РІШЕННЯ

Іменем України

27.11.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді - Грегуль О.В.

при секретарі - Сивенко В.В.

з участю адвокатів: ОСОБА_1 і ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Деснянський районний відділ Головного
управління в м. Києві Державної
міграційної служби України, про
визнання особи такою, що втратив право
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

25.09.2014 року до суду надійшов
вищевказаний позов у якому, позивачка
посилаючись на не проживання
відповідача без поважних причин за
місцем своєї реєстрації з 2012 року,
тобто, понад один рік, просить визнати
останнього таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
АДРЕСА_1, в якій останній
зареєстрований проживаючим.

У судовому засіданні адвокат позивачки
позов підтримав і просив про його
задоволення.

Відповідач зі своїм адвокатом позов не
визнали, посилаючись на
безпідставність позовних вимог.

Третя особа: Деснянський районний
відділ Головного управління в м. Києві
Державної міграційної служби України,
надіслала листа з проханням розглянути
справу за відсутності її представника.

Відповідач та адвокати сторін не
заперечували проти розгляду справи по
суті за відсутності представника
третьої особи по справі.

З урахуванням положень ст. ст. 74-77, 169 ЦПК
України та з метою уникнення
затягування розгляду справи, суд
вважає, що в матеріалах справи є
достатньо даних про права та
взаємовідносини сторін по справі для
її розгляду по суті за відсутності
представника третьої особи.

Вислухавши пояснення відповідача,
заслухавши думку адвокатів сторін,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд у судовому засіданні
встановив наступне.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи, копії нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу квартири від
26.09.2000 року, позивачка є власником
АДРЕСА_1.

16.05.2001 року, відповідач був
зареєстрований проживаючим у
зазначеній квартирі, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи, довідкою форми № 3 та
відповіддю адресного-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України в м.
Києві, наданою на запит суду.

Як доводить позивачка, відповідач за
місцем своєї реєстрації не проживає
без поважних причин з 2012 року.

Доводи позивачки про не проживання
відповідача за місцем реєстрації,
понад річний строк, підтверджуються
чотирма актами ЖЕКу № 310.

Відповідно до довідки «Лівобережного
поштамту» від 13.11.2014 року, відповідач за
місцем реєстрації протягом 2014 року
періодичні видання не отримує.

Відповідно до довідки ЖЕКу № 310 від
03.11.2014 року, відповідач із заявами до
ЖЕКу № 310 про те, що йому чинять
перешкоди в проживанні у квартирі, не
звертався.

Відповідно до довідки КНП «КДЦ» у
Деснянському районі м. Києва від 06.11.2014
року, відповідач у період з 01.01.2012 року
по теперішній час за наданням йому
медичної допомоги за місце реєстрації
не звертався.

У судовому засіданні відповідач не
заперечував, що він з 2012 року дійсно не
проживає у квартирі за місцем
реєстрації з 2012 року і до дня
пред'явлення до нього вищевказаного
позову, він за захистом своїх житлових
прав нікуди не звертався.

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Будь-яких конкретних правових доказів
про те, що він за місцем реєстрації не
проживає менше року або про те, що понад
рік він не проживає за місцем
реєстрації з поважних причин, а також
про наявність у нього наміру проживати
в квартирі за місцем реєстрації або про
наявність у нього домовленості з
власниками спірного житла, яка б
свідчила про збереження за ним права на
житло понад рік, відповідач суду не
надав і судом таких доказів не здобуто.

Посилання відповідача на вчинення йому
перешкод у користуванні квартирою за
місцем реєстрації, не підтвердженні
конкретними доказами.

Доводи адвоката відповідача про
відсутність у позивачки правових
підстав для пред'явлення до
відповідача позову саме на підставі ч. 2
ст. 405 ЦК України, є безпідставними,
оскільки не ґрунтуються на чинному
законодавстві України та
спростовуються положеннями ч. 4 ст. 156 ЖК
України.

Питання щодо визнання спірної квартири
спільним майном подружжя, не є
предметом даного спору.

За таких обставин, позов підлягає
задоволенню.

Понесені позивачкою судові витрати по
справі, адвокат позивачки просив з
відповідача не стягувати та покласти
на позивачку.

Керуючись ст. ст. 4-11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням
АДРЕСА_1.

Судові витрати покласти на ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

СУДДЯ: