Пр.№2/521/327/14
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 листопада 2014 року місцевий
Малиновський районний суд м. Одеси у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторінг
Україна», приватного нотаріуса
Дніпропетровського нотаріального
округу, ОСОБА_2, третя особа: Перший
Малиновський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
виконавчого напису недійсним та таким,
що не підлягає виконанню про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню, суд
Позивач звернулася до суду з
позовом до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторінг
Україна», приватного нотаріуса
Дніпропетровського нотаріального
округу, ОСОБА_2 та просить визнати
виконавчий напис приватного нотаріуса
Дніпропетровського нотаріального
округу, ОСОБА_2 від 23.03.2012року,
зареєстрований у реєстрі за №1388, щодо
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1 таким, що не підлягає
В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила, що спірний
виконавчий напис вчинено з метою
звернення стягнення на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1, що на праві власності
належить ОСОБА_1, яким забезпечено
виконання зобовязань позивача, ОСОБА_1
за Кредитним договором №МL-501/168/2006 від 11
липня 2006 року. На думку позивача,
нотаріусом при вчиненні виконавчого
напису не було перевірено факт
наявності чи відсутності спору щодо
заборгованості. Виконавчий напис
вчинено у порушення вимог ст. 35 Закону
України «Про іпотеку», відповідно до
вимог якої, виконавчий напис повинен
бути вчинений після спливу 30 днів з
моменту направлення боржнику
повідомлення про усунення порушень.
Розмір суми, що підлягає стягненню за
виконавчим написом, є більшою, ніж та,
що зазначена у досудовій вимозі банку.
З метою відновлення свого порушеного
права, позивач звернулася з вказаним
позовом до суду.
Позивач у судовому засіданні
підтримала позовні вимоги, просила їх
задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача, ТОВ «ОТП
Факторинг України» у судове засідання
з*явилася, проти задоволення позову
заперечувала, зазначивши, що жодних
порушень законодавства при вчиненні
виконавчого напису не має, виконавчий
запис був вчинений у точній
відповідності до ЗУ «Про іпотеку», ЗУ
«Про нотаріат» та з дотриманням
Інструкції „Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України",
тому просила відмовити у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач, приватний нотаріус
Дніпропетровського нотаріального
округу, ОСОБА_2, надіслала до суду
заперечення стосовно позовних вимог,
посилаючись на те, що предметом спору в
цій справі є не дійсний розмір боргу
перед кредитором або відсутність
такого, а дотримання нотаріусом
діючого законодавства при вчиненні
виконавчого напису, а такі порушення,
навіть якби вони були допущені, не
можуть бути підставою для визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню. Крім того,
відповідно до п. 282 Інструкції „Про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України", жодних порушень
законодавства при вчиненні
виконавчого напису, немає. Виконавчий
напис був вчинений у точній
відповідності до ст. 87, 88 Закону України
«Про нотаріат», а саме на підставі
документів, що підтверджують
безспірність заборгованості та з
суворим дотриманням ч.4 п. 283 Інструкції
„Про порядок вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України", тобто після
отримання Позивачем письмової вимоги
про усунення порушень.
Третя особа, Перший Малиновський
відділ державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції,
сповіщені належним чином, у судове
засідання не з*явилися.
Заслухавши пояснення позивача,
представника відповідача, ТОВ «ОТП
Факторинг України» перевіривши
матеріали справи та дослідивши надані
сторонами докази, суд, надавши належну
юридичну оцінку правовідносинам, що
виникли між сторонами по справі,
проаналізувавши представлені письмові
докази, доходить висновку, що у
задоволенні заявленого позову слід
відмовити, виходячи з наступного.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 11 липня 2006
року між Акціонерним комерційним
банком «Райффайзенбанк Україна», який
змінив назву на ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір №МL-501/168/2006 на суму 65
000 доларів США, зі сплатою 11 % річних.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором за
№ ML-501/168/2006 від 11 липня 2006 року, між
банком та ОСОБА_3 було укладено договір
поруки за № SR-501/168/2006, за умовами якого
ОСОБА_3 поручився за виконання
зобов'язань позичальника, ОСОБА_1
У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором за
№ ML-501/168/2006 від 11 липня 2006 року, між
Акціонерним комерційним банком
«Райффайзенбанк Україна», який змінив
назву на ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є ПАТ «ОТП
Банк», та ОСОБА_1 був укладений договір
іпотеки за № PML-501/168/2006 від 11 липня 2006
року, відповідно до умов якого
іпотекодавець, для своєчасного
виконання зобов'язань за кредитним
договором, заставляє іпотекодержателю
квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на
праві власності згідно з договором
купівлі-продажу від 11 липня 2006 року.
Згідно зі ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.
10 грудня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфелю № б/н та договір
відступлення прав, відповідно до якого
ПАТ «ОТП Банк» відступив, а ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» прийняв вимоги за
кредитним договором за № ML-501/168/2006 від 11
Відповідно до ст. 512 ЦК України,
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином(відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового
кредитора переходять права первісного
кредитора у зобов'язанні в обсязі і
на умовах, що існували на момент
переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України,
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
Банк виконав свої зобов'язання щодо
надання ОСОБА_1 кредитних коштів, однак
позичальник свої зобов'язання з
повернення кредиту в обумовлені
кредитним договором строки не виконав,
внаслідок чого у неї виникла
«ОТП Факторинг Україна» направило
боржникові ОСОБА_1 досудову вимогу про
порушення забезпеченого обтяженням
зобов'язання та попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в разі ухилення нею від погашення
заборгованості за кредитним договором
за № ML-501/168/2006 від 11 липня 2006 року.
«ОТП Факторинг Україна» знов направило
ОСОБА_1 досудову вимогу про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки в разі
ухилення нею від погашення
заборгованості за кредитним договором
за № ML-501/168/2006 від 11 липня 2006 року.
Станом на 16.01.2012 року , тобто на
момент складання даної судової вимоги,
розмір заборгованості складав: борг по
тілу кредиту - 60 360,31 дол. США, сума
відсотків - 12 907,26 дол. США.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.
Відповідно до ст. 572 ЦК України, в
силу застави кредитор
(заставодержатель) має право у разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
Згідно з ч. 2 ст. 589 ЦК України, за
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 33 Закону Україну
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
На підставі ст. 33 Закону України,
«Про іпотеку», у банку виникло право на
звернення стягнення на предмет іпотеки
у зв'язку з невиконанням боржником умов
кредитного договору та виникнення
заборгованості за ним, а не через
настання кінцевого строку виконання
У зв'язку з заборгованістю, банк, на
підставі ст. 18 ЦК України, звернувся до
приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 із заявою
про вчинення виконавчого напису.
29 березня 2012 року приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу, ОСОБА_2
було вчинено виконавчий напис за № 1388,
про звернення стягнення на нерухоме
майно за договором іпотеки за №
PML-501/168/2006 від 11 липня 2006 року - квартиру
АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на праві
власності згідно з договором
купівлі-продажу від 11 липня 2006 року.
На момент вчинення виконавчого
напису, у зв*язку зі зміною
заборгованості по сумі кредиту,
процентів за користування кредитними
коштами, сума боргу по тілу кредиту
складада 60 360,31 дол. США, сума відсотків -
Позивач жодним чином не ставив під
сумнів безспірність вимог ТОВ «ОТП
Факторинг Україна», а саме, нею не було
направлено будь-яких заперечень з
приводу правомірності чи
неправомірності розрахунку боргових
зобов*язань, тому нотаріус правомірно
включив до виконавчого напису
положення про задоволення за рахунок
реалізації майна заборгованості у
повному обсязі, наданої банком на день
Відповідно до ч. 1 ст. 87 Закону
України «Про нотаріат», для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість.
