Номер провадження: 22-ц/785/9650/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:
головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Малиновського районного
суду м. Одеси від 29 вересня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 - «Про стягнення боргу за
договором позики», -

ВСТАНОВИЛА:

23.09.2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, вимоги по якому у
подальшому були уточнені та збільшені,
по якому просив стягнути з відповідача
на свою користь заборгованість за
договором позики у загальному розмірі
51409,41 грн., з яких: сума основного боргу -
50587,20 грн., інфляційні кошти з
застосуванням індексу інфляції - 118,04
грн., три проценти річних від
простроченої суми - 704,17 грн., а також
суму моральної шкоди у розмірі 10000
грн.; судовий збір у розмірі 470,42 грн. та
витрати, пов'язані із розглядом справи
у розмірі 143,67 грн.

В обґрунтування вимог, позивач
посилався на те, що він на умовах позики
передав відповідачу 5000 доларів США, а
відповідачем була надана йому розписка
від 20.12.2012 року. В розписьці зазначено,
що відповідач отримала від нього
грошову суму у розмірі 5000 доларів США
та зобов'язується віддати йому 6000
доларів США, тобто більше на 1000 доларів
США, яка вважається сумою процентів за
користування позикою, до кінця березня
2013 року. На момент передачі коштів і
складання розписки, між сторонами був
встановлений порядок одержання
процентів у вигляді фіксованої суми в
розмірі 1000 доларів США. Також позивач
зазначив, що 12.07.2013 року відповідач
повернула йому частину боргу в розмірі
1500 доларів США. Таким чином,
заборгованість відповідача перед
позивачем з 01.04.2013 року по 12.07.2013 року
складала 6000 доларів США, а з 12.07.2013 року
по теперішній час складає суму у
розмірі 4500 доларів США.

Представник позивача позов підтримав у
повному обсязі, просив його
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 29.09.2014 року був частково
задоволений позов ОСОБА_3, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
заборгованість за договором позики у
загальному розмірі 51409,41 грн., моральну
шкоду у розмірі 3000 грн., суму сплаченого
судового збору та витрат, пов'язаних з
розглядом справи у загальному розмірі
614,09 грн.

23.10.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить скасувати рішення районного
суду, постановити ухвалу про залишення
позовних вимог без розгляду,
посилаючись на порушення районним
судом норм матеріального та
процесуального права, а також на
неповне з'ясування районним судом
обставин по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване
рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має
здійснюватися за правилами,
передбаченими ст. 212 ЦПК України з
врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
ЦПК України, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд досліджує
докази, які судом першої інстанції були
досліджені з порушенням встановленого
порядку або в дослідженні яких було
неправомірно відмовлено, а також нові
докази, неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи,
однак не вправі виходити за межі
заявлених позовних вимог та тієї
доказової бази, яка сформована за
рахунок доказів, поданих до суду самими
учасниками процесу.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
до ст. 11 ЦПК Україн, розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

20.12.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до якого останній одержав від позивача
в борг гроші в сумі 5000 доларів США, що
еквівалентно станом на 03.04.2014 року -
50587,20 грн.

Відповідач зобов'язалася в строк до
кінця березня 2013 року повернути гроші
позивачеві, повертаючи при цьому 6000
доларів США.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Факт укладення між сторонами договору
позики на зазначену суму та отримання
коштів підтверджується розпискою,
виданою 20.12.2012 року ОСОБА_2 - ОСОБА_3

Відносини позики, які виникли між
позивачем, як позикодавцем, та
відповідачем, як позичальником, за
своєю природою є одностороннім
зобов'язанням (правочином), в якому
відповідач, як позичальник, зобов'язана
повернути отриману нею грошову суму в
строк, встановлений за домовленістю
сторін (зазначений у розписці), а
позивач, як позикодавець, має право
прийняти виконання зобов'язання або
вимагати належного виконання
відповідачем свого обов'язку.

Незважаючи на те, що строк повернення
суми боргу давно минув, відповідач
прийняті на себе за договором позики
зобов'язання не виконав, суму боргу
повністю позивачеві не повернув і від
повернення ухиляється.

