Справа № 341/1812/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2461/2014
Головуючий у 1 інстанції Юсип І.М.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шишка А.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 відповідача
ОСОБА_3

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького
районного суду від 21 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суд із указаним
позовом, посилаючись на те, що між ним
та відповідачкою 20.01.2012 року розірвано
шлюб. Після розірвання шлюбу з дружиною
проживали в одній квартирі, а в травні
2012 року він звернувся в суд з позовом
про поділ майна подружжя. Рішенням суду
від 08.04.2013 року проведено поділ
нажитого у шлюбі майна, однак витрати
понесені за ремонт не були враховані.
Однак ним на проведений ремонт
квартири закуплені матеріали на суму
8055грн., які були його особистими
коштами. Оскільки відповідач в
добровільному порядку кошти не
повертає, просив суд стягнути з неї в
його користь зазначені кошти та 243,60грн.
судових витрат.

Рішенням Галицького районного суду від
21 жовтня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої
інстанції не дано належним чином
правової оцінки доказам, зокрема, суд у
мотивувальній частині рішення не
обґрунтував чому саме покази одних
свідків бере до уваги, а інших не бере.
Суд не врахував, що будівельні
матеріали придбані за його власні
кошти і свідки це підтвердили, покази
яких суд до уваги не взяв. Також
послався на неіснуючу статтю Сімейного
кодексу України.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просив скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт підтримав
доводи апеляційної скарги та просив
про їх задоволення.

Відповідач апеляційну скаргу
заперечила, вважає її безпідставною, а
рішення суду законним та
обґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив з того, що ремонт
подружжя проводили під час спільного
проживання і такі роботи ними
проведено з метою проживання у
нормальних санітарно-гігієнічних
умовах.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом першої інстанції,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі, який судом розірвано 20.01.2012 року
(а.с.6). Під час шлюбу, подружжя проживало
в АДРЕСА_1, яка належала батькам
відповідача, а остання була
співвласником.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України,
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода
завдана майну фізичної чи юридичної
особи відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як на одну із підстав своїх позовних
вимог, позивач посилається на рішення
Галицького районного суду від 08.04.2013
року, у справі за його позовом до
відповідачки про поділ майна подружжя,
яким здійснено поділ майна, однак
витрати, понесені на ремонт не
враховані.

Відповідно ст.59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Крім того, враховуючи вищезазначені
вимоги ст. 60 ЦПК України та виходячи з
принципу змагальності незалежно від
того, доводить відповідач відсутність
фактів підстави позову чи ні, загальне
правило розподілу доказових обов'язків
залишається незмінним, і тягар
доказування не переходить від однієї
сторони до іншої, і підставу позову
повинен довести саме позивач.

Як вбачається з копії рішення
Галицького районного суду від 08.04.2013
року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя, однією із позовних вимог була
вимога про відшкодування коштів за
ремонт квартири, в задоволенні якої
йому було відмовлено.

Колегія суддів вважає, що звернувшись з
позовом до відповідача про поділ майна
подружжя, позивач обрав спосіб захисту
свого порушенного права. Зазначені
позовні вимоги задоволені частково, а
тому питання, які ОСОБА_2 ставить на
розгляд у даному позові вирішені у
іншому - про поділ майна подружжя, яким
в задоволенні цієї частини позовних
вимог - відмовлено.

Оцінюючи надані сторонами докази у їх
сукупності, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку,
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Оскільки фактичні обставини справи
судом першої інстанції встановлено
повно, але при ухвалені рішення, на що
апелянт звертає увагу, суд помилково
вказав ст. 368 СК України, що не вплинуло
на правильність висновків про відмову
у задоволенні позову, колегія суддів
вважає, що таке, відповідно до ч.2 ст.308
ЦПК України не може бути підставою для
скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Г.П. Мелінишин

А.І. Шишко