Справа № 184/219/14-ц
Номер провадження 2/184/152/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014м.
ОрджонікідзеОрджонікідзевський
міський суд Дніпропетровської області
в складі суду:

головуючої - судді Горбенко Н.В.,

при секретарі - Попівніч Н.І.,

за участі: представника позивача -
Касьянова Р.О., Гуслистого С.О.,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

третьої особи - Шмаль В.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Орджонікідзе цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третьої
особи на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог ліквідатора
ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі» - Шмаля
Володимира Григоровича про стягнення
заборгованості за договором поруки та
судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся 17.06.2003р до суду
із зазначеним позовом і просить
стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за
кредитним договором №В08 від 17.05.2002 р. в
розмірі 391 083,51 доларів США, що за курсом
7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 06.06.2012 року
складає 312 4757,24грн., з яких кредитна
заборгованість - 51 661,02 доларів США;
заборгованість по відсоткам - 158 224,2
доларів США; заборгованість по пені - 181
198,29 доларів США, а також судові витрати
по справі: витрати на оплату судового
збору та витрати на оплату
інформаційно-технічного забезпечення
судового процесу.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовну заяву та
уточнив суму позову та пояснив, що 17
травня 2002р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк» і ДП
«Інкар» ЗАТ «Оветрі» було укладено
кредитний договір №В08, предметом якого
було надання ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
кредиту на строк до 19 травня 2003р. в сумі
57 202,00 доларів США зі сплатою ДП «Інкар»
ЗАТ «Оветрі» за користування кредитом
20,0 % річних, а у випадку порушення
строків повернення кредиту - 40% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом. У
забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
перед ПриватБанком за вищевказаним
кредитним договором з ОСОБА_3 було
укладено Договір поруки від 17.05.2002р.
Відповідно до п.п.1; 2.2.2; 2.2.3;2.2.4
Кредитного договору ДП «Інкар» ЗАТ
«Оветрі» повинне було погашати кредит
в порядку й строки, вказані в
вищенаведених пунктах кредитного
договору. Дані зобов'язання ДП «Інкар»
ЗАТ «Оветрі» порушило, в зв'язку з чим
станом на 06.06.2012р. заборгованість ДП
«Інкар» ЗАТ «Оветрі» перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» за кредитним договором
становить 391 083,51 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 06.06.2012р. складає 3
124 757,24 грн. з яких кредитна
заборгованість - 51 661,02 доларів США;
заборгованість по відсоткам - 158 224,2
доларів США; заборгованість по пені - 181
198,29 доларів США.

Позивач під час судового розгляду
змінював свої позовні вимоги
неодноразово та звертає увагу, що в
забезпечення ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
своїх зобов'язань перед «ПриватБанком»
було укладено додаткову угоду до
договору застави з ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі», згідно якої ДП «Ю-Топаз»
надав в заставу банку майно трикотажні
вироби на суму 322 598грн. та автомат
плосковязальний. Ухвалою
господарського суду Дніпропетровської
області від 25.03.2003 р. визнана грошова
вимога банку до ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі» у сумі 320 102,18грн. на заставлене
майно. Відповідно до ухвали
господарського суду від 15.12.2005р. вимоги
заставного кредитора у розмірі 320
102,18грн. вважаються погашеними. Згідно
довідки ліквідатора ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі» в порядку здійснення
ліквідаційної процедури від
заставленого майна отримано суму 62
250,76грн., зазначена сума зараховано
банком до суми боргу, про що є
меморіальні ордери і вона не підлягає
стягненню. Доводи відповідачки про те,
що у зв'язку з ухвалою господарського
суду від 15.12.2005р. борг по кредитному
договору вважається погашеним є
безпідставним, оскільки відповідно до
норм цивільного кодексу у разі
порушення боржником зобов'язань
забезпечених порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники.
Договір поруки є чинним, тому перед
банком зобов'язання ОСОБА_3 не
припинялися.

В судові засіданні відповідачка ОСОБА_3
позов не визнала повністю і оспорює
його взагалі, як у частині наявності
вказаної у позові заборгованості, так і
у частині законності та
обґрунтованості стягнення з неї
нарахованої банком суми
заборгованості, а також оспорює
правильність нарахованої
заборгованості і посилається на
наступне: що 17.05.2002р. між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» і ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
було укладено кредитний договір №В08,
згідно якого банк надав ДП «Інкар» ЗАТ
«Оветрі» кредиту на строк до 19.05.2003р. в
сумі 57 202,00 доларів США. Нею дійсно було
підписано договір поруки від 17.05.2002р.
Однак згідно п.3.1 кредитного договору
кредит надавався під забезпечення
усіма основними і оборотними коштами
позичальника та Договору займу №В08 від
17.02.2002р., який було укладено з ДП
«Ю-Топаз» ЗАТ «Оветрі». Оскільки,
ухвалою господарського суду
Дніпропетровської області від 25.03.2003 р.
визнана грошова вимога банку до ДП
«Ю-Топаз» ЗАТ «Оветрі» у сумі 320 102,18грн.
на заставлене майно. Відповідно до
ухвали господарського суду від 15.12.2005р.
вимоги заставного кредитора у розмірі
320 102,18грн. вважаються погашеними. Тому
вона не повинна відповідати за
кредитним договором. Крім того
зазначає, що вона не згодна з сумою
боргу, так як чітких розрахунків не має.
Також банком було забрано майно по
договором застави на усю суму кредиту
навіть з лишком. Просить відмовити у
позові.

В судовому засіданні представник
відповідача - адвокат ОСОБА_4 пояснила,
що в договорі кредиту чітко зазначено,
що кредит взятий під забезпечення
усіма основними і оборотними коштами
позичальника та Договору займу №В08 від
17.02.2002р., який було укладено з ДП
«Ю-Топаз» ЗАТ «Оветрі». Оскільки
фактично майно по заставному кредиту
перебувало в банку, однак банк не
враховував це заставне майно при
нарахуванні відсотків за користування
кредитом. При ліквідаційній процедурі
ДП «Ю-Топаз» господарський суд у своїй
ухвалі зазначив, що вимоги заставного
кредитора у розмірі 320 102,18грн.
вважаються погашеними. Звертає увагу,
що банк не надає чітких даний про
розрахунок боргу по кредиту. Крім того
рішення господарського суду про
погашення заставного кредиту в сумі 320
102,18грн. 2005 року банком так і не
виконано. Вважає, що позов є
безпідставним і просить відмовити
банку у позові.

В судовому засідання третя особа-
арбітражний керуючий Шмаль В.Г. -
ліквідатор ДП "Інкар" ЗАТ "Оветрі"
пояснив, що по ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі» з
18.03.2011р триває провадження у справі про
банкрутство №5005/3537/2011. Постановою
Господарського суду Дніпропетровської
області від 29.03.2011 року ДП "Інкар" ЗАТ
"Оветрі'" було визнано банкрутом й
відкрито по справі ліквідаційну
процедуру, яка триває до сьогодні.
Ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 16.04.2013 р.
було припинено повноваження
арбітражного керуючого Чикильдіної
С.А., як ліквідатора ДП "Інкар" ЗАТ
"Оветрі" та ліквідатором боржника було
призначено Данильченка Р.В. А з 20.05.2014
року його- Шмаль В.Г призначено
арбітражним керуючим ДП «Інкар» ЗАТ
«Оверті» на один рік до 01.02.2015р . ПАТ КБ
"ПРИВАТБАНК" є кредитором ДП "Інкар" ЗАТ
"Оветрі". Настільки йому відомо, ДП
«Інкар» ЗАТ «Оверті» має два
поручителі, а саме ще і ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оверті». Відносно ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оверті» було відкрито ліквідаційну
процедуру, дане підприємство було
ліквідовано, в рамках даної
ліквідаційної процедури ПриватБанком
було заявлено вимогу в сумі 320
102грн.18коп., яка була задоволена.
Ліквідатор три рази просив банк
списати цю заборгованість, однак банк
не списував борг і не надавав
документу, що підтверджував списання.
Оскільки ПриватБанк зловживав своїм
правом, ним подано заяву до
господарського суду про виключення
банку з числа кредиторів. Крім того,
звертає увагу, що ПриватБанк отримав 320
120,18грн. в 2005 році, і дана суму підлягала
списанню кредитором банком, як
погашена на підставі ЗУ «Про
відновлення платоспроможності
боржника та визнання його банкротом».
Тому банк зловживає своїми правами,
оскільки пред'являє вимоги до ОСОБА_3
Постільки заборгованість погашена ще в
2005 році і з цього моменту перестає
нараховуватись відсотки та пеня.

