Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5422/14 Головуючий у 1
інстанції: Петренко Л.В.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 10» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу Токмацького
міжрайонного прокурора

на рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 30 жовтня 2014
року по справі

за позовом ОСОБА_3 до Державної
казначейської служби України про
відшкодування витрат на правову
допомогу та моральної шкоди, завданої
незаконними рішенням та діями органів
досудового слідства, прокуратури, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнював, до
Державної казначейської служби
України про відшкодування витрат на
правову допомогу та моральної шкоди,
завданої незаконними рішенням та діями
органів досудового слідства,
прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що постановою Токмацької
міжрайонної прокуратури Запорізької
області від 13 липня 2010 року стосовно
нього була порушена кримінальна справа
за ознаками злочину, передбаченого ч.3
ст. 365, ч.1 ст.366 КК України, та відповідно
до постанови Токмацької міжрайонної
прокуратури Запорізької області від 14
липня 2010 року його було притягнуто в
якості обвинуваченого.

З метою забезпечення виконання вироку
в частині можливої конфіскації майна
постановою Токмацької міжрайонної
прокуратури Запорізької області від 20
липня 2010 року накладено арешт на його
майно.

На підставі постанови Токмацької
міжрайонної прокуратури Запорізької
області від 22 липня 2010 року його було
відсторонено від займаної посади
заступника начальника управління
комунальної власності Токмацької
міської ради Запорізької області.

Вироком Токмацького районного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 12 грудня 2013 року та ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних від
07 серпня 2014 року, його було виправдано
за відсутністю в діях складу злочину,
кримінальну справу закрито та
скасовано арешт, накладений на майно.

Період перебування його під слідством
з 14 липня 2010 року по 07 серпня 2014 року
становить 4 роки 24 дня (48 місяців та 24
дні).

Згідно зі ст.ст. 1,5 Закону України від
01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання. досудового слідства,
прокуратури і суду», підлягає
відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного притягнення
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення під час розслідування чи
судового розгляду справи обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майна, незаконного відсторонення
від посади та інших процесуальних дій,
що обмежують права громадян. У
випадках, зазначених у частині першій
цієї статті, завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Зазначив, що був відсторонений від
займаної посади та відносно нього було
застосовано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд, у зв'язку з чим
він та члени його сім'ї: дружина -
ОСОБА_5, син - ОСОБА_7, зазнали моральних
страждань, вказане призвело до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, різке погіршення стану його
здоров'я та здоров'я дружини і сина,
тому вважає, що у нього та членів сім'ї
виникло право на відшкодування
моральної шкоди на підставі вказаного
Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-В.

Також моральна шкода була заподіяна
органами досудового слідства та
прокуратури через поширення, у тому
числі через засоби масової інформації,
відомостей (газета «Запорізька правда»
від 02 серпня 2012 року), що не
відповідають дійсності і порочать його
ділову репутацію та завдають шкоди
його інтересам. Моральна шкода
визначена позивачем у сумі 192468,33 грн.

Крім того, ним понесені витрати за
отримання правової допомоги у
кримінальному провадженні, відповідно
до договору про надання правових
послуг від 29.07.2010 року та договору про
надання правових послуг від 07.02.2012 року
адвокату ОСОБА_6 сплачено 44350,00 грн.

На підставі зазначеного, просив
стягнути з Державного казначейської
служби України відшкодування суми,
сплаченої у зв'язку з наданням
юридичної допомоги, та моральної шкоди,
в розмірі 236818,33 грн. за рахунок коштів
Державного бюджету шляхом списання в
безспірному порядку на його користь з
єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 30 жовтня 2014
року задоволено частково. Відшкодовано
ОСОБА_3 за рахунок Державного бюджету
України, шляхом списання Державною
казначейською службою України коштів з
рахунку державного бюджету на користь
ОСОБА_3 - 44 350,00 грн. витрат, сплачених
ОСОБА_3 у зв'язку з наданням йому
юридичної допомоги; 59 682,00 грн. -
моральної шкоди, завданої незаконними
діями органів досудового слідства,
прокуратури.

В решті вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою Токмацького
міжрайонного прокурора.

В апеляційній скарзі Токмацький
міжрайонний прокурор зазначає, що
стягнута сума компенсації за правову
допомогу перевищує встановлені
законодавством граничні розміри,
неправильно визначено тривалість
перебування ОСОБА_3 під слідством та
судом, що вплинуло на визначення
розміру моральної шкоди, посилаючись
на порушення порядку вирішення питання
про відшкодування моральної шкоди
завданої незаконними рішенням та діями
органів досудового слідства,
прокуратури, просить скасувати рішення
суду, провадження по справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

При вирішенні спору суд вірно виходив з
того, що наявними є підстави та умови,
передбачені ст.1176 ЦК України та Законом
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», для відшкодування заподіяної
моральної шкоди та суми, сплаченої
ОСОБА_3 адвокату у зв'язку з наданням
йому юридичної допомоги.

Висновки зроблені на підставі наявних
у матеріалах справи доказах,
відповідають фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом ( ч.2 ст.1176 ЦК
України).

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури і суду» шкода,
завдана громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства, -
відшкодовується у повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали чи постанови суду чи
іншому рішенні суду про повернення
справи на додаткове розслідування чи
новий судовий розгляд) факту
незаконного притягнення як
обвинуваченого, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході розслідування чи
судового розгляду кримінальної справи
обшуку, виїмки, незаконного накладення
арешту на майно, незаконного
відсторонення від роботи (посади) та
інших процесуальних дій, що обмежують
чи порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінальної справи за
відсутністю події злочину, відсутністю
у діянні складу злочину або
недоведеністю участі обвинуваченого у
вчиненні злочину ; 3) відмови в
порушенні кримінальної справи; 4)
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» у наведених у ст. 1
цього Закону випадках громадянинові
відшкодовуються (повертаються): 1)
заробіток та інші грошові доходи, які
він втратив внаслідок незаконних дій; 2)
майно (в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин, та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності), конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
дізнання чи досудового слідства,
органами, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність, а
також майно, на яке накладено арешт; 3)
штрафи, стягнуті на виконання вироку
суду, судові витрати та інші витрати,
сплачені громадянином; 4) суми, сплачені
громадянином у зв'язку з наданням йому
юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, який її завдав,
якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Згідно із частинами 5 і 6 ст. 4 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду завдали
моральної втрати громадянинові,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру, про зазначалося скаржником
в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 цього Закону
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць на
момент перебування під слідством чи
судом.

Судом встановлено, що постановою
Токмацької міжрайонної прокуратури
Запорізької області від 13 липня 2010 року
стосовно ОСОБА_3 була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч.3 ст. 365, ч.1 ст.366
КК України, та відповідно до постанови
Токмацької міжрайонної прокуратури
Запорізької області від 14 липня 2010 року
його було притягнуто в якості
обвинуваченого (а.с33-44).

Вироком Токмацького районного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 12 грудня 2013 року, ОСОБА_3 визнано
невинуватим у вчиненні кримінального
правопорушень, передбачених ч.3 ст.365, ч.1
ст.366 КК України, та виправдано,
скасовано заходи забезпечення
кримінального провадження у виді
підписки про невиїзд, скасовано арешт,
накладений на майно ОСОБА_3 ( а.с.8-28).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних від 07 серпня 2014 року
судові рішення залишено без змін (
а.с.29-32 ).

Встановивши такі обставини, суд дійшов
до правильного висновку, що вимоги
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди, заданої незаконними діями
органами досудового слідства, та
витрат на юридичну допомогу є
обґрунтованими.

Разом з тим, суд визнав, що заявлений
позивачем розмір моральної шкоди є
завищеним та визначив моральну шкоди у
розмірі 59682,00 грн., виходячи із одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством иа судом.

З обраним судом порядком нарахування
моральної шкоди ОСОБА_3 погодився,
рішення не оскаржує.

Висновок про те, що розмір мінімальної
заробітної плати повинен
ураховуватися діючий на час розгляду
справи, відповідає ст. 1176 ЦК України та
п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Статтею 8 Закону України «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» встановлено,
що у 2014 році мінімальна заробітна плата
у місячному розмірі з 1 січня 2014 року
становить 1218 гривень.

Втім, суд допустився помилки у
визначені періоду перебування ОСОБА_3
під судом та слідством.

Вироком Токмацького районного суду
Запорізької області від 29 жовтня 2013
року ОСОБА_3 визнано невинуватим у
вчиненні кримінального правопорушень,
передбачених ч.3 ст.365, ч.1 ст.366 КК
України та виправдано.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 12 грудня 2013 року вирок
залишено без змін.

У відповідності до ч.2 ст. 532 КПК України
у разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після ухвалення
рішення судом апеляційної інстанції.

Отже, у відповідності до ч.2 ст.532 КПК
України виправдувальний вирок
стосовно ОСОБА_3 набрав законної сили 12
грудня 2013 р.

Таким чином, ОСОБА_3 перебував під
слідством та судом 3 роки 4 місяці 28
днів, тобто з часу порушення
кримінальної справи та по час набрання
вироком законної сили - з 14 липня 2010
року по 12 грудня 2013 року, а не по 7 серпня
2014 року, як помилково вважав суду.

Відшкодуванню підлягає моральна шкода
в сумі 50355,20 грн. (1218х40+58.4х28).

Стягуючи на користь ОСОБА_3
компенсацію витрат на правову
допомогу, надану йому адвокатом у
кримінальній справі, суд виходив з
того, що ці витрати позивачем
документально підтверджені і
відповідно до закону позивач має право
на повне відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі прокурор
посилається на необхідність
проведення розрахунку компенсації за
правову допомогу відповідно до Порядку
оплати праці адвокатів з надання
громадянам правової допомоги в
кримінальних справах за рахунок
держави, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів № 821 від 14 травня 1999
року,яка була чинною на час виникнення
спірних правовідносин. Разом з тим,
відповідний розрахунок апелянт не
надав.

З доводами прокурора про застосування
Порядку оплати праці адвокатів з
надання громадянам правової допомоги в
кримінальних справах за рахунок
держави, затвердженому постановою
Кабінету Міністрів № 821 від 14 травня 1999
року не можна погодитися.

Цей Порядок визначає механізм оплати
праці адвокатів з надання правової
допомоги в кримінальних провадженнях,
які здійснювали захист за призначенням
слідчого, прокурора, слідчого судді
(суду).

Адвокат надав правову допомогу ОСОБА_3
у кримінальному провадженні на
договірній основі.

ОСОБА_3 надані докази (договори про
надання правової допомоги, додатки до
договорів, квитанції), з яких судом
встановлено, що в період незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності йому надавалась
юридична (правова) допомога адвокатом
ОСОБА_6, якому він сплатив 44350,00 грн.

Відповідно до положень п. 4 ст. 3 Закону
України «Про порядок відшкодування
громадянинові, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання.
досудового слідства, прокуратури і
суду» відшкодовується сума, сплачена
ним у зв'язку з поданням йому юридичної
допомоги.

У відповідності до пунктів 4, 10
Положення завдана громадянинові шкода
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду.
Громадянинові повертаються суми,
сплачені ним у зв'язку з наданням
юридичної допомоги. До цих сум
відносяться суми, сплачені ним
адвокатському об'єднанню (адвокату), за
участь адвоката у справі, написання
касаційної і наглядної скарги, а також
внесені ним у рахунок оплати витрат
адвоката у зв'язку з поїздками у справі
до касаційної та наглядної інстанції.

Таким чином, зазначене законодавство
передбачає відшкодування шкоди
(збитків) у повному обсязі, що
відповідає й положенню ст. 22 ЦК України.

Крім того, суд правильно зазначив у
рішенні, що право на відшкодування
шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.
5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод 1950 року, норми
якої згідно із ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» є джерелом національного
права.

У зв'язку з наведеним, колегія суддів
вважає, що суд правильно визнав, що
вимоги ОСОБА_3 про відшкодування сум,
сплачених ним за надання йому
юридичної допомоги, підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги про
скасування рішення суду і закриття
провадження у справі не відповідають
положенням ст. 55 Конституції України,
рішенню Конституційного суду України
від 25 листопада 1997 року за №6-зп щодо
офіційного тлумачення частини другої
статті 55 Конституції України,
роз'ясненням, які містяться у п. 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України за №9 від 1 листопада 1996 року
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя» про те, що
правосуддя в Україні здійснюється
виключно судами, юрисдикція яких
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (ст.124 Конституції),
судам підвідомчі всі спори про захист
прав і свобод громадян. Суд не вправі
відмовити особі в прийнятті позовної
заяви чи скарги лише з тієї підстави, що
її вимоги можуть бути розглянуті в
передбаченому законом досудовому
порядку. Статтею 55 Конституції кожній
людині гарантовано право на оскарження
в суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, а тому суд не повинен відмовляти
особі в прийнятті чи розгляді скарги з
підстав, передбачених законом, який це
право обмежує.

З огляду на викладене та відповідно до
п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду - зміні в
частині визначення моральної шкоди.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Токмацького
міжрайонного прокурора задовольнити
частково.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 30 жовтня 2014
року змінити в частині визначення
розміру моральної шкоди. Визначити
моральну шкоду в сумі 50355,20 грн.
(п'ятдесят тисяч триста п'ятдесят п'ять
грн. 20 коп.)

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: