Справа № 442/3862/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/7009/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 26 вересня 2014
року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_5
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4
про стягнення аліментів. Просила
постановити рішення, яким стягувати з
ОСОБА_4 на її користь аліменти на дитину
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в
розмірі по 1 750 грн. щомісячно на
кожного, починаючи з дня пред'явлення
позову і до досягнення кожною з дітей
повноліття.

При розгляді справи в суді першої
інстанції позовні вимоги фактично
зменшила та просила постановити про
стягнення на кожну дитину по 1000 грн.
щомісячно.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 26 вересня
2014 року позов задоволено.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 аліменти на
неповнолітніх дітей - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 в
твердій грошовій сумі в розмірі по 1000
грн. на кожну дитину щомісячно,
починаючи з 3 червня 2014 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Рішення суду в межах суми платежу за
один місяць допущено до негайного
виконання.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 243, 60
грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач.
Вважає його незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими.

Просить рішення суду в частині
встановленого розміру аліментів
скасувати та ухвалити нове, яким
частково задовольнити позовні вимоги
позивача та стягувати з відповідача
аліменти у розмірі 500 грн. на місяць на
кожну дитину до досягнення ними
повноліття. Мотивує тим, що ним надано
суду достатньо доказів того, що у нього
двоє непрацездатних батьків
(пенсіонерів), яких зобов'язаний у
відповідності до вимог ст. 202 СК
утримувати. Окрім того його батько
хворіє онкологічним захворюванням, про
що суду надано відповідні медичні
документи, що потребує додаткових
витрат на лікування, які він, як син
зобов'язаний надавати. А тому посилання
суду на те, що відповідачем не надано
доказів утримання батьків є
неприпустимим, оскільки питання
надання чи витребування доказів
утримання батьків в судовому засіданні
не ставилось.

Висновок суду про те, що відповідач
проживає за межами України, там
працевлаштований, а відтак отримує
винагороду за свою роботу апелянт
вважає таким, що ґрунтується лише на
міркуваннях та припущеннях, так як
належних доказів працевлаштування та
розміру доходів відповідача, позивач
суду не надала як і не надала інших
доказів, які б обґрунтовували заявлену
суму аліментів.

При розгляді справи за
апеляційною скаргою представник
апелянта доводи апеляційної скарги
підтримали.

Представник позивача проти мотивів
апеляційної скарги заперечив, вважає
рішення суду законним та
обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що така підлягає до
задоволення частково з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам в
повній мірі не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2001
року перебували у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 14 серпня 2013 року
розірваний.

У шлюбі в сторін народились донька
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно довідки Волощанської сільської
ради №493 від 23.05.2014 року діти
зареєстровані та проживають разом з
матір»ю за адресою по АДРЕСА_1

Способу виконання батьками обов'язку
утримувати дітей сторонами не
досягнуто.

Ухвалюючи рішення, суд вірно врахував
положення ст. 180, 182 СК України, за
змістом яких - батьки зобов"язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття. При визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров"я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров"я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення аліментів, суд виходив з
положень ст. 184 СК України, яка
передбачає, визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі, якщо
платний аліментів має нерегулярний,
мінливий дохід, частину доходу одержує
в натурі, а також за наявності інших
обставин, що мають істотне значення.

Задовольняючи позовні вимоги та
визначаючи розмір аліментів в розмірі
1000 грн. на кожну дитину, суд першої
інстанції виходив з того, що визначений
розмір аліментів є достатнім для
утримання дітей і такий відповідає
вимогам розумності та справедливості.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
при визначенні розміру аліментів,
судом недостатньо враховані обставини,
зазначені у ст.ст. 182, 184 СК України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції
про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК
України, під час вирішення будь-яких
питань щодо дітей, суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення,
максимально можливого урахування
інтересів дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Постановляючи про стягнення аліментів
у визначеній судом твердій грошовій
сумі, суд не врахував, що позивач
зобов»язана довести наявність
отримання відповідачем мінливих
доходів, або одержання їх в натурі в
розмірах достатніх для щомісячної
сплати ним аліментів в певній сумі, а
відповідач подати докази про його
матеріальне становище.

Як вбачається із матеріалів справи
позивач не надала суду доказів щодо
можливості відповідача надавати
утримання неповнолітнім дітям у
визначеному нею розмірі та суд,
визначаючи такий розмір у 1 000 грн. на
кожну дитину, також на ці обставини
уваги не звернув. Із долученої копії
закордонного паспорта відповідача
вбачається, що останній періодично
перетинає кордон України, однак
доказів про його працевлаштування та
розмір доходів, отримуваних за межами
України, позивач суду не надав і такі
судом не здобуто, а рішення суду не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи обов»язок батьків
утримувати своїх неповнолітній дітей,
а також вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу
України та ч. 3 ст. 70 Закону України «Про
виконавче провадження» і роз»яснення,
що містяться у п. 17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15.05. 2006
року «Про застосування судами окремих
норм Сімейного кодексу України при
розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»,
за якими максимальний розмір
аліментів, які стягуються з боржника
не повинен перевищувати 50 відсотків
його заробітної плати /доходів/, а також
з врахуванням встановленого ст.7
Закону України «Про Державний бюджет
на 2014 рік» розмір прожиткового
мінімуму для працездатних осіб / 1218
гривен/ , а також визначені цим же
Законом розмірі прожиткового
мінімуму на дитину певного, а саме на
дітей віком до 6 років - 1032 грн, віком від
6 до 18 років - 1286 грн. віку,- колегія
суддів вважає за необхідне вирішити
про зміну рішення суду .

З врахуванням зазначених вище
правових норм, обґрунтованою буде сума
до стягнення з відповідача, що
наближено відповідатиме половині
розміру мінімальної заробітної плати,
прожиткового мінімуму на осіб певного
віку і становитиме 600 грн. на кожну
дитину до зміни матеріального
становища сторін.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом неврахованого того факту, що на
утриманні відповідача знаходяться
батьки - пенсіонери, які потребують
догляду та лікування, що складає значні
кошти, в цілому правильності висновків
суду не спростовує, оскільки із
долучених до матеріалів справи
довідок, батьки відповідача є особами
пенсійного віку та отримують пенсію за
віком. Колегія суддів погоджується з
мотивами апеляційної скарги про те, що
відповідач зобов'язаний матеріально
підтримувати своїх батьків, в тому
числі з врахуванням стану їх здоров»я,
однак це не позбавляє його обов»язку
надавати належне утримання своїм
неповнолітнім дітям.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3.ч.1ст.307,
п.3ч.1.ст.309, ч.2 ст. 314 ,316, 317 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 26 вересня
2014 року змінити, зменшивши розмір
аліментів, що підлягає стягненню із 1000
гривен на кожну дитину до 600 грн.
щомісячно на кожну дитину.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржене
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Головуючий

Судді