З метою виконання покладених на нього
судом обов'язків, як на ліквідатора, він
три рази звертався до ПАТ КБ
«Приватбанку» з вимогою надати йому
відповідні бухгалтерські та фінансові
документи, які б підтверджували
наявність боргу ДП « Інкар» ЗАТ «
Оветрі» перед кредитором ПАТ КБ «
Приватбанк» за кредитним договором,
укладеним між ними 17.05.2002 року,
поручителем по якому є ОСОБА_3 Вказана
вимога була викликана тим, що у нього
виникли сумніви про наявність
заборгованості за цим договором
взагалі, і відносно нарахованої суми
заборгованості за вказаним договором
окремо.

Згідно абзацу 4 п. 1 ст. 23 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції,
дія якої розповсюджується на справу
про банкрутство № 5005/3537/2011, з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури: припиняється нарахування
неустойки (штрафу, пені), процентів та
інших економічних санкцій по всіх
видах заборгованості банкрута.

Перебування ДП «Інкар» ЗАТ «Оветри»
у стадії ліквідації у провадженні
про банкрутство унеможливлює
нарахування усіх видів економічних
санкцій з дати визнання юридичної
особи банкрутом.

Шмаль В.Г. пояснив суду, що
зобов'язання поручителя мають
похідний характер від зобов'язань
основного боржника. І у разі, якщо, з
дня прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника ДП «
Інкар» ЗАТ « Оветрі» банкрутом і
відкриття ліквідаційної процедури:
припиняється нарахування неустойки
(штрафу, пені), процентів та інших
економічних санкцій по всіх видах
заборгованості банкрута, то у такому
разі немає підстав для нарахування та
стягнення неустойки, процентів та
інших економічних санкцій і з
поручителя ОСОБА_3І теж з 29.03.2011 року. .

Також він пояснив, що згідно ухвали
Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.12.2005
року, якою затверджено ліквідаційний
баланс та звіт ліквідатора ДП «Ю -
Топаз» ЗАТ «Оветри», вирішено вважати
погашеними вимоги ПАТ КБ
«Приватбанк», які виникли на підставі
кредитного договору від 17 травня 2002
року та були заявлені для
відшкодування у провадження про
банкрутство ДП «Ю - Топаз» ЗАТ
«Оветри» згідно з ухвалою
Господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2003
року по справі № Б24/221/02 (том 1, а.с. 167).

Згідно п. 6 ст. 31 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
божника або визнання його банкрутом»
в редакції, яка була чинною на час
розгляду вказаної справи про
банкрутство, вимоги, не задоволені за
недостатністю майна, вважаються
погашеними і стягненню удруге не
підлягають. Він вважає, що
зобов'язання ДП «Інкар» ЗАТ «Оветри»
по кредитному договору від 17 травня
2002 року на повну суму заборгованості
припинилися 15.12.2005 р. у межах
ліквідаційної процедури банкрутства
майнового поручителя ДП «Ю-Топаз»
ЗАТ «Оветри». Погашення тіла кредиту
означає, що нові проценти
нараховуватися не можуть. Далі, якщо б
зобов'язання ДП «Інкар» ЗАТ «Оветри»
по кредитному договору від 17 травня
2002 р. не були припинені 15.12.2005р., то у
такому разі вони вважаються такими, що
припинилися 09.06.2011р. згідно листів
відділу Державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції про стягнення
заборгованості з ДП «Інкар» ЗАТ
«Оветри» у зв'язку з відсутністю
майна у боржника. Строк пред'явлення
виконавчого документу повторно
сплив 09.06.2011р.

Пропуск позивачем строку для
повторного пред'явлення виконавчого
документу тягне за собою погашення
основного зобов'язання і далі
припинення поруки.

На вимоги кредиторів
розповсюджується не тільки позовна
давність, але і строк виконавчого
провадження. Якщо кредитор втратив
право на виконавче провадження, то
він позбавлений і права на
отримання заборгованості через
банкрутство.

Пропуск строку давності при
стягненні основного зобов'язання
тягне за собою сплив строку давності
і по договорам забезпечення
основного зобов'язання.

