н/п 2-н/640/1796/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"16" липня 2014 р.           суддя
Київського районного суду м. Харкова,
ОСОБА_1 розглянувши заяву ОСОБА_2 про
видачу судового наказу -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернулась до суду із
заявою до акціонерного товариства
Завод «Електротерм» про видачу
судового наказу щодо стягнення на її
користь заборгованість з нарахованій,
але не виплаченій заробітній платі за
період з 01.06.2014 року по 30.06.2014 року на
суму 1501 грн. 93 коп.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
приходжу до висновку, що зазначена
заява про видачу судового наказу про
стягнення заборгованості по
нарахованій, але не виплаченій
заробітній платі не підлягає розгляду
в порядку наказного провадження з
наступних підстав.

Пункт 9 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №14 від 23.12.2011 року «Про практику
розгляду судами заяв у порядку
наказного провадження» орієнтує суди,
що наявність спору про право (пункт 2
частини третьої статті 100 ЦПК), яке є
підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують порушення
суб’єктивного права або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги.

Відповідно до п.12 цієї ж Постанови
вбачається, що якщо заявлено вимогу
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої працівникові суми
заробітної плати (пункт 1 частини
першої статті 96 ЦПК) ( 1618-15 ), судовий
наказ може бути видано не лише на суму
заборгованості із заробітної плати, а
й на суму компенсації за порушення
строків її виплати, оскільки вона
входить до структури заробітної
плати (Закон України від 24
березня 1995 року N 108/95-ВР ( 108/95-ВР ) "Про
оплату праці", Закон України від 19
жовтня 2000 року N 2050-III ( 2050-14 ) "Про
компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати"). До
заяви має бути додано докази
перебування заявника у трудових
відносинах із боржником, а
підтвердженням суми, яка стягується,
може бути будь-який належно оформлений
документ, що вказує на розмір
нарахованої заробітної плати та
компенсації за порушення строків її
виплати, зокрема, довідка бухгалтерії
боржника, розрахунковий лист чи
копія платіжної відомості тощо.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 вбачається,
що вона підтверджує наявність
існування заборгованості з виплати їй
заробітної плати за період з 01.06.2014 по
30.06.2014 року довідкою про середню
заробітну плату, проте суд вважає
надану довідку неналежним доказом,
який би підтверджував існування боргу,
виходячи з наступного.

Згідно наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 27.08.2004
року «Про затвердження форми Довідки
про доходи» було затверджено форму про
доходи, виходячи з якої вбачається, що
крім іншого, вона повинна обов’язково
містити штамп підприємства, ініціали
та

підпис керівника підприємства та
відтиск круглої печатки у кінці
довідки, що в свою чергу відсутнє на
довідці, наданої заявником, та взагалі
дана довідка не відповідає формі, яка
була затверджена міністерством.

Виходячи з цього, суд вважає, що
заявлені ОСОБА_2 вимоги не є
безспірними.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 100 ЦПК України,
суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу, у разі якщо із
заяви і поданих документів вбачається
спір про право.

З урахуванням наведеного, приходжу до
висновку, що у прийнятті заяви про
видачу судового наказу слід відмовити.

На підставі зазначеного та керуючись
ч. 3 ст. 100, ч.2 ст. 101 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у прийнятті заяви
ОСОБА_2 до акціонерного товариства
завод «Електротерм» про видачу
судового наказу.

Роз’яснити заявнику про його право на
звернення до суду з тими самими
вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом п’яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга може бути
подана протягом п’яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя

Н.В. Якуша