справа № 156/1123/14-ц
Номер провадження: 2/156/304/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2014 року
смт. Іваничі

Іваничівський районний суд
Волинської області

в складі: головуючого - судді Дильного
Г. М.,

за участю секретаря Кирилюк Л. М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів -
Ковальчук М.А., Марчук О.М., ОСОБА_5

третіх осіб на стороні відповідача, що
не заявляють самостійних вимог -
ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Іваничі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до управління
освіти і науки Волинської обласної
державної адміністрації,
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат,
треті особи на стороні відповідача, що
не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та за час вимушеного
прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

29.09.2014 року до Іваничівського районного
суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до
управління освіти і науки Волинської
обласної державної адміністрації,
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат про
поновлення на роботі. Мотивує свої
позовні вимоги тим, що наказом
управління освіти і науки України
Волинської облдержадміністрації № 183-к
від 29.08.2014 року він був звільнений з
посади вчителя Іваничівської
спеціальної загальноосвітньої
школи-інтернат за п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку зі скороченням чисельності та
штату працівників. Вважає звільнення
незаконним, оскільки відповідачем не
було йому запропоновано іншу роботу, не
враховано його переважне право перед
іншими працівниками на залишення на
роботі. Також, позивач вказує на те, що
відповідачем не було виплачено
вихідної допомоги, чим порушено норми
трудового законодавства.

Ухвалою суду від 09.10.2014 року до участі в
справі в якості третьої особи на
стороні відповідача, що не заявляє
самостійних вимог, було залучено
ОСОБА_6

В судовому засіданні позивач,
представник позивача позовні вимоги
уточнили, просили поновити на посаді
вчителя Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат
ОСОБА_1, стягнути з управління освіти і
науки України Волинської
облдержадміністрації на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
затримки розрахунку з 30.08.2014 року по
15.10.2014 року - 6610,50 грн., середній
заробіток за час вимушеного прогулу з
15.10.2014 року по 09.12.2014 року - 8079, 50 грн., а
також просить стягнути витрати на
правову допомогу згідно доданої
квитанції.

Представники відповідача - управління
освіти і науки України Волинської
облдержадміністрації Ковальчук М.А.,
Марчук О.М. позовні вимоги не визнали
посилаючись на те, що директор
школи-інтернату належно повідомила
працівників про їх наступне
вивільнення та звернулась з поданням
до обласного управління освіти і науки
про звільнення працівників у зв'язку із
скороченням і на підставі подання було
проведено звільнення.

Представники відповідача
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат -
ОСОБА_5, ОСОБА_9 в судовому засіданні
позовні вимоги не визнали та пояснили,
що звільнення було проведене у
відповідності з трудовим
законодавством, з дотриманням
процедури. Також зазначили, що у зв'язку
із значним зменшенням контингенту
учнів штатний розпис закладу приведено
у відповідність до наказу Міністерства
освіти і науки України від 05.12.2008 року
№1105 «Про затвердження Типових штатних
нормативів спеціальних
загальноосвітніх шкіл
(шкіл-інтернатів) для дітей, які
потребують корекції фізичного та (або)
розумового розвитку», зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 29.11.2008
року №1250/159451.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та представник третьої
особи ОСОБА_7 заперечили щодо
задоволення позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
його представника, представників
відповідачів, третіх осіб, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору, представника третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог,
дослідивши матеріали справи, приходить
до висновку, що позов підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 15.08.2003 року був прийнятий на
посаду вчителя Іваничівської
допоміжної школи-інтернату (а.с.5), яку
згідно рішення Волинської обласної
ради №11/20 від 11.06.2004 року було
перейменовано в Іваничівську
спеціальну загальноосвітню
школу-інтернат. Відповідно до наказу
№183-к від 29.08.2014 року, виданого
управлінням освіти і науки Волинської
облдержадміністрації, ОСОБА_1
звільнено з посади вчителя
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат у
зв'язку із скороченням чисельності та
штату працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП
України(а.с.9).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону
України від 13 травня 1999 року «Про
загальну середню освіту» трудові
відносини в системі загальної
середньої освіти регулюються
законодавством України про працю,
Законом України "Про освіту", цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірваний
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що
про наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Одночасно з
попередженням про звільнення власник
або уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу працівник,
за своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.19 постанови від 6 листопада
1992 року №9 „Про практику розгляду
судами трудових спорів", розглядаючи
трудові спори , пов'язані із
звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України,
суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема скорочення чисельності або
штату працівників, чи додержано
власником або уповноваженим ним
органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або якщо власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, установі, організації, чи
не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за два місяці про
наступне вивільнення.

Як вбачається з копії наказу №19к/тр від
13.06.2014 року, виданого Іваничівською
спеціальною загальноосвітньою
школою-інтернат, у зв'язку із
прогнозованим зменшенням контингенту
учнів педагогічні працівники були
попереджені про істотні зміни умов
праці, а також про можливе звільнення
Іваничівською спеціальною
загальноосвітньою школою-інтернат
(а.с.7). Зокрема, ОСОБА_1, з вказаним вище
наказом ознайомився, проте підписати
його відмовився, що підтверджується
відповідним актом (а.с.8).

Відповідно до ст.45 Закону України від 13
травня 1999 року «Про загальну середню
освіту» штатні розписи державних і
комунальних загальноосвітніх
навчальних закладів незалежно від
підпорядкування і типів
встановлюються відповідним органом
управління освітою на підставі Типових
штатних нормативів загальноосвітніх
навчальних закладів, затверджених
Міністерством освіти України.

Так, згідно штатного розпису,
затвердженого начальником управління
і науки України Волинської
облдержадміністрації, станом на 01.09.2014
року та 01.10.2014 року в порівнянні із
штатним розписом станом на 01.01.2014 року:
21,89 штатних посад вчителів 10-11 класів
(а.с.45-46) зафіксовано зміни кількості
вчителів 1-10 класів: 16,5 штатних посад
(а.с.47-50). Однак, ці зміни відбулися уже
після звільнення ОСОБА_1 із займаної
посади.

Як вбачається із тарифікаційного
списку вчителів станом на 06.10.2014 рік
посада вчителя фізкультури, ритміки,
ЛФК не скорочена, а її займає ОСОБА_6
(а.с.53). Також, як встановлено в судовому
засіданні, відповідачем по справі не
було запропоновано переведення
позивача на іншу роботу та не надано
жодних доказів на підтвердження
обставин, які викладені в запереченнях
представника відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що
звільнення ОСОБА_1 проведено незаконно,
а тому його вимога про поновлення на
посаді вчителя фізвиховання та ритміки
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, а
тому вимога позивача про стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 27 Закону України
«Про оплату праці», абз. 4 пункту 2
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100, якщо протягом
останніх місяців працівник не
відпрацював жодного робочого дня,
середня заробітна плата обчислюється
відповідно до останнього абзацу пункту
4 цього Порядку. Відповідно до цього
абзацу коли працівник не мав заробітку,
розрахунки проводяться виходячи з
установлених йому в трудовому договорі
тарифної ставки, посадового
(місячного) окладу.

Згідно п. 5 Порядку основою для
визначення загальної суми заробітку,
що підлягає виплаті за час вимушеного
прогулу, є середньоденна (середнього
динна) заробітна плата працівника, яка
згідно п.8 Порядку визначається
діленням заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Для розрахунку середньоденного
заробітку суд не бере до уваги довідку
про середній денний заробіток
ОСОБА_1(а.с.80), а керується Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100, де зазначено, що середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
роботи (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).
Тобто серпень, липень 2014 року, що
становить 7887,32 грн. (4044,26грн. + 3843,06 = 7887,32
грн.), що підтверджується довідкою про
доходи (а.с.81) Кількість робочих днів в
серпні, липні 2014 року згідно норм
тривалості робочого часу на 2014 рік
становить 43 дні ( 23 дн. +20дн. =43дн.).

Таким чином, середньоденна плата
ОСОБА_1 становить 183 грн. 43 коп. ( 7887, 32
грн. /43 = 183, 43 грн.)

Враховуючи, що ОСОБА_1 було звільнено з
роботи 29.08.2014 року, то на день винесення
рішення вимушений прогул становить 72
дні, в тому числі: вересень - 22 дні;
жовтень - 23 дні; листопад - 20 днів;
грудень - 7 днів). Таким чином, середній
заробіток за час вимушеного прогулу
становить 13206,96 грн. (183,43 грн. х 72 дн. =
13206,96 грн.)

Згідно роз'яснень, викладених у абз.2 п.32
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 6 листопада 1992
року №9 (зі змінами та доповненнями)
при присудженні оплати за час
вимушеного прогулу зараховується
заробіток за місцем нової роботи
(одержана допомога по тимчасовій
непрацездатності, вихідна допомога,
середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час. Отже, суд при проведенні
розрахунку середнього заробітку
враховує виплачену суму вихідної
допомоги в розмірі 3762, 50 грн. (а.с.82). А
тому, сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, що підлягає
стягненню на користь позивача
становить 9444, 46 грн.( 13206,96 грн. - 3762, 50
грн.= 9444, 46 грн.)

На підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України
рішення про поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в межах платежу за
один місяць підлягає негайному
виконанню.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
з 30.08.2014 року по 15.10.2014 року в сумі 6610,50,
на підставі ст.117 КЗпП України, суд
вважає, що ці вимоги не ґрунтуються на
законі і не підлягають задоволенню з
огляду на те, що судом приймається
рішення про поновлення позивача на
роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому з
відповідача на користь позивача
необхідно стягнути витрати на правову
допомогу адвоката пропорційно
задоволеним вимогам - 783,17грн. (а.с.56)

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України підлягають
стягненню з відповідача на користь
держави судовий збір пропорційно
задоволеним вимогам в розмірі 86 грн. 97
коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 367 ЦПК
України, ст.ст.40,42,43, 49-1,232,235, КЗпП
України, Порядком обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року №100, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» (із
внесеними змінами і доповненнями), суд,
-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаду вчителя
фізичного виховання та ритміки
Іваничівської спеціальної
загальноосвітньої школи-інтернат.

Стягнути з управління освіти і науки
Волинської обласної державної
адміністрації на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в розмірі 9444,46 грн., та витрати
на правову допомогу в розмірі 783,17 грн.

Стягнути з управління освіти і науки
Волинської обласної державної
адміністрації на користь держави
судовий збір в розмірі 86,97 грн.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу в
межах платежу за один місяць допустити
до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Іваничівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
/підпис/ Г.М.
Дильний

З оригіналом згідно

Суддя
Г.М. Дильний