АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції: Бортницька
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 30 вересня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рада 5" до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИЛА:

06 червня 2014 року ТОВ «Рада-5» звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1, у якому
просив стягнути з нього на свою користь
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 8 794, 12 грн., втрати від
інфляції у розмірі 8 147, 55 грн., 3 % річних
від суми боргу - 2 734, 29 грн. та вирішити
питання про розподіл судових витрат.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що
ОСОБА_1 не виконуються умови договору
про участь у витратах на утримання
будинку та прибудинкової території
щодо оплати за надані
житлово-комунальні послуги, у зв'язку
чим утворилась заборгованість в сумі 8
794 грн. 12 коп. Внаслідок простроченням
виконання зобов'язання позивач також
просить стягнути інфляційну складову
боргу в розмірі 8147 грн. 55 коп. та суму 3%
річних у розмірі 2734 грн. 29 коп.

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року позов ТОВ
«Рада 5» задоволено частково, стягнуто
з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Рада 5»
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 8 794, 12 грн., 5 971, 86 грн.
інфляційних втрат та 3 % річних у
розмірі 1 738, 34 грн.

14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову ТОВ «Рада
5». В обґрунтування заявлених вимог
апелянт вказав, що ТОВ «Рада 5»
звернувся до суду з позовом про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги за 2001-2008
роки лише у червні 2014 року, тобто з
пропуском строку позовної давності,
про застосування якого ним заявлено,
клопотання про поновлення вказаного
строку позивачем не заявлялось, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримала і просила
її задовольнити.

Представник ТОВ «Рада-5» за довіреністю
- Дементьєв Я.Т. апеляційну скаргу
просив відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представників сторін,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 28 вересня 2000 року між
ТОВ «Рада» (підприємство) та ОСОБА_1
(співвласник) був укладений договір про
участь у витратах на утримання будинку
та прибудинкової території. Відповідно
до п. 2.2.4 даного Договору співвласник
взяв на себе зобов'язання вносити
передбачену плату за послуги до 1-го
числа місяця, що настає за
розрахунковим. Відповідно до п.1.2.
Договору договір укладався з метою
забезпечення кваліфікованого,
якісного та гарантованого
обслуговування та поточного ремонту
житлового будинку, його технічного
обладнання, надання
житлово-комунальних послуг, дотримання
санітарного стану прибудинкової
території для створення мешканцям
будинку належних умов проживання, п.5.9.
договір підписується Сторонами при
укладені Генеральної угоди про дольову
участь у будівництві і набирає
чинності після введення будинку в
експлуатацію. Також договором у п.1.1.
передбачено, що дані цього пункту
підлягають корегуванню на підставі
остаточних даних технічного паспорту
БТІ на квартиру та оформлюються
відповідним додатком до Договору, а
саме: назва і реквізити експлуатуючої
організації будуть уточнються
додатково після введення будинку в
експлуатацію.

10 квітня 2002 року між ТОВ «Рада» та
ОСОБА_1 укладено Додаток до Договору
про участь у витратах на утримання
будинку та прибудинкової території від
28.09.2000 року, згідно якого були внесені
зміни до договору та вірно викладено
поштову адресу будинку та номер:
АДРЕСА_1.

Установчим Договором про створення і
діяльність товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада 5» від 29.08.2002
року визначено, що ТОВ «Рада 5» є
правонаступником прав та обов'язків
ТОВ «РАДА» в частині договірних
відносин по обслуговуванню будинку
АДРЕСА_1.

З пояснень представників сторін,
розрахунку заборгованості судом
першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 свої зобов'язання за
вищевказаним договором належним чином
не виконував, у зв'язку з чим у нього
утворилась заборгованість у розмірі 8
794 грн. 12 коп. за період з жовтня 2001 року
по лютий 2008 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції керувався ст.ст.
162, 179 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20, ст. 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», п.п.14,17 Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями, ст.ст. 525-526,
ч. 2 ст. 625 ЦК України та виходив з того,
що ОСОБА_1 несвоєчасно та не у повному
обсязі вносив плату за спожиті
житлово-комунальні послуги, у зв'язку з
чим утворилась заборгованість у
розмірі 8 794 грн. 12 коп., що підлягає
стягненню з урахуванням індексу
інфляції та 3 % річних. Також суд першої
інстанції вважав, що відсутні підстави
для відмови у задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності, оскільки відповідач
оплачував і оплачує спожиті комунальні
послуги, що свідчить про визнання ним
боргу, а тому позовна давність у
вказаному спорі застосована бути не
може.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після
переривання перебіг позовної
давності починається заново (ч.ч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Такі ж положення передбачені ст. 71, ч. 2
ст. 79, ч. 1 ст. 80 ЦК України 1963 року.

З матеріалів справи вбачається, що
заборгованість за житлово-комунальні
послуги у розмірі 8 794, 12 грн. виникла за
період з жовтня 2000 року по лютий 2009 року
включно.

Протягом вказаного періоду ОСОБА_1
періодично вносилась плата за спожиті
житлово-комунальні послуги у більшому
розмірі, ніж було нараховано за
відповідний місяць (27 листопада 2002
року, 11 лютого 2004 року, 18 травня 2005 року,
25 січня 2007 року, 16 березня 2007 року, 18
липня 2008 року та востаннє 11 листопада
2008 року). Починаючи з березня 2009 року
ОСОБА_1 здійснював оплату спожитих ним
житлово-комунальних послуг належним
чином у розмірі, нарахованому до сплати
ТОВ «Рада 5» за відповідний місяць, що
не може вважатися вчиненням дії, що
свідчить про визнання боргу.

Враховуючи те, що переривання строку
позовної давності може мати місце лише
в межах строку позовної давності,
починаючи з 12 листопада 2008 року ОСОБА_1
не вчинялось жодних дій, що свідчать
про визнання ним боргу, а тому строк
позовної давності не переривався.

Суд першої інстанції на зазначене
належної уваги не звернув, а тому
дійшов до помилкового висновку про
переривання строку позовної давності.

ОСОБА_1 у суді першої інстанції
заявлено про застосування строку
позовної давності, ТОВ «Рада 5»
клопотання про поновлення строку
позовної давності не заявляв, а тому у
задоволенні позову ТОВ «Рада 5»
належить відмовити у зв'язку з
пропуском строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України відсутні
підстави для стягнення втрат від
інфляції та 3 % річних від суми боргу.

Отже, рішення Печерського районного
суду м. Києва від 30 вересня 2014 року слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

У задоволенні позову Товариства з
обмеженою відповідальністю "Рада 5" до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
житлово-комунальні послуги - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення однак може бути
оскаржена протягом 20 днів з дня
набрання нею законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді