Справа № 583/2457/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого Олійник
О.В.

за участю секретаря
Наливайкіної Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Охтирка цивільну
справу за позовною заявою

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки
із майна, що є у спільній частковій
власності, визнання права власності на
прибудову,

встановив:

26.06.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
його тим, що йому належить 23/50 частин
будинковолодіння, яке розташоване в
АДРЕСА_1, а відповідачці належить 27/50
частин вказаного домоволодіння.
Домоволодіння розташоване на
приватизованій земельній ділянці.

Попередніми власниками за усною
домовленістю було добровільно
розподілено будинок та господарчі
споруди, будинок має окремі входи,
кожна частина будинку має свою систему
опалення, енерго-, газопостачання.
Позивач користується частиною будинку
квартирою № 1, відповідачка
користується квартирою № 2. Із
господарчих споруд відповідачка
користується літньою кухнею «В»,
сараєм-прибудовою «в», сараєм «Г»,
погрібом «пг», а позивач користується
сараєм «Б», погрібом «пг1».

Позивач до своєї частини житлового
будинку розпочав будівництво
самочинної прибудови для влаштування
санвузлу у своїй квартирі, однак
відповідачка не надала своєї згоди на
влаштування прибудови, хоча це ніяким
чином не порушує її прав, внаслідок
чого позивач позбавлений можливості
узаконити дану прибудову у
встановленому законом порядку.

Тому вважає необхідним поділити в
натурі домоволодіння та земельну
ділянку між сторонами відповідно
часток у праві власності, в зв'язку з
чим просить виділити йому в натурі у
власність 23/50 частин будинковолодіння,
яке розташоване в АДРЕСА_1, що
складається з кухні площею 6,3 кв.м,
житлової кімнати площею 12,8 кв.м,
житлової кімнати площею 8,3 кв.м, та
господарські будівлі і споруди - сарай
«Б», погріб «пг1»; а ОСОБА_2 просить
виділити в натурі у власність 27/50
частин будинковолодіння, яке
розташоване в АДРЕСА_1, у майні, що є у
спільній частковій власності, виділити
в натурі в житловому будинку квартиру 2,
що складається з веранди площею 3,1 кв.м,
коридору площею 3,2 кв.м, кухні площею 5,2
кв.м, житлової кімнати площею 11,6 кв.м.,
господарських будівель і споруд, а саме
літньої кухні «В», сараю-прибудови «в»,
сараю «Г», погрібу «пг». Вбиральню під
літерою «Д» просить залишити у
спільному користуванні; а також
розподілити земельну ділянку по
АДРЕСА_1, відповідно до варіантів
розподілу, запропонованих експертом по
узгодженню з відповідачкою.

Також просить визнати за ним право
власності на прибудову до будинку
розміром 4 кв.м, під літерою «а1»,
здійснену по АДРЕСА_1 для облаштування
санітарного вузла з прокладанням
відповідних комунікацій.

Ухвалою Охтирського міськрайонного
суду від 12.11.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині поділу в натурі
житлового будинку та господарчих
споруд за заявою позивача залишені без
розгляду.

В письмовій заяві позивач уточнив свою
позовну вимогу щодо розподілу
земельної ділянки, та з урахуванням
висновку судової будівельно-технічної
експертизи просив встановити порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до варіанту № 2 висновку ТОВ
«Суми експерт» від 27 жовтня 2014 року
№ 49.

Позивач ОСОБА_1 та його представник у
судовому засіданні позовні вимоги в
частині визнання права власності на
самочинно збудовану прибудову до
будинку розміром 4 кв.м, під літерою «а1»
та встановлення порядку користування
земельною ділянкою підтримали, просили
їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні проти позову частково
заперечила, мотивуючи тим, що самочинна
добудова позивача порушує її права. На
узаконення самочинної прибудови вона
дійсно не надає дозволу, так як позивач
в зв'язку із влаштуванням в прибудові
санвузлу розташував каналізаційну яму
поблизу частини житлового будинку, що
належить їй, в порушення санітарних
норм, що може призвести до підтікання
будинку, в разі початку функціонування
санвузлу. Крім того, вхід в дану
прибудову розташований безпосередньо
біля належної їй частини будинку, що
заважає їй користуватися своєю
власністю.

Стосовно позовної вимоги про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, відповідачка не
заперечувала, однак наполягала на
першому варіанту будівельно-технічної
експертизи від 27.10.2014 року, мотивуючи
тим, що за другим варіантом вказаної
експертизи самочинна будова буде
знаходитися на земельній ділянці,
виділеної позивачу.

Суд проаналізував матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін та
представника позивача, дійшов
наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням
Охтирського міськнарсуду Сумської
області від 16.05.1980 року, визнано право
власності в домоволодінні,
розташованому в АДРЕСА_1, за ОСОБА_3 на
23/50 частини, виділивши в житловому
будинку приміщення № 1-2 площею 12,8 кв.м.,
частину приміщення № 1-3 площею 8,3 кв.м.,
частину приміщення веранди № 1-1 площею
6,6 кв.м., сарай «Б», погріб «б», сарай «Г»,
туалет «Д», ? частину огорожі № 1 і № 2, а
за ОСОБА_4 визнано право власності в
домоволодінні, розташованому в АДРЕСА_1
на 27/50 частини, виділивши в житловому
будинку приміщення № 1-5 площею 3.2 кв.м.,
№ 1-4 площею 6.2 кв.м., частину приміщення
№ 1-3 площею 12.1 кв.м., частину приміщення
веранди № 1-1 площею 3.4 кв.м., погріб «а»,
літню кухню «В», прибудову «в», ?
частину огорожі № 1 і № 2 (а.с. 75-76
інвентарної справи № 1428).

За даним рішенням суду у спірному
житловому будинку було влаштовано
другий вхід до будинку, тобто у даному
будинку виникли дві окремі квартири з
окремими входами.

Рішення суду було зареєстровано в БТІ
(а.с. 77 інвентарної справи № 1428).

В подальшому, ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 11.11.1980
року, посвідченого державним
нотаріусом Охтирської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 2600,
продала ОСОБА_5 23/50 частини будинку,
жила площа якого в цілому становить 30,6
кв.м., приміщення 1-2 площею 12,9 кв.м.,
частина приміщення 1-3 площею 8,3 кв.м., 1-1
площею 6,6 кв.м., сарай під літерою «Б»,
погріб літера «б», сарай літера «Г»,
туалет під літерою «Д», ? частина
огорожі, та земельної ділянки розміром
910 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 82
інвентарної справи № 1428).

В свою чергу, ОСОБА_5 договором
купівлі-продажу від 22.02.1983 року,
посвідченого державним нотаріусом
Охтирської державної нотаріальної
контори та зареєстрованого в реєстрі
за № 1171, продала належні їй 23/50 частини
будинку з відповідною частиною
надвірних будівель сарай «Б», погріб
«пг», туалет «Д», ? частина огорожі
ОСОБА_6 (а.с. 93 інвентарної справи № 1428).

Як вбачається з технічної
характеристики домоволодіння від
15.02.1983 року (а.с. 92 інвентарної справи №
1428), обидва погреби у домоволодінні
(погріб «а» та погріб «б») були названі
іншими літерами - погріб «пг» та погріб
«пг1», а у договорі купівлі- продажу від
22.02.1983 року нотаріусом помилково не
було вказано сарай «Г».

03.04.1985 року рішенням Охтирського
міськнарсуду Сумської області, було
розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та
визнано за ОСОБА_7 право власності на
23/50 частини будинку, розташованого по
АДРЕСА_1 (а.с. 101 інвентарної справи №
1428), яка, змінивши прізвище на «ОСОБА_7»,
на підставі договору дарування від
31.03.1988 року, посвідченого державним
нотаріусом Охтирської державної
нотаріальної контори та
зареєстрованого в реєстрі за № 694,
подарувала ОСОБА_8 23/50 частину жилого
будинку з надвірними побудовами:
веранда «а», погріб «пг», сарай «Б»,
літня кухні «В», прибудова «в», сарай
«Г», погріб «пг1», уборна «Д», огорожа
(а.с. 106 інвентарної справи № 1428).

Далі, ОСОБА_8 подарував свою 23/50 частину
жилого будинку та господарчих споруд
ОСОБА_9, що підтверджується договором
дарування від 18.12.2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу ОСОБА_13
та зареєстрованому в реєстрі за № 5682. У
пункті 3 договору вказано, що на
земельній ділянці, де розташований
жилий будинок з прибудовою, погрібом,
позначеними в плані літерою А, а, п.г.,
знаходяться також: сарай (літера Б),
літня кухня з прибудовою (літера В, в),
сарай (літера Г), погріб (літера п.г.),
ворота (№ 1) (а.с. 128 інвентарної справи №
1428).

Після смерті ОСОБА_9 23.10.2011 року належну
йому 23/50 частину жилого будинку та
господарчих споруд, розташованих по
АДРЕСА_1, успадкував його син ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_1 (позивач у справі) - а.с. 41.

Щодо переходу права власності від
другого з подружжя ОСОБА_3 на іншу 27/50
частину житлового будинку і
господарчих споруд суд встановив таке.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, посвідченого
державним нотаріусом Охтирської
міської державної нотаріальної
контори, зареєстрованого в реєстрі за
№ 1471, спадкоємцем 27/50 частин жилого
будинку з господарчими спорудами,
розташованих по АДРЕСА_1 та належних
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, є
ОСОБА_12 (а.с. 112 інвентарної справи № 1428).

Дане свідоцтво було зареєстровано в
Охтирському БТІ 26.05.1998 року.

01.09.1998 року ОСОБА_12 на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого
приватним нотаріусом Охтирського
міського нотаріального округу та
зареєстрованому в реєстрі за № 1008,
продав свої 27/50 частин жилого будинку з
господарчими спорудами, що знаходиться
по АДРЕСА_1, ОСОБА_2, відповідачці у
справі (а.с. 119 інвентарної справи № 1428).

Як вбачається з правовстановлюючих
документів, на підставі яких
переходило право власності на 23/50 та 27/50
частин домоволодіння, розташованого по
АДРЕСА_1, нотаріуси складали дані
документи без врахування тієї
обставини, що за рішенням Охтирського
міськнарсуду Сумської області від
16.05.1980 року на 23/50 частину домоволодіння
було виділено з господарчих споруд
сарай «Б», сарай «Г», погріб, туалет «Д»,
? частину огорожі, а на 27/50 частину
домоволодіння було виділено з
господарчих споруд погріб, літню кухню
«В», прибудову «в», ? частину огорожі.

Суд вважає, що дані помилки нотаріусів
при складанні договорів та свідоцтв
про право на спадщину щодо переходу
права власності на частини
домоволодіння не призвели до зміни
обсягу права власності сторін у справі
на господарчі споруди, тому вважає
встановленою ту обставину, що позивачу
у справі ОСОБА_1 у домоволодінні, що
розташоване по АДРЕСА_1, належить 23/50
частин житлового будинку, що
складається з кімнати № 1-4 площею 12,8
кв.м., кімнати № 1-5 площею 8,3 кв.м., кухні
№ 1-3 площею 6,3 кв.м., а також господарчих
будівель та споруд: сараю «Б», погрібу
«пг1», сараю «Г», туалету «Д», ? частини
огорожі.

ОСОБА_2 у даному домоволодінні
відповідно належить 27/50 частин
житлового будинку, що складається з
кімнати № 2-4 площею 11,6 кв.м., кухні № 2-3
площею 5,2 кв.м., коридору № 2-2 площею 3,2
кв.м., веранди №2-1 площею 3,1 кв.м., а також
господарчих будівель та споруд:
літньої кухні «В», погрібу «пг»,
прибудови «в», ? частини огорожі.

Судом також було встановлено, що згідно
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно серії САК № 455079 (а.с. 8),
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками
земельної ділянки площею 0,1 га, яка
розташована по АДРЕСА_1, частка ОСОБА_2
становить 27/50, частка ОСОБА_1 становить
23/50.

Встановлено, що позивач на земельній
ділянці, що знаходиться у спільній
частковій власності сторін,
самовільно, без направлення до
Інспекції ДАБК у Сумській області
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт, розпочав
будівництво прибудови (а.с. 40).

З акту Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Сумській області за № 749 щодо перевірки
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
19.09.2013 року вбачається, що головним
державним інспектором Інспекції 19.09.2013
року було винесено ОСОБА_1 припис про
зупинення виконання будівельних робіт,
зобов'язано ОСОБА_1 привести у
відповідність до вимог чинного
законодавства самочинно розпочате
будівництво прибудови до житлового
будинку по АДРЕСА_1 шляхом виконання
заходів, передбачених статтями 27, 34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» (а.с. 22).

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», забудова присадибних,
дачних і садових земельних ділянок
може здійснюватися на підставі
будівельного паспорта забудови
земельної ділянки. Надання
будівельного паспорта здійснюється
уповноваженим органом містобудування
та архітектури на безоплатній основі
протягом десяти робочих днів з дня
надходження відповідної заяви та
пакета документів, перелік яких
визначається центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Стаття 34 вказаного Закону встановлює
правило можливості проведення
будівельних робіт щодо об'єктів,
будівництво яких здійснюється на
підставі будівельного паспорта,
шляхом направлення замовником
повідомлення про початок виконання
будівельних робіт.

Позивач не надав суду доказів
виконання припису інспектора ДАБК від
19.09.2013 року.

З листа в.о. начальника Охтирського
міськрайонного управління Головного
управління Держсанепідемслужби у
Сумській області від 01.10.2013 року, у
відповідь на звернення ОСОБА_2,
вбачається, що біля прибудови, в якій
ОСОБА_1 планує влаштувати санвузол,
споруджений каналізаційний колодязь
безпосередньо біля стіни прибудови та
на відстані 1,5 м від веранди і 4 м від
житлового приміщення ОСОБА_2, з
порушенням вимог діючих санітарних
норм і правил та ДБН (а.с. 39).

Так, відповідно до таблиці 3 до п.2.13 ДБН
79-92, відстань від житлових будинків до
септиків повинна складати не менше 5
метрів, а до фільтраційного колодязя
продуктивністю до 1 куб.м на добу не
менше 8 метрів.

Відповідно до п. 2.21 та 2.22 Державних
санітарних норм та правил утримання
територій населених місць,
затверджених Наказом Міністерства
охорони здоров'я України 17.03.2011 N 145,
рідкі відходи, що утворюються у
житлових та громадських будівлях і
спорудах за відсутності
централізованого водопостачання та
водовідведення, допускається
зберігати у вигрібних ямах (вигребах).
Вигреби повинні бути віддалені від
стін житлових та громадських будівель
і споруд, майданчиків для ігор дітей та
відпочинку населення на відстань не
менше 20 м.

З вищевказаного вбачається порушення
прав відповідачки при влаштуванні
позивачем прибудови - санвузлу із
каналізаційним колодязем.

Протилежного позивач не довів у
судовому засіданні.

У відповідності до ст. 376 Цивільного
Кодексу України, житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була відведена їй для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної
ділянки заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійсню) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 375 ЦК
України, право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Згідно ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник
житлового будинку, іншої будівлі,
споруди може зробити у встановленому
законом порядку за свій рахунок
добудову (прибудову) без згоди інших
співвласників, якщо це не порушує їхніх
прав. Така добудова (прибудова) є
власністю співвласника, який її зробив,
і не змінює розміру часток
співвласників у праві спільної
часткової власності.

Враховуючи, що в судовому засіданні
знайшов підтвердження факт порушення
будівництвом прибудови прав
відповідачки внаслідок недодержання
позивачем санітарних та будівельних
норм і правил, за таких обставин
позовні вимоги в частині визнання
права власності на самочинну прибудову
задоволенню не підлягають.

Як вбачається з пояснень сторін у
судовому засіданні, між ними порядок
користування земельною ділянкою не
складався, так як в будинку проживає
відповідачка ОСОБА_2, а позивач ОСОБА_1 з
часу прийняття спадщини 04.12.2012 року в
будинку не проживав.

Відомостей про визначення угодою між
попередніми співвласниками житлового
будинку порядку користування
земельною ділянкою суду не надано.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 49,
наданого ТОВ «Суми-Експерт МС» від
27.10.2014 року (а.с. 71-78), запропоновано два
варіанти порядку користування між
співвласниками приватизованої
земельної ділянки, наданої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, а
саме, при першому варіанті, ОСОБА_1
виділяється земельна ділянка площею 341
кв.м. індивідуального користування
(город, площа основи будівель), ОСОБА_2
виділяється земельна ділянка площею 421
кв.м. індивідуального користування
(город, площа основи будівель), у
спільному користуванні сторін
залишається дворова частина площею 238
кв.м.

При другому варіанті, ОСОБА_1
виділяється земельна ділянка площею 401
кв.м. індивідуального користування
(город, площа основи будівель), ОСОБА_2
виділяється земельна ділянка площею 481
кв.м. індивідуального користування
(город, площа основи будівель), земельна
ділянка спільного користування
(дворова частина) становить 118 кв.м.

Даний варіант, на думку суду, є більш
прийнятним, оскільки відповідає
принципам добросусідства і діючим ДБН,
при цьому в загальному користуванні
сторін залишається менша частина
земельної ділянки, відповідно, більші
частини земельної ділянки відводяться
сторонам для індивідуального
користування.

Доводи відповідачки про те, що при
другому варіанті експертизи на
земельну ділянку загального
користування буде припадати частина (10
см) її газової труби та будуть порушені
її права на прокладення тротуарної
плитки - стежки до належної їй літньої
кухні, не приймаються судом, так як ці
питання не вирішуються і при
встановленні порядку користування
земельною ділянкою за першим варіантом
експертизи, на якому наполягала
відповідачка.

Про проведення додаткової або
повторної експертизи в справі
відповідачка відмовилася заявляти
клопотання, про що подала суду письмову
заяву (а.с. 99).

Таким чином, позовна заява підлягає
частковому задоволенню в частині
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Розподіл судових витрат слід вирішити
відповідно до ст. 88 ЦПК України,
пропорційно розміру задоволених
позовних вимог.

Так, позовну вимогу про розподіл
земельної ділянки позивач при
зверненні до суду оплатив судовим
збором в розмірі 521,5 грн. та поніс
витрати в сумі 1950 грн. на проведення
судової будівельно-технічної
експертизи.

Враховуючи, що з огляду на висновок
експерта підстав для поділу земельної
ділянки немає, проте є підстави для
визначення порядку користування
земельною ділянкою (про що позивач
подав до суду письмову заяву), суд
вважає справедливим розділити між
сторонами дані витрати порівну,
враховуючи роз'яснення, викладені в
пункті 36 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах».

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Встановити згідно з варіантом № 2
висновку судової будівельно-технічної
експертизи ТОВ «Суми експерт» (судовий
експерт Лебедєва Валентина
Анатоліївна) від 27 жовтня 2014 року № 49
наступний порядок користування
земельною ділянкою площею 1000 кв.м по
АДРЕСА_1:

- у користування ОСОБА_1 виділити
земельну ділянку загальною площею 401
кв.м, у тому числі під будівлями,
городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до
висновку цієї експертизи зафарбована
блакитним кольором;

- у користування ОСОБА_2 виділити
земельну ділянку загальною площею 481
кв.м, у тому числі під будівлями,
городом, яка в додатку 1 аркуш 2 до
висновку цієї експертизи зафарбована
жовтим кольором;

- залишити у спільному користуванні
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 земельну ділянку двору
площею 118 кв.м, яка в додатку 1 аркуш 2 до
висновку даної експертизи
незафарбована.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2,
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1), на користь
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_2), 260,75 грн. судового
збору та 975 грн. витрат на проведення
експертизи.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Охтирський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
О.В. Олійник

Повний текст рішення виготовлено 02.12.2014
р.