Справа № 2-2412/11
Провадження № 2/500/16/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Ізмаїльський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Гончаренко М.Ю.

за участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

прокурора Камінської Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про
витребування квартири з чужого
незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі - продажу квартиру АДРЕСА_1
(далі - спірна квартира), укладеного 30
травня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4,
недійсним, визнання за ним права
власності на вказану квартиру із
припиненням права власності за ОСОБА_4
на вказану квартиру. Свої вимоги
мотивував тим, що він був власником
вказаної квартири на підставі договору
купівлі - продажу від 28 грудня 2000 року.
Заочним рішенням Татарбунарського
районного суду Одеської області від 16
листопада 2005 року вказаний договір від
28 грудня 2000 року визнаний недійсним.
Ухвалою Татарбунарського районного
суду Одеської області від 10 травня 2006
року вище вказане заочне рішення
скасоване, тобто власником квартири
залишився позивач ОСОБА_1 Але ОСОБА_6,
знаючи, що з 10 травня 2006 року він не є
власником квартири, 30 травня 2006 року,
без відома та згоди власника квартири
ОСОБА_1, укладає договір купівлі -
продажу спірної квартири з
відповідачкою ОСОБА_4 Під час розгляду
справи позивача змінив підстави позову
та, у подальшому, подавши заяви про
залишення частини позовних вимог без
розгляду, остаточно просив суд
витребувати із володіння відповідача
ОСОБА_4 спірну квартиру. Позивач та його
представник у судовому засіданні
позовні вимоги підтримали, зазначила,
що про продаж ОСОБА_4 належної позивачу
квартири позивач дізнався під час
розгляду позову ОСОБА_6 після
скасування заочного рішення в серпні
2006 року, після цього лише змінив
позовні вимоги, на підставі чого
вважає, що строк позовної давності
звернення із даним позовом ним не
пропущений.

Прокурор, приймаючий участь у справі в
інтересах позивача, в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні обставини справи
визнала частково, заперечувала проти
задоволення позовних вимог. Зазначила,
що відповідачка є добросовісним
набувачем спірної квартири, на час
укладання договору між нею та ОСОБА_6
ніяких перешкод у цьому не було, тому
вона є законним власником квартири.
Крім того, вважає, що позивачем
пропущено строк позовної давності
звернення до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 7 жовтня 2014 року по
справі за вказаним позовом залучена
третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмета позову - ОСОБА_5, як
правонаступниця померлого ОСОБА_6
Третя особа, яка не заявляє самостійні
вимоги щодо предмета позову ОСОБА_5
позов визнала, просила розглядати
справу за її відсутності.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд
розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі представлених
доказів.

Перевіривши матеріали справи,
вислухавши осіб, що беруть участь у
справі, суд вважає позов обґрунтованим
і таким, що має бути задоволеним.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі - продажу від 28 грудня 2000 року,
станом на зазначений час спірна
квартира належала ОСОБА_1 Заочним
рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 16 листопада
2005 року вказаний договір від 28 грудня
2000 року визнаний недійсним. Ухвалою
Татарбунарського районного суду
Одеської області від 10 травня 2006 року
вище вказане заочне рішення скасоване.
Таким чином, власником квартири, після
скасування заочного рішення залишився
позивач ОСОБА_1 Проте, не зважаючи на
вказане ОСОБА_6, знаючи, що з 10 травня 2006
року він не є власником квартири, 30
травня 2006 року, без відома та згоди
власника квартири ОСОБА_1, укладає
договір купівлі - продажу спірної
квартири з відповідачкою ОСОБА_4

Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути відновлення становища, яке
існувало до порушення. Так, Цивільним
кодексом України в главі 29 передбачені
цивільно-правові способи захисту права
власності. Зокрема, норми ст.ст.387,388 ЦК
України надають власнику право
витребувати майно із чужого
незаконного володіння або від
добросовісного набувача. Частина 1 ст.
388 ЦК України передбачає, що у випадку,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом. Добросовісне
придбання, відповідно до ст.388 ЦК
України, можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
у особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація). При
цьому, слід зазначити, що за змістом
цієї норми закону майно, яке вибуло з
володіння власника на підставі рішення
суду, ухваленого щодо цього майна, але в
подальшому скасованого, вважається
таким, що вибуло з володіння власника
поза його волею. Саме такого висновку
щодо застосування положень ст.388 ЦК
України дійшов Верховний Суд України у
постанові від 16 квітня 2014 року. Отже,
оскільки добросовісне набуття в
розумінні ст.388 ЦК України можливе лише
тоді, коли майно придбано не
безпосередньо у власника, а в особи, яка
не мала права відчужувати це майно,
наслідком угоди, укладеної з таким
порушенням, є повернення майна з чужого
володіння.

На підставі викладеного суд приходить
до висновку щодо задоволення позовних
вимог про витребування із володіння
відповідача нерухомого майна, оскільки
на час укладання договору між
відповідачкою ОСОБА_4 та ОСОБА_6
власником спірної квартири був позивач
ОСОБА_1

Крім того, як роз'яснено у п.10
коментаря до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» рішення суду
про задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійсним
правочином, чи витребування майна із
чужого володіння є підставою для
здійснення державної реєстрації
права власності на майно, що підлягає
державній реєстрації, за власником, а
також скасування попередньої
реєстрації (ст.ст.19,27 Закону України
від 1 липня 2004 року «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень»).

Щодо посилання представника
відповідача на пропуск строку позовної
давності, то суд вважає, що такий строк
не пропущений, бо позивач не звертався
до суду із новим позовом, а лише змінив
підстави, а всі вимоги стосувалися
правових відносин щодо володіння
спірною квартирою.

Керуючись ст.ст.16,387,388 ЦК України,
ст.ст.10,11,58-60,88, 209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
третьої особи ОСОБА_5 про витребування
квартири з чужого незаконного
володіння задовольнити.

Витребувати із володіння ОСОБА_4 (ІН
НОМЕР_1, паспорт НОМЕР_2, виданий
Ізмаїльським МВУМВС України в Одеській
області 06.06.1996р.) квартиру АДРЕСА_1 та
повернути вказану квартиру ОСОБА_1
(паспорт НОМЕР_3, виданий Ізмаїльським
МВУМВС України в Одеській області
25.03.1998р.)

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя В.М.Швець