У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ПАТ КБ
«ПриватБанк» на рішення Воловецького
районного суду від 17 жовтня 2014 року по
справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором ,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
(надалі Банк) звернувся в суд із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що відповідно до укладеної генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до умов
та правил надання продукту кредитних
карток від 04.01.2013 року відповідач
ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 5052,97
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 0,01% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Погашення заборгованості здійснюється
в наступному порядку : починаючи з «1»
по «25» Число кожного місяця відповідач
надає Банку грошові кошти (щомісячний
платіж) для погашення заборгованості
за кредитом. У зв'язку з порушенням
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором, станом на 13.08.2014 рік, виникла
заборгованість у розмірі 20629 грн. 75 коп,
яка складається з наступного: 5052,98
гривень - заборгованість за кредитом;
0,82 гривень - заборгованість по
відсотках за користування кредитом;
15575,95 гривень - залишок за несплаченим
штрафом. У зв'язку з наведеним, просив
стягнути з відповідача на користь
банку заборгованість в сумі 20629 грн. 75
коп. та судові витрати.

Рішення Воловецького районного суду
від 17 жовтня 2014 року заявлений позов
задоволено частково, стягнуто з
відповідача на користь Банку 5053,80 грн.
заборгованості за кредитом та 243,60 грн.
судових витрат, в задоволенні решти
позовних вимог - відмовлено.

На дане рішення Банк подав апеляційну
скаргу, в якій просив скасувати
зазначене рішення в частині відмови у
позові та ухвалити в цій частині нове
рішення, яким заявлений позов
задовольнити в повному обсязі. Зокрема,
зазначає, що суд неправильно
застосував позовну давність до вимог
про стягнення штрафу, оскільки позовна
давність сторонами договору
встановлена у 50 років і строк її не
сплив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника Банку,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, виходячи з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущено строк
позовної давності.

З такими висновками погоджується і
колегія суддів, оскільки він
відповідає фактичним обставинам
справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.526 ЦПК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог закону.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені законом
або договором (ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що
04.01.2013року між Банком та відповідачем
ОСОБА_2 укладено генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карток відповідно
до якої, відповідач ОСОБА_2 отримав
кредит в розмірі 5052,97 грн. строком 06
місяців, з 04.01.2013р. по 31.07.2013р. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 0,001%
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. Погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку : починаючи з «1» по
«25» число кожного місяця відповідач
надає Банку грошові кошти (щомісячний
платіж) для погашення заборгованості
за кредитом. Заборгованість по
кредиту, починаючи з 32 - дня порушення
вважається простроченою, відповідач
сплачує Банку штраф у розмірі 15585,65
грн. (а.с. 6)

Відповідач умови кредитного договору
належним чином не виконує внаслідок
чого виникла заборгованість.

Згідно наданого Банком розрахунку
заборгованість ОСОБА_2 станом на 13.08.2014
рік, становить 20629 грн. 75 коп, яка
складається з наступного: 5052,98 гривень -
заборгованість за кредитом; 0,82 гривень
-заборгованість по відсотках за
користування кредитом; 15575,95 гривень-
залишок за несплаченим штрафом. (а.с.4)

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк в межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу; загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю. (ч.1 ст. 258 ЦК України).

Згідно ч.2 п.1ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

З укладеного між сторонами договору
вбачається, що сторони по справі
визначили, що кінцевим терміном
повернення коштів за договором є
31.07.2013 року, позивач звернувся з
позовними вимогами про стягнення
штрафу 05.09.2014 року, тобто з пропуском
річного строку позовної давності і
відповідач в суді першої інстанції до
розгляду справи по суті ставив питання
про застосування строків давності по
вимогах про стягнення штрафу (а.с.49)

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку, що
Банком пропущено строки позовної
давності за вимогами про стягнення
штрафу.

Доводи апелянта, що за укладеним
договором між Банком та відповідачем
встановлено термін позовної давності
тривалістю 50 років не заслуговують на
увагу виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України
позовна давність, встановлена законом,
може бути збільшена за домовленістю
сторін. Договір про збільшення
позовної давності укладається у
письмовій формі.

З матеріалів справи вбачається, що між
сторонами - Банком та відповідачем
укладено генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості і
приєднання до Умов і правил надання
продукту кредитних карт, які
знаходяться на сайті Приватбанку.
Відповідач згідний, що дана генеральна
угода із запропонованими ПАТ КБ
«Приватбанк» Умовами і правилами,
Тарифами складають між ним та Банком
кредитний договір (а.с.6 та на її
звороті).

Банк в обґрунтування доводів
апеляційної скарги посилається на
Витяг із Умов та правил надання
банківських послуг, які затверджені
наказом від 06.03.2010р. № СП-2010-256, в яких
визначено, зокрема в п. 1.1.7.31., що строк
позовної давності відносно вимог
Банку про стягнення кредиту,
відсотків, винагороди, неустойки, пені,
штрафів, витрат Банку становить 50
років.

Однак, Банком не надано Умов і правил
надання продукту кредитних карт, до
яких приєднався відповідач, укладаючи
кредитний договір і такі в матеріалах
справи відсутні. Твердження
представника Банку, що відповідач
приєднався саме до Умов та правил
надання банківських послуг нічим не
підтверджені і спростовуються вище
вказаною генеральною угодою, зі змісту
якої чітко вбачається, що відповідач
приєднався до Умов і правил надання
продукту кредитних карт.

Зі змісту укладеного з відповідачем
договору та матеріалів справи не
вбачається, що сторони договору,
відповідно до ч.1ст. 259 ЦК України,
збільшили встановлену законом позовну
давність до вимог про стягнення
штрафу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

З урахуванням вище зазначеного Банком
не подано доказів і не доведено, що ним
та відповідачем за вимогами Банку про
стягнення штрафу за укладеним
договором встановлено термін позовної
давності строком 50 років.

Суд першої інстанції вірно встановив
фактичні обставини справи, вирішив
спір з дотриманняманням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла до висновку про відхилення
апеляційної скарги і залишення без
змін рішення суду першої інстанції.

Виходячи з наведеного та керуючись
вимогами статей 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» -
відхилити .

Рішення Воловецького районного суду
від 17 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді :