Номер провадження: 22-ц/785/9308/14
Головуючий у першій інстанції Груца Є.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі:
Желєзнові В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Біляївського районного суду Одеської
області від 02 жовтня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу
за договором позики,

в с т а
н о в и л а:

15 вересня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
вимоги тим, що 08 листопада 2012 року вона
позичила відповідачці 3900 до. США, про що
останні надала їй дві розписки на 1600
дол. США та 2000 дол. США, через те, що вона
мала намір придбати у відповідачці
будинок й довіряла їй. Оскільки в
розписках не зазначена дата
повернення, вона 23 грудня 2013 року
звернулася до відповідачка з вимогою
про повернення боргу, але до
теперішнього часу борг не повернутий.
Станом на 28 серпня 2014 року сума боргу
становить 52416 грн. (3900 дол. США х 13,44 грн.).

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 16, 1046, 1049 ЦК України, позивачка
ОСОБА_3 просила суд позов
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 проти позову
заперечувала й в своїх поясненнях
зазначала, що 09 листопада 2012 року та 10
листопада 2012 року вона продала
позивачці ОСОБА_3 відповідно ? та ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1 з
розстрочкою платежу, остання надала їй
розписку, якою зобов'язалися виплатити
їй заборгованість в розмірі 50000 грн. до
30 березня 2014 року. Вказана в позові
ОСОБА_3 сума в 3900 дол. США є не позикою, а
авансом в рахунок майбутніх платежів
за договором купівлі-продажу будинку.
ОСОБА_3 не повернула їй 50000 грн. й
рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 10 червня 2014 року з
ОСОБА_3 на її користь стягнуто борг в
сумі 50000 грн.

Рішенням суду першої інстанції у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову, мотивуючи тим, що
судом першої інстанції порушені норми
процесуального та матеріального права.

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, про розгляд справи сповіщені
належними чином, відповідачка ОСОБА_4
звернулась до апеляційного суду з
заявою про відкладення розгляду справи
у зв'язку з хворобою, але не довела
переконливими доказами поважність
причини неявки в суд, тому підстав для
задоволення клопотання немає.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми процесуальними
правами на власний розсуд.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України у даному випадку їх неявка в
суд не перешкоджає розглядові справи і
не порушує право на доступ до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість заочного
рішення суду в межах позовних вимог та
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
позивачки задоволенню не підлягає,
оскільки заочне рішення суду першої
інстанції постановлено з дотриманням
норм процесуального та матеріального
права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що
09 листопада 2012 року та 10 листопада 2012
року відповідача ОСОБА_4 продала
позивачці ОСОБА_3 відповідно ? та ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1 з
розстрочкою платежу, остання надала їй
розписку, якою зобов'язалися виплатити
їй заборгованість в розмірі 50000 грн. до
30 березня 2014 року, що встановлено
рішенням Біляївського районного суду
Одеської області від 10 червня 2014 року,
яким з ОСОБА_3 на користь стягнуто борг
в сумі 50000 грн. (а.с. 16-18).

Після чого, 15 червня 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики.

У підтвердженні своїх вимог позивачка
ОСОБА_3 надала копію розписки без дати
написану відповідачкою ОСОБА_4, у якій
зазначено, що ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_3 1600
дол. США на машину і діван, 300 дол. США в
дорогу, на білети (а.с. 5) та

копію розписки від 08 листопада 2012 року
написану відповідачкою ОСОБА_4, у якій
зазначено, що ОСОБА_4 взяла у ОСОБА_3 2000
дол. США (а.с. 6).

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
вказана в позові ОСОБА_3 сума в 3900 дол.
США є не позикою, а авансом в рахунок
майбутніх платежів за договором
купівлі-продажу будинку. Тому
позивачкою ОСОБА_3 не доведено в
судовому засіданні, що відповідачка
порушила її права й у відповідності до
ст. ст. 15, 16 ЦК України її вимоги не
підлягають судовому захисту.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Доводи позивачки ОСОБА_3 в апеляційній
скарзі про те, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, оскільки суд не
звернув уваги на те, що передала 3900 дол.
США у борг, не приймаються до уваги за
таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
відповідач повинен був довести в
судовому засіданні належними та
допустимими доказами те, що 08 листопада
2012 року вона позичила відповідачці 3900
до. США, про що остання надала їй дві
розписки на 1600 дол. США та 2000 дол. США,
але остання не виконала умови договору
позики.

Статтею 213 ЦК України передбачено, що
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами).

На вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При тлумаченні змісту правочину
беруться до уваги однакове для всього
змісту правочину значення слів і
понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів.

Якщо буквальне значення слів і понять,
а також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін.

Якщо за правилами, встановленими
частиною третьою цієї статті, немає
можливості визначити справжню волю
особи, яка вчинила правочин, до уваги
беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Із форми та змісту наданих позивачкою
ОСОБА_3 розписок не вбачається, що між
сторонами у справі виникли
зобов'язання за договором позики, а
саме одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідив в судовому
засіданні усі докази, які є у справі, з
урахуванням їх переконливості,
належності і допустимості, дав їм
правильну оцінку та з достовірністю
встановив, що законних підстав для
задоволення позову немає.

До апеляційної скарги позивачка не
надала ніяких доказів, які
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна
скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Біляївського районного суду
Одеської області від 02 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік