Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
селянського (фермерського)
господарства «Мрія» про стягнення
боргу за договором позики, за
касаційною скаргою селянського
(фермерського) господарства «Мрія» на
рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 08 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 11 серпня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з уточненим згодом позовом до
селянського (фермерського)
господарства «Мрія» (далі - СФГ
«Мрія») про стягнення боргу за
договором позики.

Позовні вимоги мотивував тим, що за
період з 2008 року до 2012 року згідно з
попередньою домовленістю про введення
його у співзасновники, передав голові
СФГ «Мрія» ОСОБА_2. 4 180 000 грн, які
останнім були використані на розвиток
господарства та на особисті потреби.

Передумавши вводити його у
співзасновники СФГ «Мрія», голова
господарства ОСОБА_2. 22 квітня 2012 року
написав розписку, відповідно до якої
зобов'язався повернути вказану суму
коштів до 22 квітня 2013 року.

Посилаючись на те, що в обумовлений
розпискою термін кошти йому повернуті
не були, ОСОБА_1 просив позов
задовольнити та стягнути з відповідача
суму боргу з урахуванням інфляційних
витрат та 3 % річних, а всього 4 603 673 грн 54
коп.

Рішенням Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 08 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 11 серпня 2014 року, позов задоволено.

Стягнуто з СФГ «Мрія» на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 22 квітня
2012 року в розмірі 4 180 000 грн., інфляційне
збільшення цього боргу в сумі 285 905 грн 32
коп., 3 % річних - 137 768 грн 22 коп.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі СФГ «Мрія» просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з
наявності у відповідача боргових
зобов'язань перед позивачем, за
порушення виконання яких СФГ «Мрія»
має сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також 3% річних від
простроченої суми, відповідно до
положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому судом зазначено, що дії
голови СФГ «Мрія» щодо зміни
домовленості про спільну діяльність й
відповідно введення позивача у
співвласники господарства та
укладення унаслідок чого договору
позики, не суперечать чинному
законодавству, оскільки новація
зобов'язання прямо передбачена
положеннями ст. 604 ЦК України.

Однак повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Так за правилами ст. 1053 ЦК України, за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням.
Заміна боргу позиковим зобов'язанням
провадиться з додержанням вимог про
новацію і здійснюється у формі,
встановленій для договору позики
(стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно з ч. 2 - 4 ст. 604 ЦК України,
зобов'язання припиняється за
домовленістю сторін про заміну
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням між тими ж сторонами
(новація). Новація не допускається щодо
зобов'язань про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, про сплату
аліментів та в інших випадках,
встановлених законом. Новація припиняє
додаткові зобов'язання, пов'язані з
первісним зобов'язанням, якщо інше не
встановлено договором.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно розписки від 22 квітня 2012 року
саме ОСОБА_2 взяв на себе зобов'язання
повернути ОСОБА_1 суму коштів у розмірі
4 180 000 грн протягом календарного року -
до 22 квітня 2013 року.

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Отже, судове рішення теж
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із роз'яснень, викладених у п. 11
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судове рішення у
цивільній справі» за №14 від 18 грудня
2009 року вбачається, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи наявність
або відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта статті 60
ЦПК). Оскільки правом на звернення до
суду за захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій у порушення вимог ст. ст.
212 - 214, 315 ЦПК України на вказані
положення закону уваги не звернули,
доводів та заперечень сторін не
перевірили, не визначилися в
достатньому обсязі із характером
спірних правовідносин, не надали
належної оцінки наявним у справі
доказам, не з'ясували належним чином
обставин справи, які мають суттєве
значення для її вирішення, зокрема,
виходячи з того, що між сторонами
укладений договір позики, залишили
поза увагою, що розписка, надана
позивачем, як доказ укладення такого
договору, містить лише зобов'язання
повернути грошові кошти, натомість, за
положеннями ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а таких умов
розписка не містить.

Поза увагою судів обох інстанцій
залишилося й те, що зобов'язання по
поверненню відповідної суми коштів,
згідно вказаної розписки бере на себе
особисто голова СФК «Мрія» - ОСОБА_2,
проте згідно наказу господарства від 01
березня 2012 року, обов'язки голови, на
час складання розписки, виконувала
зовсім інша особа - ОСОБА_3

Крім того, покладаючи обов'язок по
поверненню суми боргу, з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних на СФГ
«Мрія», суди не з'ясували питання, чи
були витрачені й в якому розмірі
грошові кошти на потреби господарства,
унаслідок чого фактично вирішили
питання про права і обов'язки членів
самого господарства, які відповідно до
вимог Статуту СФГ «Мрія» є його
співвласниками, питання про залучення
яких до участі у справі у визначеному
ст. ст. 33, 35 ЦПК України порядку не
вирішувалося.

Наведене свідчить про те, як суд першої
так і апеляційної інстанції, у
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
сприяли всебічному та повному
з'ясуванню обставин справи, не
встановили обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, не надали відповідної правової
оцінки наявним у матеріалах справи
доказам.

За таких обставин суди не виконали
своїх обов'язків, визначених законом,
повно, всебічно й об'єктивно не
з'ясували усіх обставин справи та не
надали їм належної оцінки, не
визначились з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, що їх регулює, ухвалили рішення,
які не можна визнати законними та
обґрунтованими, у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу селянського
(фермерського) господарства «Мрія»
задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного
суду Вінницької області від 08 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 11 серпня 2014
року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

Т.П. Дербенцева

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко