Справа № 461/8749/14
Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/6459/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Личаківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції на ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
25 липня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 25 липня 2014 року в
задоволенні подання старшого
державного виконавця Личаківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції Дробного А.М. про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив Личаківський ВДВС
Львівського МУЮ.

Апелянт зазначає, що оскаржена ухвала
прийнята за неповного з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи
та без дослідження доказової бази в
повному обсязі.

Зокрема, апелянт стверджує, що суд
першої інстанції безпідставно не взяв
до уваги подані докази щодо ухилення
боржника - ОСОБА_3 від виконання
зобов'язань, покладених на неї рішенням
суду, а саме: постанову про накладення
штрафу за невиконання рішення суду від
04.06.2014 року, постанову про накладення
штрафу від 11.06.2014 року за повторне
невиконання рішення суду, також надано
копію акту державного виконавця від
10.06.2014 року, відповідно до якого один із
солідарних боржників зобов'язався
виконати рішення суду протягом одного
місяця.

Апелянт зазначає, що на момент
звернення державного виконавця до суду
з поданням боржником жодних доказів
про повне чи часткове виконання
рішення суду відповідно до ч. 5 ст. 12
Закону України «Про виконавче
провадження» не подано.

Апелянт просить ухвалу суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нову
ухвалу про задоволення подання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_3 .

В судове учасники судового розгляду не
прибули, хоча про час і місце розгляду
справи були повідомлені
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення (а.с.75-77). За таких обставин,
колегія суддів в силу ч.2 ст. 305 вважає за
можливе розглянути апеляційну скаргу у
відсутності осіб, які не з`явилися та
без здійснення фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
відхилити з наступних підстав.

Положеннями статті 377- 1 ЦПК України
передбачено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п. 18 ч.2 ст.11 Закону
України "Про виконавче провадження",
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Згідно з положеннями ст.6 Закону
України "Про порядок виїзду з України
та в'їзд в Україну громадян України",
якими встановлено самостійні підстави
для тимчасових обмежень у праві
виїзду громадян України за кордон,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
закордонного паспорта або тимчасово
обмежено у праві виїзду за кордон у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду - до виконання
зобов'язань. Цією ж статтею встановлено
способи реалізації встановлених
обмежень.

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 17.07.2013 року, яке залишене
без змін ухвалами Апеляційного суду
Львівськоїї області від 03.09.2013 року та
08.05.2014 року, частково задоволено позов
ОСББ «Кайзервальд-Львів». Зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСББ
«Кайзервальд-Львів» в користуванні
належною об'єднанню земельною ділянкою
на АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно
збудованої металевої огорожі з
бетонною основою (фундаментом) між
будинками №19 та №21 на АДРЕСА_1

20.05.2014 року судом видано виконавчий
лист і постановою старшого державного
виконавця Личаківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції від 26.05.2014 року відкрито
виконавче провадження.

23.07.2014 року старший державний
виконавець Личаківського відділу ДВС
ЛМУЮ Дробний А.М. звернувся до суду з
поданням про встановлення ОСОБА_3
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України без вилучення
паспортного документа до повного
виконання зобов'язань , покладених на
неї рішенням суду.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності до ст. 32 Закону України
«Про виконавче провадження»,
заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на кошти та
інше майно (майнові права) боржника, у
тому числі якщо вони перебувають в
інших осіб; звернення стягнення на
заробітну плату (заробіток), доходи,
пенсію, стипендію боржника; вилучення в
боржника і передача стягувану певних
предметів, зазначених у рішенні; інші
заходи, передбачені рішенням.

З урахуванням того, що у поданні не
зазначено і не обґрунтовано, які
обставини дають підстави вважати, що
ОСОБА_3 має намір виїхати за кордон,
яким доказами підтверджуються такі
обставини і яка необхідність в
тимчасовому обмеженні ОСОБА_3 у праві
виїзду за межі України, за відсутності
доказів, які б давали підстави вважати,
що боржник може виїхати за кордон на
постійне місце проживання, не
виконавши зобов'язань, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність підстав вважати, що
боржник ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
Личаківського районного суду м.Львова
від 17.07.2013 року, а вжиті державним
виконавцем заходи по примусовому
виконанню цих зобов'язань вичерпані та
не принесли позитивного результату.

Судом першої інстанції також правильно
враховано, що відповідно до ст. 33
Конституції України, кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Крім того, апеляційний суд бере до
уваги, що відповідно до статті 2
протоколу №4 до Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
(ратифікований Законом України 11
вересня 1997 року) та статті 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини", заходи щодо
обмеження свободи пересування повинні
бути достатньо виправдані
суспільними інтересами в
демократичному суспільстві.

Враховуючи те, що оскаржена ухвала
постановлена з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
є законною, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для її скасування.

Керуючись п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, п.4 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Личаківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 25 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та в касаційному
порядку не оскаржується.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.