АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Остапенко Н. Г. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по
поверненню кредитних коштів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ
«УкрСиббанк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми
боргу по поверненню кредитних коштів,
мотивуючи тим, що 17 квітня 2007 року між
акціонерним комерційним інноваційним
банком «Укрсиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2
укладено договір про надання
споживчого кредиту №0, за умовами
якого останньому було надано кредит в
розмірі 25.000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,50% за використання кредитних
коштів протягом 30 календарних днів, з
кінцевим терміном повернення 16 квітня
2028 року.

Зазначав, що 14 березня 2014 року
відповідачу було направлено вимогу про
погашення заборгованості, яка ним була
залишена без задоволення.

Посилаючись на те, що позичальник
належно не виконує своїх зобов'язань за
кредитним договором, просить стягнути
з відповідача суму заборгованості за
кредитним договором станом на 15 квітня
2014 року в розмірі 20.168 доларів США 88
центів, що у гривневому еквіваленті на
час звернення до суду становить 249.802
грн.90 коп., з яких: 18.643 долара США 70
центів, що еквівалентно 230.912 грн.68 коп., -
заборгованість за кредитом; 1.307 доларів
США 14 центів, що еквівалентно 16.189 грн.66
коп., - заборгованість по відсоткам за
користування кредитом; 159 доларів США
63 цента, що еквівалентно 1.977 грн.11 коп.
- пеня за прострочення сплати кредиту; 58
доларів США 41 цент, що еквівалентно 723
грн.45 коп. - пеня за прострочення сплати
процентів, та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року
позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.
Вирішено питання стосовно судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення Ленінського районного
суду м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
находить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 17 квітня 2007 року
між банком та ОСОБА_2 укладено договір
про надання споживчого кредиту
№0, за умовами якого останньому
було надано кредит (грошові кошти) в
розмірі 25.000 доларів США зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,50% за використання кредитних
коштів протягом 30 календарних днів, з
кінцевим терміном повернення 16 квітня
2028 року (а.с.4-11).

ОСОБА_2 був ознайомлений та згоден з
Умовами надання споживчого кредиту,
про що свідчить власноручний підпис на
кожній сторінці договору №0 від 17
квітня 2007 року (а.с.4-11).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 належним
чином не виконує умови договору, а
вимогу від 14 березня 2014 року про
погашення заборгованості залишив без
задоволення, станом на 15 квітня 2014 року
допустив заборгованість у розмірі 20.168
доларів США 88 центів, що у гривневому
еквіваленті на час звернення до суду
становить 249.802 грн.90 коп., з яких: 18.643
долара США 70 центів, що еквівалентно
230.912 грн. 68 коп., - заборгованість за
кредитом; 1.307 доларів США 14 центів, що
еквівалентно 16.189 грн.66 коп., -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом; 159 доларів США
63 цента, що еквівалентно 1.977 грн.11 коп. -
пеня за прострочення сплати кредиту; 58
доларів США 41 цент, що еквівалентно
723 грн.45 коп. - пеня за прострочення
сплати процентів, що підтверджується
розрахунком заборгованості (а.с.18-27).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України,
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Як вбачається з кредитного
договору № 0 від 17 квітня 2007 року
він був укладений за волевиявленням
обох сторін, про що свідчить особистий
підпис відповідача на кожній його
сторінці.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

В п.28 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року
№5 зазначено, що при вирішенні спорів
щодо правомірності підвищення
процентної ставки згідно зі статтею
1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону
України від 12 грудня 2008 року "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо заборони банкам
змінювати умови договору банківського
вкладу та кредитного договору в
односторонньому порядку", яким
передбачено, що встановлений кредитним
договором розмір фіксованої
процентної ставки не може бути
збільшений банком в односторонньому
порядку, а також, що умова договору щодо
права банку змінювати розмір
фіксованої процентної ставки в
односторонньому порядку є нікчемною,
суди мають виходити з того, що цей закон
набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією
України принципу незворотності дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів (частина
перша статті 58), всі рішення банку в
будь-якій формі (постанова, рішення,
інформаційний лист) щодо підвищення
процентної ставки в односторонньому
порядку є неправомірними лише з 10 січня
2009 року (Рішення Конституційного Суду
України від 9 лютого 1999 року N1-рп/99 у
справі про зворотну дію в часі законів
та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо
правомірності підвищення банком чи
іншою фінансовою установою процентної
ставки суди також повинні розрізняти
умови кредитного договору, які
встановлюють односторонню зміну умов
договору, від умов договору, що
встановлюють погоджену сторонами
процедуру зміни договору шляхом
прийняття позичальником пропозиції
кредитора про зміну умов договору
відповідно до вимог статей 641-642 ЦК або в
порядку, визначеному частиною шостою
статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є
односторонньою зміною умов договору та
не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна
розміру фіксованої процентної ставки
залежно від зміни обставин кредитного
ризику (неукладення договору
страхування, припинення договору
застави/іпотеки тощо), якщо в
кредитному договорі визначено
обставини, за якими застосовується
інша фіксована процентна ставка, та її
розмір.

При підвищенні процентної ставки
з'ясуванню підлягають визначена
договором процедура підвищення
процентної ставки (лише повідомлення
позичальника чи підписання додаткової
угоди тощо); дії позичальника щодо
прийняття пропозиції кредитора тощо.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивач збільшив розмір процентної
ставки та не повідомив його належним
чином, не відповідають дійсності,
оскільки п.1.3.1 кредитного договору від
07 липня 2007 року сторонами визначено, за
використання кредитних коштів
протягом тридцяти календарних днів,
рахуючи з дати видачі кредиту,
процентна ставка встановлюється у
розмірі 12,50% річних. По закінченню цього
строку та кожного наступного місяця
кредитування процентна ставка
підлягає перегляду відповідно до умов
п.9.2 даного договору. Відповідно до п.9.2
кредитного договору сторони погодили,
що протягом дії цього договору банк,
відповідно до умов п.1.3.1 договору, може
змінити розмір процентної ставки в
сторону збільшення у разі порушення
позивачем кредитної дисципліни (тобто
неналежного виконання умов цього
договору та/або умов договорів, за яким
надано забезпечення виконання
зобов'язань позичальника за цим
договором).

Посилання апелянта на те, що банк мав не
права вимагати дострокового
повернення кредиту є хибним, оскільки
при вирішенні спорів про дострокове
повернення кредиту суд має враховувати
положення статей 1050,1054 ЦК і виходити з
того, що якщо договором встановлено
обов'язок позичальника повернути
кредит частинами (із розстроченням), то
в разі прострочення повернення
чергової частини кредитодавець має
право вимагати дострокового
повернення частини кредиту, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому від суми кредиту.

Передбачене статтею 1050 ЦК право
кредитодавця вимагати від
позичальника дострокового повернення
частини кредиту, що залишилася, є
самостійним. Реалізація такого права
жодним чином не залежить від
пред'явлення кредитодавцем вимог про
розірвання кредитного договору
відповідно до положення статті 651 ЦК.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
з'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд першої інстанції
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, а приведені в
апеляційній скарзі доводи зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Дніпропетровська від 28 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Демченко Е.Л.

Судді:
Волошин М.П.

Куценко Т.Р.