Районним судом було встановлено, що
борг складає суму у розмірі 51409,41 грн., з
яких: сума основного боргу - 50587,20 грн.;
інфляційні кошти з застосуванням
індексу інфляції - 118,04 грн.; три
проценти річних від простроченої суми -
704,17 грн.

На підставі ст. 625 ЦК України, боржник,
що прострочив грошові зобов'язання на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням установленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми.

Сума заборгованості відповідача перед
позивачем, з врахуванням повернення
частини боргу, складає 4500 доларів США.
Інфляційні кошти з застосуванням
індексу інфляції за весь час
прострочення складають: 10,50 доларів
США. Три проценти річних за весь час
прострочення складають: 62,64 доларів
США.

Таким чином, районний суд правильно
встановив, що загальна сума боргу за
розпискою від 20.12.2012 року по 12.08.2013 року
з урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, складає: 4500,00
доларів США + 62,64 + 10,50 доларів США = 4 573,14
доларів США. На офіційному сайті
Національного банку України
зазначений офіційний курс гривні до
іноземних валют, згідно якого, станом
на 03.04.2014 рік, 100 доларів США = 1124,16 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з розрахунком районного
суду, відповідно до якого борг
відповідача складає: 4573,14 доларів США :
100 х 1 124,16 = 51409,41 грн., з яких, сума
основного боргу - 50587,20 грн., 4500 доларів
США : 100 х 1 124,16 = 50587,20 грн. Інфляційні
кошти з застосуванням індексу інфляції
- 118,04 грн., 10,50 доларів США : 100 х 1 124,16 = 118,04
грн. Три проценти річних від
простроченої суми - 704,17 грн., 62,64 доларів
США : 100 х 1 124,16 = 704,17 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України
зобов`язанням є правовідношення, в
якому) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо одна сторона
(боржник) зобов`язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов`язку. Зобов`язання
виникають з підстав, встановлених ст. 11
цього Кодексу.

У відповідності до ст. 11 ЦК України
цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. Підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є: договори та інші
правочини.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та діючого
законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України,
порушення зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про стягнення заборгованості у
зв'язку з невиконанням відповідачем
зобов'язань по договору позики грошей.

Тому, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що зобов'язання за
договором позики порушені
відповідачем і права позивача
підлягають захисту судом шляхом
стягнення на його користь
заборгованості за договором позики.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема,
відшкодування відшкодування моральної
шкоди.

Позивач, крім основного боргу, просив
суд також прийняти рішення стосовно
стягнення з відповідача на його
користь моральної шкоди, яку він зазнав
внаслідок того, що відповідач взагалі
відмовлявся повертати йому позичену
суму коштів в строки передбачені
розпискою. Спричинену моральну шкоду
позивач оцінює у розмірі 10 000 гривень.

Районний суд в цій частині задовольнив
позовні вимоги частково та стягнув з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі 3000 грн.

З таким висновком районного суду
колегія суддів не погоджується та
вважає його необґрунтованим.

З матеріалів справи не вбачається, що
позивачем були доведені та
підтвердженні позовні вимоги про
стягнення моральної шкоди, а також не
доведено в чому саме полягала моральна
шкода, причинний зв'язок.

Районний суд, ухвалюючи рішення про
стягнення з відповідача на користь
позивача 3000 грн. моральної шкоди,
керувався положеннями ст. 23 ЦК України
та виходив із того, що вказана шкода
була завдана позивачці внаслідок
неналежного виконання відповідачем
договору позики.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції в цій
частині відшкодування моральної шкоди
та ухвалюючи в цій частині нове рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог, приймає до уваги, що сторони
договору позики не встановлювали
відповідальність у вигляді моральної
шкоди за невиконання або неналежне
виконання цього правочину.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.3, 309, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 29 вересня 2014 року - змінити.

Скасувати рішення в частині стягнення
моральної шкоди та в цій частині
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

03.12.2014 року
м. Одеса