Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2451/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Степанов С. В.
Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді: Суровицької Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Кіселика С.А.,

при секретарі: Кравченко Я.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Долинського районного суду
Кіровоградської області від 01 серпня
2014 року у справі за позовом ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року публічне
акціонерне товариство «Райффайзен
Банк Аваль» звернулось в суд з позовом
до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача - ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Банк зазначав, що 11 липня 2008 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
правонаступником якого є ПАТ, та ОСОБА_4
було укладено кредитний договір №
014-09.5-84409, згідно якого Банк надав
позичальнику кредит у сумі 12 000 доларів
США зі сплатою 14 % річних за
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення коштів - 11 липня 2018
року.

В забезпечення виконання
вказаного кредитного договору між
Банком та ОСОБА_2, як поручителем, було
укладено 11 липня 2008 року договір
поруки № 014-09.5-84409, згідно якого
поручитель несе солідарну з боржником
відповідальність перед банком у
випадку невиконання боржником взятих
на себе зобов'язань по кредитному
договору.

ОСОБА_4 належним чином умови
кредитного договору не виконує, тому
заочним рішенням Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 15 липня 2010 року за позовом
банку до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
стягнення кредитної заборгованості,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 16 липня 2010 року, стягнуто з
ОСОБА_4 на користь банку заборгованість
станом на 01 грудня 2009 року в сумі 104 128, 68
грн. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві
власності ОСОБА_4. Встановлено способом
реалізації предмета іпотеки
проведення прилюдних торгів у межах
процедури виконавчого провадження з
початковою ціною продажу 81 018 грн.
Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1.

Проте вказане рішення суду не
виконано, станом на 27 листопада 2013 року
утворилась заборгованість за
кредитним договором в сумі 7 475,40
доларів США, що в еквіваленті до гривні
України становить 59 750,87 грн., з яких:
1845,95 доларів США - прострочені платежі
за кредитом, що в еквіваленті до гривні
складає 14 754,52 грн; 5 629,47 доларів США -
заборгованість за нарахованими, але не
сплаченими відсотками, що еквівалентно
44 996,35 грн.

Крім того, Банком нараховано пеню в
сумі 47 193,60 доларів США, що еквівалентно
до гривні становить 377 218,44 грн., тому
загальний борг ОСОБА_4 перед Банком
складає 63 831,18 доларів США , що в
еквівалентні до гривні становить 510 202,61
грн..

Посилаючись на ст.543 ЦК України Банк
просив суд стягнути на його користь з
ОСОБА_2, як поручителя ОСОБА_4,
заборгованість по кредитному договору
від 11 липня 2008 року в сумі 510 202,61 грн. та
судові витрати в сумі 3 441 грн. (а.с.2-4).

Рішенням Долинського районного суду
Кіровоградської області від 01 серпня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованість за кредитним
договором № 014-09.5-84409 від 11 липня 2008 року
у розмірі 510 202,61 грн. та розподілено
судові витрати (а.с.136-137).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову (а.с.142-143).

В судовому засіданні
апеляційної інстанції представник
Банку заперечив проти доводів
апеляційної скарги і просив рішення
суду залишити без змін.

ОСОБА_2 та третя особа - ОСОБА_4, які
належним чином повідомлені про час та
місце розгляду справи, в судове
засідання після відкладення розгляду
справи двічі за їх клопотанням, не
прибули.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України їх
неявка не перешкоджає розглядові
справи.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що 11 липня 2008 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (нині -
ПАТ) та ОСОБА_4 укладено кредитний
договір № 014-09.5-84409, за умовами якого
Банк надав кредит у розмірі 12 000
доларів США на придбання квартири під
заставу нерухомого майна, ануїтет, а
ОСОБА_4 зобов'язалась повернути кредит
у строк не пізніше 11 липня 2018 року зі
сплатою 14 % річних за користування
кредитом та комісії.

Пунктами 1.3.2, 7.1. кредитного
договору передбачено, що позичальник
сплачує щомісячний ануїтетний платіж
в сумі 186,32 доларів США згідно графіка
погашення кредиту та інших платежів.

Датою погашення щомісячних
ануїтетних платежів визначено 11 число
кожного календарного місяця протягом
строку кредиту (п.1.3.3, п.7.2. кредитного
договору).

В забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, 11
липня 2008 року між Банком та ОСОБА_2
укладено договір поруки № 014-09.5-84409,
згідно якого ОСОБА_2, як поручитель на
добровільних засадах бере на себе
зобов'язання перед Банком відповідати
по борговим зобов'язанням боржника -
ОСОБА_4, які виникають з умов кредитного
договору № 014-09.5-84409 від 11 липня 2008 року,
а саме: повернути кредит в розмірі 12 000
доларів США, сплатити проценти за
користування кредитом, комісійну
винагороду, неустойку (пеню, штрафи) в
розмірі, строки та у випадках,
передбачених кредитним договором.
Пунктом 2.1 договору поруки передбачено,
що поручитель несе солідарну
відповідальність перед Банком у тому ж
обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу за кредитним
договором, нарахованих відсотків за
користування кредитом та неустойки,
відшкодування збитків (а.с.16-17).

Також 11 липня 2008 року між Банком
та ОСОБА_4 в забезпечення виконання
умов кредитного договору, було
укладено договір іпотеки нерухомого
майна, згідно якого ОСОБА_4 передала в
іпотеку Банку належне їй на праві
власності майно - квартиру АДРЕСА_1.

Додатковою угодою № 2 до
кредитного договору № 014-09.5-84409 від 11
липня 2008 року, укладеною 16 червня 2009
року між Банком та ОСОБА_4, з метою
зменшення фінансового навантаження на
позичальника, змінено умови погашення
кредиту (а.с.13-14,15).

Підписом ОСОБА_2 на додатковій угоді
від 16 червня 2009 року підтверджено, що
вона надає згоду на зміну умов
кредитного договору відповідно до
додаткової угоди та підтверджує свій
обов'язок щодо виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором із
врахуванням внесених змін (а.с.14).

У зв'язку з неналежним
виконанням ОСОБА_4 зобов'язань за
кредитним договором, утворилась
заборгованість.

Заочним рішенням Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 15 липня 2010 року, яке набрало
законної сили, встановлено, що
заборгованість за кредитним договором
від 11 липня 2008 року станом на 01 грудня
2009 року складає 13 035,97 доларів США, в
тому числі по кредиту 12 475,83 доларів США,
по процентам - 298,98 доларів США, пеня -
261,16 доларів США, що еквівалентно до
гривні України становить 104 128,68 грн., з
яких - заборгованість по кредиту - 99 654,43
грн., по процентам - 2 388,19 грн., пеня - 2086,06
грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Банку
заборгованість по кредитному договору
від 11 липня 2008 року в сумі 104 128 грн.68
коп..

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на
праві власності ОСОБА_4. Встановлено
спосіб реалізації предмета іпотеки -
квартири АДРЕСА_1 проведення прилюдних
торгів у межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження» з
початковою ціною продажу 81 018 грн.
Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1 (а.с.22-24).

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову Банку про
стягнення заборгованості за кредитним
договором з поручителя - ОСОБА_2, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до п.2.1 договору поруки у
випадку невиконання боржником
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором, поручитель несе солідарну з
боржником відповідальність перед
банком у тому ж обсязі, що і боржник та
з того, що відповідач, як поручитель
повідомлялась банком 17 вересня 2013 року
про необхідність виконання грошового
зобов'язання, проте вимогу банку не
виконала (а.с.137).

Проте, до такого висновку суд
першої інстанції прийшов при неповному
з'ясуванні обставин, що мають значення
для справи, допустив невідповідність
висновків обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів (ч.2 ст.1050 ЦК України).

Пунктом 9.1. кредитного
договору передбачено, що банк має право
вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
процентів за користування ним та інших
платежів за цим договором у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань за цим
договором та/або договором іпотеки.

Відповідно до ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки, тобто
обсяг зобов'язання поручителя
визначається як умовами договору
поруки, так і умовами основного
договору, яким визначено обсяг
зобов'язання боржника, забезпечення
виконання яких здійснює поручитель.

Згідно зі ст. 543 ЦК України у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-якого з них окремо. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконано в повному обсязі. Виконання
солідарного обов'язку у повному обсязі
одним із боржників припиняє обов'язок
решти солідарних боржників перед
кредитором.

Пунктом 9.3 кредитного договору
передбачено, що позичальник
зобов'язаний виконати вимогу
кредитора про дострокове погашення
грошових зобов'язань за кредитним
договором протягом не більше ніж 30
календарних днів з моменту її
пред'явлення.

Згідно пункту 2.4 договору поруки у
випадку невиконання боржником
боргових зобов'язань перед Банком за
кредитним договором, Банк має право
звернутись до поручителя з письмовою
вимогою про виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором у
валюті кредиту.

Поручитель приймає на себе
зобов'язання, у випадку невиконання
боржником боргових зобов'язань перед
Банком за кредитним договором,
здійснити виконання боргових
зобов'язань в обсязі, заявленому Банком
в письмовій вимозі протягом 5-ти
банківських днів з дати направлення
відповідної письмової вимоги Банку.
Таке виконання здійснюється
поручителем шляхом перерахування
відповідної суми на рахунок,
зазначений Банком (п.2.5 договору
поруки).

Пуктом 2.6 договору поруки
передбачено порядок подання письмової
вимоги Банком. Така вимога Банку
вважається отриманою поручителем, якщо
Банк надіслав її поштою за адресою
поручителя, вказаною в цьому договорі,
або повідомлену Банку поручителем
згідно застереження до цього пункту
договору.

З пояснень представника позивача
та копій письмових повідомлень
вбачається, що Банк з письмовою вимогою
про дострокове повернення кредиту
звернувся до поручителя 24 липня 2009 року
з дотриманням порядку подання
письмової вимоги, передбаченого
договором поруки. Одночасно було
направлено і письмову вимогу боржнику
(а.с.211,212).

У строк, передбачений п.9.3 кредитного
договору та у строк, передбачений п.2.5
договору поруки, ні боржник ні
поручитель вимоги Банку не виконали.

За таких обставин висновок суду про те,
що відповідач належним чином
повідомлялась вперше щодо виконання
грошового зобов'язання за договором
поруки 17 вересня 2013 року, є
неправильним та таким, що
спростовується копією письмової
вимоги Банку від 24 липня 2009 року та
поясненнями представника Банку,
наданими в судовому засіданні
апеляційної інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову банку до поручителя, суд не
звернув увагу та не дав належну оцінку
умовам договору поруки, укладеного з
відповідачем.

За договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку і
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником (ч.1
ст.553 ЦК України).

Згідно із ч.4 ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами
(ч.1 ст.252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної
події, яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК України).

Пунктом 4.1 договору поруки
передбачено, що договір діє до повного
виконання боргових зобов'язань за
кредитним договором. Відповідальність
поручителя припиняється лише після
виконання боргових зобов'язань в
повному обсязі. Також порука
припиняється, якщо Банк в межах
трирічного терміну з дня настання
строку виконання боргового
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя (п.4 ст.559 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором,
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Тому, пред'явивши 24 липня 2009 року до
позичальника та поручителя вимогу про
повне дострокове погашення
заборгованості за кредитом, процентів
за користування кредитом, кредитор
відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України,
змінив строк виконання основного
зобов'язання і зобов'язаний був з
урахуванням п.4.1 договору поруки,
пред'явити позов до поручителя
протягом трьох років з цієї дати
(правова позиція висловлена в
постанові Верховного Суду України у
справі № 6-125 цс14 від 17 вересня 2014 року,
яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України).

Як свідчать матеріали справи,
після зміни строку виконання основного
зобов'язання у липні 2009 року, Банк до
суду із позовом звернувся 10 грудня 2013
року, тобто з пропуском строку від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Строк поруки не є строком для захисту
порушеного права, це строк існування
самого зобов'язання поруки (правова
позиція, викладена в постанові ВСУ у
справі № 6-6цс14 від 17 вересня 2014 року).

Посилання Банку як на підставу
для позову до поручителя на те, що
письмову вимоги до поручителя
направлено 18 вересня 2013 року, суд
безпідставно прийняв до уваги,
оскільки це повторна письмова вимога
Банку до поручителя, яка не має
правового значення для вирішення
спору, оскільки строк для пред'явлення
позову до поручителя протягом трьох
років відповідно до умов договору
поруки, починається згідно умов
договору поруки з часу направлення
першої письмової вимоги Банком.

За таких обставин, оскільки суд
першої інстанції неповно з'ясував
обставини справи, прийшов до висновків,
які не відповідають обставинам справи
та ухвалив рішення з порушенням норм
матеріального права, відповідно до
ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Оскільки договір поруки, укладений між
Банком та ОСОБА_2 припинився на
підставі ч.4 ст.559 ЦК України та
відповідно до умови п.4.1 договору
поруки, позов Банку задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2,ч.1 ст.307,
ст.ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Долинського
районного суду Кіровоградської
області від 01 серпня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити.

Рішення набирає законної
сили з моменту його проголошення і може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: