У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Ступак О.В.,

Коротуна В.М.,
Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30, ОСОБА_31 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «СіНа»,
треті особи: відділ Держземагенства у
Чаплинському районі Херсонської
області, Реєстраційна служба
Чаплинського районного управління
юстиції Херсонської області, про
визнання недійсними додаткових угод за
договором оренди землі та скасування
їх державної реєстрації, за касаційною
скаргою Товариства з обмеженою
відповідальністю «СіНа» на рішення
Чаплинського районного суду
Херсонської області від 20 лютого 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 27 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31
звернулися з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю «СіНа»
(далі - ТОВ «СіНа»), треті особи: відділ
Держземагенства у Чаплинському районі
Херсонської області, Реєстраційна
служба Чаплинського районного
управління юстиції Херсонської
області, про визнання недійсними
додаткових угод за договорами оренди
землі та скасування їх державної
реєстрації, посилаючись на те, що
відповідач навмисно ввів їх в оману
щодо продовження строку дії основного
договору оренди, оскільки запропонував
укласти додаткові договори, де
передбачено збільшення розміру
орендної плати та зміни строку дії
основного договору з семи років до
п'яти, проте в липні 2012 року їм стало
відомо, що відповідач намагається
зареєструвати додаткові угоди, де
строк дії основного договору після
його завершення продовжений ще на 5
років. Оскільки своєї згоди на
продовження договору оренди вони не
надавали, а зміна умов договору у цій
частині відбулась поза їх волею та
внаслідок омани з вини відповідача,
просили визнати додаткові договори
оренди земельних ділянок, укладені із
відповідачем, недійсними, як такі, що
вчинені під впливом обману, та
скасувати державну реєстрацію
додаткових договорів.

Рішенням Чаплинського районного суду
Херсонської області від 20
лютого 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Херсонської
області від 27 травня 2014 року, позов
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_18,
ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_31 задоволено частково.

Визнано недійсними додаткові угоди до
договору оренди землі, укладені 19 та 23
липня 2012 року ТОВ «СіНа» з ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27,
ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30 та ОСОБА_31,
зареєстровані відділом Держкомзему у
Чаплинському районі Херсонської
області 11 вересня 2012 року.

Скасовано державну реєстрацію
додаткових угод до договору оренди
землі, укладених 19 та 23 липня 2012 року
ТОВ «СіНа» з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_8,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25,
ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29,
ОСОБА_30 та ОСОБА_31, зареєстрованих
відділом Держкомзему у Чаплинському
районі Херсонської області 11 вересня
2012 року.

В решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «СіНа» просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_8, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31 відмовити.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що відповідачем навмисно введено
позивачів в оману стосовно фактів, які
впливають на укладення оспорюваних
правочинів відносно їх істотної умови,
а саме строку дії.

Проте з таким висновком судів
погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Предметом спору позивачів із ТОВ
«СіНа» є самостійне право кожного із
них на розпорядження земельними
ділянками, які їм належать на праві
власності.

Згідно з ч. 2 ст. 32 ЦПК України участь у
справі кількох позивачів і (або)
кількох відповідачів (процесуальна
співучасть) допускається, якщо:
1) предметом спору є спільні права чи
обов'язки кількох позивачів або
відповідачів; 2) права і обов'язки
кількох позивачів чи відповідачів
виникли з однієї підстави; 3) предметом
спору є однорідні права і обов'язки.

Оскільки кожен з позивачів є власником
окремої земельної ділянки, розмір їх
ділянок є різними, дати укладання
договорів оренди та додаткових угод є
різними, тому предмети спору не є
однорідними; вирішення позовних вимог
кожного з позивачів вимагає
встановлення фактів дотримання чи
недотримання відповідачем вимог
законодавства при укладанні кожної
конкретної дадаткової угоди.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на вказане уваги не звернув,
у рішенні не навів встановлених фактів
по кожному з позивачів окремо,
обмежився лише узагальнюючими фразами.

Зазначене призвело до порушення судами
вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України,
оскільки судом дана лише оцінка
узагальнюючим доводам позивачів, які
брали участь у справі, з приводу
незаконних, на їх думку, дій
відповідача, які призвели до укладання
додаткових угод. Проте суд фактично не
встановив і в рішенні не зазначив
обставин та конкретних фактів і
доказів, які свідчать про порушення
чинного законодавства відповідачем
при укладенні кожної конкретної
додаткової угоди.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 230 ЦК України
обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди
орендар та орендодавець дійшли
взаємної згоди продовжити термін дії
договору оренди землі на 5 років з
моменту державної реєстрації
додаткової угоди.

Підписання цієї угоди є підтвердженням
факту ознайомлення, розуміння
сторонами її умов та згоди сторін з
усіма визначеннями, умовами та змістом
угоди.

У судових рішеннях не зазначено, чим
саме спростовується підпис спірної
додаткової угоди кожним із позивачів в
кожному конкретному випадку.

Крім того, висновки суду здебільшого
носять характер припущень, що не
допускається згідно з вимогою ч. 4 ст. 60
ЦПК України, а деяким із доказів, що
надані відповідачем на обґрунтування
доводів заперечення проти позову, суд
не дав належної правової оцінки,
порушивши ст. 212 ЦПК України.

Обґрунтовуючи вимоги касаційної
скарги, заявник указує на те, що
оскільки строки дії договорів оренди
земельних ділянок закінчувалися, то
товариством було прийнято рішення щодо
зібрання всіх власників земельних
ділянок, які знаходяться в межах
Іванівської сільської ради
Чаплинського району, а це більше 160
людей, та обговорити питання щодо
продовження строку дії договорів
оренди. На зборах пайовиків - власників
земельних ділянок та представників
відповідача, які відбулися у
приміщенні сільського будинку
культури села Іванівка на початку
червня 2012 року, позивачами та іншими
власниками земельних ділянок було
запропоновано відповідачу підвищити
плату за оренду земельних ділянок, яка
на той час складала 1 657 грн.
Відповідач, виконуючи побажання
орендодавців, погодився суттєво
підвищити розмір орендної плати до 8
тис. грн. Збільшення суми орендної
плати до такого рівня не можливе без
переходу на інтенсивні технології
вирощування, поліпшення родючості
ґрунту та використання сучасної
техніки та реконструкції зрошувальної
системи і встановлення нового
поливного обладнання. Впровадження цих
заходів потребує вкладання великих
коштів і не може дати бажаного
результату в короткий термін. Тому
відповідачем було запропоновано
продовжити строк дії договорів оренди
землі на п'ять років, на що позивачі
погодилися. Упродовж місяця після
загальних зборів власників земельних
ділянок відповідач розпочав процедуру
укладання додаткових угод стосовно
підвищення орендної плати та
продовження строку дії договору.
ТОВ «СіНа» були підготовлені додаткові
угоди до типових договорів оренди
землі та надані для підписання
позивачам - власникам земельних
ділянок, які особисто з ними
ознайомились та підписали.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Вирішуючи спір, суд у порушення вимог
ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказане
уваги не звернув; у достатньому обсязі
не визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; заперечень
відповідача не перевірив та не навів
факти, які б спростували його
заперечення, обмежився лише
поясненнями, наданими позивачами, тим
самим порушивши права відповідача.

Отже, суд не з'ясував усіх обставин
справи та не надав їм належної правової
оцінки, хоча їх з'ясування має суттєве
значення для правильного вирішення
справи.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, та прийшов до передчасного
висновку про залишення рішення суду
першої інстанції без змін.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «СіНа»
задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду
Херсонської області від 20
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 27 травня
2014 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.О. Дьоміна

Судді:
М.В. Дем'яносов

В.М.
Коротун

О.В.
Ступак

О.В.
Попович