Справа № 451/1834/13
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/5742/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

з участю:
позивача ОСОБА_2,

її
представника - ОСОБА_3,

представника
відповідачів - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Радехівського районного суду
Львівської області від 02 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Лопатинської селищної ради,
виконавчого комітету Лопатинської
селищної ради, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа - відділ Держземагенства в
Радехівському районі про визнання
недійсними рішень виконавчого
комітету Лопатинської селищної ради
№10 від 29.01.1997 року та №87 від 27.06.1997 року,
Державного акту про право приватної
власності на земельну ділянку серії МВ
№909 від 04.02.1997 року, виданого ОСОБА_7,
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом та Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯН №580922 від 20.04.2010 року, виданого
відповідачам,-

в с т а
н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду з позовом, в якому просила
визнати недійсними: рішення
виконавчого комітету Лопатинської
селищної ради народних депутатів №10
від 29.01.1997 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_7 земельної ділянки
площею 0,05 га та рішення №87 від 27.06.1997
року про закріплення земельної ділянки
площею 0,05 га за домоволодінням ОСОБА_7
по АДРЕСА_1; Державний акт серії МВ №909
про право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,12 га, виданий
ОСОБА_7 04.02.1997 року; свідоцтво про право
на спадщину та Державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯН
№580922, виданий відповідачам 20.04.2010 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що їй на праві власності належить
житловий будинок з господарськими
спорудами, який знаходиться на вул.
Шевченка, 25 в смт.Лопатин Радехівського
району Львівської області, а її сусід
ОСОБА_7, спадкоємцями після смерті
якого є відповідачі, порушив
генеральний план забудови наданої йому
в 1973 році для цієї мети земельної
ділянки та самочинно прибудував до
існуючого сараю, який знаходиться на
земельній ділянці, наданій для
обслуговування її будинку, навіси для
дров та клітки для утримання кролів, у
зв»язку з чим вона не має доступу до
свого сараю та позбавлена можливості
його обслуговувати.

У 2011 році їй стало відомо, що в 1997 році
Лопатинською селищною радою народних
депутатів ОСОБА_7 було видано державний
акт на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,12 га, зокрема,
на підставі рішень виконавчого
комітету цієї ради від 29.01.1997 року №10 та
від 27.06.1997 року №87, які вона вважає
незаконними, оскільки цими рішеннями
ОСОБА_7 повторно безоплатно передано у
приватну власність земельну ділянку
для обслуговування будинку та
господарських споруд, притому, що таке
право ним вже було використано у 1994
році відповідно до рішення
Лопатинської селищної ради народних
депутатів від 07.04.1994 року про передачу
безоплатно у приватну власність
земельної ділянки площею 0,08 га.

Незаконними ці рішення позивач вважає
й тому, що питання про передачу землі у
приватну власність вирішувалось не
радою, а її виконавчим комітетом, і
спірна земельна ділянка площею 0,05 га не
перебувала у користуванні ОСОБА_7 та не
була закріплена за його будинком. Крім
того, на думку позивача, оспорювані нею
рішення були винесені з порушенням
встановленого законом порядку надання
земельної ділянки у власність, зокрема,
без проектів відведення земельної
ділянки та без погодження меж
земельної ділянки суміжним
землекористувачем. Позивач вважає, що
внаслідок приватизації переданої
ОСОБА_7 у приватну власність земельної
ділянки площею 0,05 га, на якій він
самочинно побудував господарські
споруди впритул до її господарської
споруди, порушене її право, оскільки
межа встановлена по її господарській
споруді без урахування відстані,
необхідної для обслуговування цієї
господарської споруди.

Рішенням Радехівського районного суду
Львівської області від 02.07.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач,
просить його скасувати з підстав
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким її позов
задовольнити.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
про оспорювані рішення та державний
акт вона дізналась лише в 2011 році, і в
матеріалах справи немає жодного
доказу, який би підтверджував той факт,
що їй було відомо про них в 1997 році, а
тому суд безпідставно відмовив у
задоволенні цієї частини вимог за
спливом строку позовної давності. Крім
того, вважає, що суд не сприяв
всебічному та повному з»ясуванню
обставин справи. На думку апелянта, суд
не врахував поданих нею доказів на
підтвердження незаконності винесених
рішень про передачу ОСОБА_7 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,05
га., та не врахував, що оскаржуваним
рішенням №10 від 29.01.1997 року ОСОБА_7 було
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,05 га для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, власником якого був ОСОБА_8, а
рішенням №87 від 27.06.1997 року закріплено
цю земельну ділянку за будинком ОСОБА_7
вже за адресою: АДРЕСА_1, до того ж без
проекту відведення земельної ділянки
та без підпису її матері, яка на той час
була власником будинковолодіння, акту
узгодження меж. Вказує, що при
будівництві житлового будинку ОСОБА_7
порушив план забудови, про що свідчить
висновок районного архітектора від
25.06.1997 року, і змістив свій будинок до її
земельної ділянки, самовільно
ліквідувавши дорогу, та прибудував
свої господарські споруди до її
господарської будівлі.

В судове засідання представники
Лопатинської селищної ради, її
виконавчого комітету та відділу
Держземагенства в Радехівському
районі Львівської області не
з»явились, хоча про час та місце
розгляду справи були повідомлені у
встановленому процесуальним законом
порядку, що підтверджується
повідомленнями про вручення їм судових
повісток (а.с.91-93 т.2), клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило, а тому, відповідно до вимог
ст.305 ЦПК України, справу розглянуто у
їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторони позивача в підтримання
апеляційної скарги, заперечення
сторони відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7
був власником житлового будинку
АДРЕСА_1, який він побудував на
відведеній йому за рішенням виконкому
Лопатинської селищної ради народних
депутатів №28 від 15.03.1973 року для
будівництва земельній ділянці площею
836 кв.м. (а.с.18, 89-92, 94-95 т.1).

Вказану вище земельну ділянку площею
0,08 га рішенням Лопатинської селищної
ради народних депутатів від 07.04.1994 року
безоплатно передано ОСОБА_7 у приватну
власність для обслуговування будинку
та господарських споруд (а.с.212 т.1).

Рішенням виконавчого комітету
Лопатинської селищної ради народних
депутатів від 29.01.1997 року №10, яке є
предметом спору, ОСОБА_7 передано у
приватну власність для обслуговування
житлового будинку і господарських
споруд земельну ділянку площею 0,05 га
(а.с.16 т.1).

Посилання сторони позивача на те, що
земельна ділянка була надана ОСОБА_7
для обслуговування житлового будинку
№17, є безпідставними і спростовуються
випискою з цього рішення, яка була
надана відділом Держземагенства у
Радехівському районі і міститься в
технічній документації на видачу
ОСОБА_7 оспорюваного позивачем
державного акту про право власності на
земельну ділянку на АДРЕСА_1 (а.с.220 т.1
зворот).

Рішенням виконавчого комітету
Лопатинської селищної ради народних
депутатів від 27.06.1997 року №87, яке є
предметом спору, за домоволодінням
ОСОБА_7 по АДРЕСА_1 було закріплено
вказану вище земельну ділянку площею
0,05 га (а.с.221 т.1).

Рішенням Лопатинської селищної ради
народних депутатів №9 від 29.01.1997 року
було безоплатно передано ОСОБА_7 у
приватну власність земельну ділянку
площею 0,07 га для ведення особистого
підсобного господарства (а.с.213 т.1).

Державний акт серії МВ №909 про право
приватної власності на земельну
ділянку площею 0,1978 га для
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд та ведення
особистого підсобного господарства,
виданий ОСОБА_7 04.08.1997 року на підставі
рішень Лопатинської селищної ради
народних депутатів від 07.04.1994 року та
від 29.01.1997 року (а.с.37, 88, 208 т.1).

Після смерті ОСОБА_7 05.09.2006 року (а.с.86
т.1), право власності, зокрема, на
будинок, господарські будівлі та
земельну ділянку площею 0,1978 га на
АДРЕСА_1 в рівних частках (по 1/2)
перейшло до його спадкоємців за
заповітом - ОСОБА_6 та ОСОБА_9, що
підтверджується свідоцтвами про право
на спадщину за заповітом, виданими
державним нотаріусом Радехівської
державної нотаріальної контори Луців
І.П. 22.03.2007 року (а.с.64, 66, 68-69, 74-75, 77-78, 81 т.1).

На підставі вказаних вище свідоцтв про
право на спадщину, на ім»я ОСОБА_6 було
видано Державний акт серії ЯИ №580922 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1269 га на АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням - для обслуговування
будинку та господарських споруд, який
зареєстровано 26.05.2010 року (а.с.2, 3 т.2). В
цьому державному акті співвласниками
земельної ділянки (по 1/2 частині)
записано ОСОБА_6 та ОСОБА_9

Власником суміжного будинковолодіння
АДРЕСА_2 була мати позивача - ОСОБА_11
(а.с.233 т.1), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1
(а.с.190 т.1), і після смерті якої право
власності на будинок набула позивач
ОСОБА_2 (а.с.193 т.1).

Згідно з планом забудови присадибної
земельної ділянки ОСОБА_11 (а.с.194 т.1),
сарай, порушенням права на доступ до
якого позивач обґрунтовує свої вимоги,
знаходився на межі будинковолодіння
№25.

Доводи сторони позивача про те, що
ОСОБА_7 порушив план забудови
відведеної йому для цієї мети
земельної ділянки, змістивши житловий
будинок до межі суміжного з ним
будинковолодіння, не має правового
значення для вирішення даного спору,
оскільки предметом розгляду даної
справи є оспорювання права власності
ОСОБА_7 та його спадкоємців на земельну
ділянку площею 0,05 га, а не права
власності на збудований ним житловий
будинок.

Крім того, житловий будинок №17 «а» був
введений в експлуатацію актом від
18.02.1994 року із встановленими комісією
відхиленнями від затвердженого
проекту щодо збільшення площі будинку
(а.с.11-13) і цей акт був затверджений
рішенням виконавчого комітету
Лопатинської селищної ради народних
депутатів №61 від 25.05.1994 року (а.с.92 т.1).

Відповідно до акту встановлення і
узгодження меж земельної ділянки
ОСОБА_7 від 12.11.1996 року (а.с.45, 214-215 т.1),
ОСОБА_11 відмовилась підписувати акт, а
тому, межі земельної ділянки ОСОБА_7
були встановлені по існуючих огорожах
і відповідали в натурі фактичному
стану.

Актами від 12.12.1996 року (а.с.47 т.1) та від
29.03.2011 року (а.с.46 т.1), а також рішенням
Радехівського районного суду
Львівської області від 25.09.2012 року
(а.с.39-42 т.1), залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Львівської області
від 04.07.2013 року (а.с.43), встановлено, що
межі земельних ділянок позивача не
порушені і самовільного захвату
земельної ділянки ОСОБА_7 не виявлено.
При цьому, підтверджено той факт, що
дійсно межа між суміжними земельними
ділянками проходить по сараю позивача.

У відповідності до ст.ст.15, 16 ЦК України,
лише порушене, невизнане або
оспорюване право особи підлягає
захисту у спосіб, визначений законом.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні
вимог позивача, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
права позивача, про захист яких вона
просить, оспорюваними нею рішеннями, а
відповідно, й державними актами та
свідоцтвами, які позивач просить
визнати недійсними, не порушуються,
оскільки спірну земельну ділянку
передано у приватну власність ОСОБА_7
за рахунок земель комунальної
власності, у встановлених законом
розмірах, а факту захоплення земельної
ділянки, яка знаходилася у
користуванні ОСОБА_11, а пізніше -
позивача ОСОБА_2, не встановлено.

Посилання позивача на порушення її
прав внаслідок відсутності доступу до
її сараю для обслуговування є
безпідставними, оскільки, відмовляючи
у задоволенні позову ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
сараєм шляхом знесення самочинного
будівництва (навісу для дров та клітки
для кролів), згаданим вище рішенням
суду від 25.09.2012 року було встановлено,
що перешкод у користуванні позивачем
її майном, зокрема, господарськими
спорудами, не чиниться.

Крім того, позивач просить визнати
недійсним державний акт про право
власності ОСОБА_7 на земельну ділянку
площею 0,12 га, в той час, як оспорює
законність набуття ним у власність
лише земельної ділянки площею 0,05 га, що
було підтверджено стороною позивача в
судовому засіданні в апеляційному
суді, а по суті, і це підтверджується
апеляційною скаргою, спір зводиться до
того, що межа земельної ділянки ОСОБА_7
зі сторони позивача повинна бути
встановлена на відстані одного метру
від господарської будівлі (сараю), по
якому проходить існуюча за
оспорюваними нею державними актами
межа, для забезпечення позивачеві
можливості обслуговувати цю будівлю.

Враховуючи викладене та встановлені
судом фактичні обставини справи,
підстав для задоволення вимог позивача
немає. У зв»язку з цим, безпідставними є
доводи апелянта про те, що суд відмовив
у задоволенні позову лише за пропуском
строку позовної давності.

При цьому, доводи апелянта не
спростовують висновку суду про
пропущення позивачем строку позовної
давності для пред»явлення вимоги про
визнання недійсними оспорюваних
позивачем рішень ради, оскільки, як
правильно встановив суд першої
інстанції, про державний акт
позивачеві було відомо ще у 2000 році з
листа Львівського обласного
управління земельних ресурсів від
24.04.2000 року (а.с.143 т.1), а тому саме з цього
часу вона повинна була і могла
дізнатись про рішення, на підставі яких
був виданий цей державний акт, до того ж
про право на звернення до суду для
вирішення спору їй роз»яснювалось.

Інші вимоги позивача, а саме, про
визнання недійсними
правовстановлюючих документів
спадкоємців ОСОБА_7 на право приватної
власності на спірну земельну ділянку,
пов»язані з недійсністю первісного
державного акту, а тому суд першої
інстанції правильно відмовив у їх
задоволенні теж.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно вирішив спір, не допустив
порушень норм матеріального та/чи
процесуального права, які б були
підставою для скасування чи зміни
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радехівського районного суду
Львівської області від 02 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.