 2014 року
відмовити.

Постанова Верховного Суду України є
остаточною і може бути оскаржена
тільки на підставі, встановленій п. 2 ч. 1
ст. 355 ЦПК України.

Головуючий А.Г. ЯремаСудді:
Л.І. Григор'єва Я.М. РоманюкВ.І.
Гуменюк Ю.Л. СенінН.П. Лященко