Згідно з ч. 1 ст. 87 Закону України
«Про нотаріат», нотаріус вчиняє
виконавчі написи, якщо подані
документи підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років.
Відповідно до п. 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України за № 2
від 31 січня 1992 року «Про судову
практику в справах за скаргами на
нотаріальні дії або відмову в їх
вчиненні», зазначено, що, відповідно до
ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про
нотаріат», виконавчий напис може бути
вчинено нотаріусом і за умови, що
наявність безспірної заборгованості
або іншої відповідальності боржника
перед стягувачем підтверджується
документами, передбаченими
спеціальним нормативним актом з цього
приводу, і що з дня виникнення права
вимоги минуло не більше трьох років.
В даному випадку виконавчий напис
було вчинено в межах цього строку.
Позивачем не надано доказів, що
подані нотаріусу документи та наявні
розрахунки заборгованості й
попередження про звернення стягнення
на іпотечне майно не підтверджують
безспірність заборгованості.
Встановлено, що виконавчий напис
був вчинений з дотриманням вимог
«Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», який діяв на час
вчинення напису, та ст. 35 Закону України
«Про іпотеку», тобто, після спливу
тридцяти днів з моменту направлення
ОСОБА_1 письмової вимоги про усунення
порушень, що підтверджується поштовим
описом вкладений в цінний лист про
направлення позивачу відповідної
Посилання позивача, що сума
заборгованості станом на дату
надіслання вимоги та станом на дату
вчинення виконавчого напису є різною,
також не знайшло правового
підтвердження, оскільки
правовідносини між банком та боржником
не були припинені, заборгованість
залишилась, банк продовжував
нараховувати необхідні до сплати суми.
Письмова вимога про усунення порушень
носить характер повідомлення про факт
наявності заборгованості, її розмір на
дату складання вимоги.
Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України за № 2 від 31
січня1992 року «Про судову практику в
справах за скаргами на нотаріальні дії
або відмову в їх вчиненні», роз'яснено,
що у справах щодо оспорювання
виконавчого напису боржник може
оспорити в позовному провадженні лише
правильність вимог, зазначених у
Постановою Кабінету Міністрів
України від 29.06.1999 року №1172 затверджено
перелік документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до п.1 цього нормативного
акту, для виконавчого напису подаються:
оригінал нотаріально посвідченої
угоди, що передбачає право звернення
стягнення на майно і документи, що
підтверджують безспірність
заборгованості боржника та
встановлюють прострочення. Вказані
документи у повному обсязі було
представлено стягувачем, тому усі дії
нотаріуса щодо вчинення виконавчого
напису було зроблено з дотриманням
Інструкції „Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України"
та вимог ЗУ «Про нотарат».
Позивач посилається на те, що
розмір заборгованості перед банком є
спірним, але не надав доказів
відсутності заборгованості або
наявності боргу в меншому розмірі, не
вказав сум, які ним були сплачені, не
підтвердив погашення заборгованості
Незгода ОСОБА_1 з розміром
заборгованості, не може бути підставою
для визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
На підставі вище викладеного, суд
робить висновок, що обставини
викладені позивачем на підтвердження
своїх позовних вимог, при дослідженні
судом в ході судового слідства, не
знайшли жодного документального
підтвердження, тому не можуть бути
достатньою правовою підставою для
задоволення позовних вимог.
У разі відмови у задоволенні позову,
відповідно до ч.1ст.88 ЦПК України, ст.7
Закону України «Про судовий збір»,
судовий збір не підлягає стягненню або
Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, ст. 526, 572, 589 ЦК України, Законом
України «Про нотаріат», Інструкцією
«Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України», затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 18 червня 1994 року за № 18/5, суд-
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторінг
Україна», приватного нотаріуса
Дніпропетровського нотаріального
округу, ОСОБА_2, третя особа: Перший
Малиновський відділ державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції про визнання
виконавчого напису недійсним та таким,
що не підлягає виконанню про визнання
виконавчого напису таким, що не
підлягає виконанню - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Буран О.М.