Шмаль В.Г. пояснив, що він звернувся з
клопотанням до Господарського суду
Дніпропетровської області по справі
про банкрутство ДП « Інкар» ЗАТ «
Оветрі» про виключення ПАТ КБ «
Приватбанк» з кредиторів на підставі
вказаного вище кредитного договору від
17.05.2002р. Поки ніякого рішення
Господарським судом Дніпропетровської
області за його клопотанням не
прийнято. Також він зазначив, що
частково вимоги банку за вказаним
кредитним договором були задоволені за
рахунок майна на підставі договору
застави теж від 17.05.2002 року, який був
передбачений як спосіб забезпечення
кредитного договору самим текстом
договору.

Допитаний свідок ОСОБА_8 пояснив, що він
був керівником ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі». Банком з підприємством було
укладеного договір застави, по
договору банку передавалось майно, що
було зазначено у договорі на суму 322
598грн. Коли рішенням господарського
суду в 2005 році було задоволено вимогу
банку на суму 320 102грн., було зазначено,
що вимога банку вважається погашеною.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи і оцінивши
їх в сукупності прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
задовольнити з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено,
що 17 травня 2002р. між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
і ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі» було укладено
кредитний договір №В08, предметом якого
було надання ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
кредиту на строк до 19 травня 2003р. в сумі
57 202,00 доларів США зі сплатою ДП «Інкар»
ЗАТ «Оветрі» за користування кредитом
20,0 % річних, а у випадку порушення
строків повернення кредиту - 40% річних
від суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом. У
забезпечення своєчасного виконання
зобов'язань ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі»
перед ПриватБанком за вищевказаним
кредитним договором з ОСОБА_3 було
укладено Договір поруки від 17.05.2002р.
Крім того, було укладено договір
застави між банком та ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі», відповідно до якого ДП
«Ю-Топаз» ЗАТ «Оветрі» відповідало
перед банком за договором кредиту, що
надавався ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі» та
передало банку майно на суму 322 598грн.
Відповідно до п.п.1; 2.2.2; 2.2.3;2.2.4
Кредитного договору ДП «Інкар» ЗАТ
«Оветрі» повинне було погашати кредит
в порядку й строки, вказані в
вищенаведених пунктах кредитного
договору. Дані зобов'язання ДП «Інкар»
ЗАТ «Оветрі» порушило, в зв'язку з чим
станом на 06.06.2012р. заборгованість перед
ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним
договором становить 391 083,51 доларів США,
що за курсом 7,99 відповідно до
службового розпорядження НБУ від
06.06.2012р. складає 3 124 757,24 грн. з яких
кредитна заборгованість - 51 661,02 доларів
США; заборгованість по відсоткам - 158
224,2 доларів США; заборгованість по пені
- 181 198,29 доларів США. Згідно п.2 договору
у разі невиконання боржником своїх
зобов'язань за кредитним договором
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні боржники
(т.1 а.с.7).

Правові відносини між двома юридичними
особами ПАТ КБ « Приватбанк» та ДТ

« Інкар» ЗАТ « Оветрі» з приводу
укладеного між ними кредитного
договору від 17.05.2002 р. підпадають під
дію як Цивільного Кодексу України 1963р
так і під дію Господарчого кодексу
України.

Відповідно до ст.151 ЦК Української РСР
1963р (далі - ЦК УРСР), чинного на час
виникнення спірних правовідносин, в
силу зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію, наприклад:
передати майно, виконати роботу,
сплатити гроші та інше, або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
договору або інших підстав, зазначених
у ст.4 цього Кодексу.

Згідно положень ст.ст.161, 162 ЦК УРСР
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону, акту
планування, договору, а при відсутності
таких вказівок - відповідно до вимог, що
звичайно ставляться. Одностороння
відмова від виконання зобов'язання і
одностороння зміна умов договору не
допускається, за винятком випадків,
передбачених законом.

Відповідно до ст.175 ЦК УРСР при
солідарному обов'язку боржників
кредитор вправі вимагати виконання як
від усіх боржників разом, так і від
кожного з них окремо, причому як
повністю, так і в частині боргу.

Кредитор, який не одержав повного
задоволення від одного із солідарних
боржників, має право вимагати
неодержане з решти солідарних
боржників. Солідарні боржники
залишаються зобов'язаними доти, поки
зобов'язання не погашено повністю.
Виконання солідарного зобов'язання
повністю одним з боржників звільняє
решту боржників від виконання
кредиторові.

Відповідно до положень ст.ст.191, 192 ЦК
УРСР за договором поруки поручитель
зобов'язується перед кредитором іншої
особи відповідати за виконання нею
свого зобов'язання в повному обсязі або
в частині. В разі невиконання
зобов'язання боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Поручитель відповідає в тому ж обсязі,
як і боржник, зокрема, відповідає за
сплату відсотків, за відшкодування
збитків, за сплату неустойки, якщо інше
не встановлено договором поруки.

З матеріалів справи вбачається, що
кредитний договір також був
забезпечений договором застави,
укладеним 17.05.2002р. між ЗАТ КБ Приватбанк
та юридичною особою ДП «Ю-Топаз» ЗАТ
«Оветрі».

Позивач посилався на те, що
зобов'язання за кредитним договором не
виконані і продовжують існувати і що
погашення боргу за кредитним договором
на підставі ухвали Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.12.2005р
не є підставою вважати його погашеним,
оскільки відповідно до ст.554 ЦК України
та п.2 договору поруки у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники. За таких обставин
процедура ліквідації юридичної особи
ДП «Ю-Топаз» ЗАТ «Оветрі», як одного з
майнових поручителів, не позбавляє
кредитора(позивача) права заявляти
позов до іншого боржника, який повинен
виконати зобов'язання за кредитною
угодою на суму фактично не
відшкодованого боргу. Ліквідація
юридичної особи може бути підставою
для припинення її власних зобов'язань
відповідно до вимог Закону «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
однак не може бути підставою для
припинення зобов'язань інших
солідарних боржників.

Відповідачкою ОСОБА_3, як встановлено
судом, договір поруки було оскаржено,
однак рішенням Орджонікідзевського
міського суді від 09.04.2014 року в позові
про визнання договору поруки недійсним
було відмовлено, оскільки відповідачка
пропустила строк позовної давності, а в
судовому засіданні не довела, що він
був пропущений нею з поважних причин.
Рішенням Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 10.06.2014
року рішення Орджонікідзевського
міського суду в частині відмови у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності було змінено, а в частині
відмови у позові залишено в силі. Отже,
договір поруки від 17.05.2002 року
укладений між ПриватБанком та ОСОБА_3 є
чинним.

Однак, суд вважає, що незважаючи на всі
вимоги законів, позивач не надав суду
доказів на доведеність свого позову.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які посилається, як на
підстави своїх вимог.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення в
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи (ст. 59 ЦПК України).

Всупереч вимогам зазначених статей,
позивач не надав суду жодних
належних доказів, які б свідчили про
наявність заборгованості відповідача
за кредитним договором від 17 травня
2002 року взагалі і на зазначену в позові
суму окремо.

Так, відносно позовних вимог банку у
частині стягнення з відповідачки
нарахованої банком пені та відсотків,
суд приходить до висновку, що у цій
частині позов не підлягає задоволенню,
виходячи ще і з наступних підстав.

Постановою Господарського суду
Дніпропетровської області від 29
березня 2011 року (том 4, а.с.55), яка є
чинною на теперішній час, основний
боржник по кредитному договору від 17
травня 2002 року ДП «Інкар» ЗАТ
«Оветри» визнано банкрутом.

Згідно абзацу 4 п. 1 ст. 23 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом» в редакції,
дія якої розповсюджується на справу
про банкрутство № 5005/3537/2011, з дня
прийняття господарським судом
постанови про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури: припиняється нарахування
неустойки (штрафу, пені), процентів та
інших економічних санкцій по всіх
видах заборгованості банкрута.

Перебування ДП «Інкар» ЗАТ «Оветри»
у стадії ліквідації у провадженні
про банкрутство унеможливлює
нарахування усіх видів економічних
санкцій з дати визнання юридичної
особи банкрутом.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Якщо, як зазначено вище, з дня прийняття
господарським судом постанови про
визнання боржника ДП « Інкар» ЗАТ «
Оветрі» банкрутом і відкриття
ліквідаційної процедури, припиняється
нарахування неустойки (штрафу, пені),
процентів та інших економічних
санкцій по всіх видах заборгованості
банкрута, то у такому разі немає
підстав для нарахування та стягнення
неустойки, процентів та інших
економічних санкцій і з поручителя
ОСОБА_3

Однак, як вбачається з матеріалів
справи, позивач продовжував їх
нараховувати і далі всупереч вказаним
вище вимогам закону.

В позовній заяві банку відсутнє як
фактичне, так і правове обґрунтування
підстави для нарахування та стягнення
неустойки, процентів та інших
економічних санкцій і з поручителя
ОСОБА_3 після визнання ДП «Інкар «ЗАТ
«Оветрі» банкрутом та відкриття
ліквідаційної процедури.

Тому суд вважає позовні вимоги банку у
частині стягнення з відповідачки
нарахованих процентів та пені,
починаючи з 29.03.2011р. незаконними і
такими що не підлягають задоволенню.

Також не відповідають нормам діючого
законодавства, а саме є незаконними і
такими, що не підлягають задоволенню,
позовні вимоги банку відносно
нарахування пені і за період,
попередній до дати визнання ДП
«Інкар» ЗАТ «Оветри» банкрутом ,
тобто за період до 29.03.2011 року, виходячи
з наступного.

Відповідно до ст. 232 Господарського
кодексу України нарахування штрафних
санкцій за прострочення виконання
зобов'язання, якщо інше не встановлено
законом або договором, припиняється
через шість місяців від дня, коли
зобов'язання мало бути виконано.

Отже для нарахування пені
застосовується строк у шість
місяців. В наданому позивачем
розрахунку заборгованості за
кредитним договором вказані вимоги
закону не дотримані.

Наданий Позивачем розрахунок
заборгованості по своїй правової
природі не відповідає вимогам
присутності до належних і допустимих
доказів, які закріплені і статтях 57, 59
ЦПК України, а також статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік і
фінансову звітність. Зазначена
позиція чітко відображена в рішенні
Вищого господарського суду України від
28 вересня 2011 року по справі 10/52 від
28.09.2011р. (щодо переліку документів
первинного бухгалтерського обліку, які
підтверджують здійснення
господарської операції); де чітко
зазначено, що: «Колегія суддів,
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
належними доказами, які підтверджують
наявність чи відсутність
заборгованості, а також встановлюють
розмір заборгованості, можуть бути
виключно первинні документи, оформлені
у відповідності до вимог ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність", а відповідачем на
підтвердження безспірності своїх
вимог, як встановлено судами, не було
подано первинних документів».

Суд бере до уваги і ту обставину, що
ухвали Господарського суду
Дніпропетровської області від 15.12.2005
року , (т.1, а.с. 147, 168, том 4, а.с. 69), яка є
чинною на даний час і якою
затверджено ліквідаційний баланс та
звіт ліквідатора ДП «Ю - Топаз» ЗАТ
«Оветри», вирішено вважати погашеними
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк», які
виникли на підставі кредитного
договору від 17 травня 2002 року та
були заявлені для відшкодування у
провадження про банкрутство ДП «Ю -
Топаз» ЗАТ «Оветри» згідно з ухвалою
Господарського суду
Дніпропетровської області від 25.06.2003
року по справі № Б24/221/02 (том 1, а.с. 167).

Згідно п. 6 статті 31 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
божника або визнання його банкрутом»
в редакції, яка була чинною на час
розгляду вказаної справи про
банкрутство, вимоги, не задоволені за
недостатністю майна, вважаються
погашеними і стягненню удруге не
підлягають.

Таким чином, зобов'язання ДП «Інкар»
ЗАТ «Оветри» по кредитному договору
від 17 травня 2002 року на повну суму
заборгованості припинилися 15.12.2005 року
у межах ліквідаційної процедури
банкрутства майнового поручителя ДП
«Ю - Топаз» ЗАТ «Оветри».

Основний боржник по кредитному
договору від 17 травня 2002 року
підприємство ДП «Інкар» ЗАТ «Оветри»
перебуває у стадії ліквідації у
провадженні про банкрутство, згідно з
ухвалою Господарського суду
Дніпропетровської області від 30.10.2014
року по справі №5005/3537/2011, яка
присутня у матеріалах справи.

Судом встановлена дата завершення
ліквідаційної процедури, а саме 01.02.2015
року.

Вказана справа знаходилася на розгляді
в різних судових інстанціях вже
протягом тривалого часу, і
неодноразово різні судові інстанції
за клопотанням відповідача, її
представника та третьої особи по
справі зобов'язували позивача надати
окрім довідок інші письмові докази на
підтвердження існуючої заборгованості
за кредитом.

Але вказані вимоги судових інстанцій, у
тому числі і вимога вказаного суду,
позивачем виконана не була.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд надав банку роз'яснення щодо
доцільності надання інших вказаних
вище у рішенні документів , які б з
достовірністю підтверджували, або б
спростовували позовні вимоги банку.
Але банк не скористувався своїм правом
і не надав суду більше ніяких письмових
доказів, окрім складаних ним та
підписаних ним довідок та розрахунків
заборгованості.

Під час нового розгляду справи судом
першої інстанції позивачу теж було
роз'яснено його право надати докази на
підтвердження існування кредитної
заборгованості на зазначену у позові
суму. Але позивач не скористувався
своїм правом . Позивач не надав суду
ніяких письмових доказів, які б не
викликали сумнівів у наявності
вказаної у позові заборгованості
відповідача перед позивачем, окрім
наданих позивачем довідок та
розрахунків про наявність
заборгованості за зазначеним
договором, які складені самим
позивачем, і які не містять ніяких
посилок на джерело інформації,
викладеної в зазначених довідках
банку.

Так в в матеріалах справи містяться
різні суми розрахунків по датам та
періодам, як стосовно нарахування
пені, так і по загальній сумі.

Так, згідно наданих Позивачем
розрахунків розрахунок пені
починається:

Станом на 16.01.2009 року - з 01.01.2004 року
(том 1, а.с.148);

Станом на 26.07.2010 року - з 08.05.2003 року
(том 1, а.с. 220);

Станом на 02.11.2010 року - з 24.05.2006 року
(том 1, а.с. 261).

Також, у матеріалах справи присутні
три розрахунки наданої позивачем
заборгованості, причому сума
заборгованості на ранішу дату
більше сум на більш пізні дати,
незважаючи на те, що боржником ДП «
Інкар» ЗАТ « Оветрі» та відповідачкою
погашення заборгованості у зазначені
у розрахунках періоди не
здійснювалося.

Так станом на 26.07.2010 року - 373537, 58
доларів США (том 1, а.с. 220);

Станом на 11.10.2010 року - 336101, 03 доларів
США (том 1, а.с. 274);

Станом на 02.11.2010 року - 362764, 22 доларів
США (том 1, а.с. 276).

Тобто чомусь у липні 2010 року,
відповідно до наданого банку
розрахунку сума заборгованості
виявилася більше ніж станом і на
жовтень і на листопад цього ж року.

Крім того, в матеріалах справи
присутні і інші розрахунки позивача :

За період часу з 21.05.2002 р по 06.06.2012 р -
391 083,51 доларів США (том 3, а.с 39);

За той самий період, з 21.05.2002 по 06.06.2012
р - 426 682, 96 доларів США (том 4, а.с. 4).

Тобто заявлена сума позову у розмірі
391 083,51 доларів США, спростовується
іншими розрахунками позивача,
хронологічно поданими пізніше.

Вказана підстава теж надавала суду
підстави для сумнівів правильності
наданих банком розрахунків
заборгованості .

Наведене не дозволяє визнати надані
позивачем розрахунки заборгованості,
яка підлягає стягненню, такими , що
відповідають вимогам закону про
належність та допустимість доказів.

Таким чином, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити.

У зв'язку із відмовою в
задоволенні позову слід відмовити
позивачу у стягненні з відповідачки на
користь позивача його витрат на оплату
судового збору та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Керуючись ст.ст.151,161, 162, 175, 191, 192 ЦК
УРСР 1963 року, ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові Публічному
акціонерному товариству Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третьої
особи на стороні відповідача, що не
заявляє самостійних вимог ліквідатора
ДП «Інкар» ЗАТ «Оветрі» - Шмаля
Володимира Григоровича про стягнення
заборгованості за договором поруки та
судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10-ти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10-ти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення викладено 05
грудня 2014р.

Суддя Орджонікідзевського міського
суду Н. В. Горбенко