Справа № 709/1960/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
смт.
Чорнобай

Чорнобаївський районний суд
Черкаської області в складі:

головуючого - судді Левченка
В.В.,

за участі секретарів - Миць
Н.В., Нікітенко В.Г.,

позивача - ОСОБА_1,

представників позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача -
Савісько І.О.,

представника третьої особи -
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт.Чорнобай
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Веселохутірського НВК, відділ освіти
Чорнобаївської районної державної
адміністрації, треті особи: ОСОБА_6,
служба у справах дітей Чорнобаївської
районної державної адміністрації про
визнання незаконним звільнення та
поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом, посилаючись на те, що
вона з 03 вересня 2013 року працювала
прибиральницею службових приміщень
Веселохутірського НВК. 06 грудня 2013 року
вона була звільнена з роботи за власним
бажанням.

Вона стверджує, що заява про звільнення
з роботи за власним бажанням була
написана нею під тиском з боку
директора Веселохутірського НВК -
ОСОБА_6, яка вимагала від неї змінити
свої релігійні погляди, щоб її четверо
дітей, які навчаються в школі, разом з
іншими учнями приймали участь у святах
та інших виховних заходах.

Наступного робочого дня після
звільнення - 09 грудня 2013 року, ОСОБА_1
написала заяву завідуючому відділом
освіти Чорнобаївської районної
державної адміністрації з проханням
анулювати її заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням, так як
заява була написана під тиском
директора НВК ОСОБА_6 за релігійні
переконання позивача.

Мотивуючи тим, що заяву про звільнення
вона написала, перебуваючи в стані
надзвичайного емоційного та
психічного напруження, стресу, через що
не могла керувати своїми діями, але її
звільнення відбулося до закінчення
14-денного попередження про звільнення,
тому позивач просить: визнати
незаконним та скасувати наказ №87-К від
06.12.2013 р. про її звільнення; поновити її
на роботі на посаді прибиральниці
службових приміщень Веселохутірського
НВК; стягнути на її користь
середньомісячний заробіток за час
вимушеного прогулу з 07.12.2013 р. до 07.07.2014
р. в розмірі 9378,60 грн., а також моральну
шкоду в розмірі 1000 грн. Доповнивши
позовні вимоги просила визнати
незаконними дії відділу освіти
Чорнобаївської райдержадміністрації
Черкаської області при її звільненні з
роботи; визнати протиправною відмову
відділу освіти Чорнобаївської
райдержадміністрації у поновленні її
на роботі; зобов'язати відділ освіти
Чорнобаївської райдержадміністрації
поновити її на роботі на посаді
прибиральниці службових приміщень
Веселохутірського НВК.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов
підтримали, просили задовольнити на
підставах, викладених у позовній заяві.
Позивач ОСОБА_1 пояснила, що заяву на
звільнення вона написала під тиском
директора НВК - ОСОБА_6, оскільки її діти
не приймають участь у шкільних святах.
Представник позивача ОСОБА_3 пояснив,
що порушений порядок звільнення
позивача, так як вона звільнена до
закінчення 14-денного попередження про
звільнення, наступного робочого дня
після звільнення позивач написала
заяву про анулювання своєї заяви про
звільнення, проте наказ про звільнення
скасований не був, в результаті чого
позивач змушена була звертатися до
суду. Крім цього, заява про звільнення
за власним бажанням була написана
ОСОБА_1 під тиском з боку директора НВК -
ОСОБА_6, яка погрожувала позивачу
звільненням з роботи, якщо її діти не
будуть приймати участь у шкільних
святах.

Представник Веселохутірського НВК в
судове засідання не з'явився,
повідомлені належним чином, причини
неявки до суду не повідомили. В
надісланих до суду письмових
запереченнях просили відмовити в
задоволенні позову посилаючись на те,
що вже розглядалася тотожна справа,
твердження ОСОБА_1 про її дискримінацію
ніякими доказами не підтверджено,
даний позов спрямований на
дискредитацію органів влади шляхом
активного використання позивачем
свого права на свободу світогляду і
віросповідання, заяву на звільнення
ОСОБА_1 написала власноручно, без
присутності керівника НВК, у даній
заяві вона не вказувала, що на неї
чинився який-небудь тиск. Також
позивачем пропущений строк звернення
до суду.

Представник відділу освіти
Чорнобаївської районної державної
адміністрації ОСОБА_4 в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснив, що в Чорнобаївському
районному суді вже розглядалася
тотожна справа, за заявою позивача була
проведена перевірка та встановлено, що
позивач сама вказала в заяві про
звільнення дату припинення трудових
відносин, ОСОБА_1 використовує свої
релігійні переконання як засіб для
досягнення мети - поновлення на роботі
та грошової компенсації.

Представник служби у справах дітей
Чорнобаївської районної державної
адміністрації ОСОБА_5 при вирішенні
даної справи покладалася на розсуд
суду.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явилася, повідомлена належним
чином, причини неявки до суду не
повідомила.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що він 04.12.2013 р.
мав телефонну розмову з ОСОБА_6, яка
хотіла з'ясувати, з яких переконань
діти позивача не відвідують свята, які
проводяться в школі. Також свідок
зазначив, що ОСОБА_6 спілкувалася у
грубій формі, перебивала його,
підвищувала голос.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що була
очевидцем телефонної розмови її
чоловіка ОСОБА_7 з ОСОБА_6, вказала, що
ОСОБА_1 не конфліктна і добра людина.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є
сестрою ОСОБА_1 та що 05.12.2013 р. між нею та
директором НВК ОСОБА_6 відбулася
розмова з приводу того, що її діти
відмовляються приймати участь у
шкільних заходах. Також пояснила, що
сестра роботою дорожила, наміру
звільнятися не мала, дуже плакала коли
її звільнили.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона є
матір'ю ОСОБА_1 та 04.12.2013 р. до неї додому
прийшла завуч школи і передала
прохання директора ОСОБА_6 вплинути на
дочку ОСОБА_1, щоб вона дозволила дітям
приймати участь у святкуванні Нового
року та інших заходах, бо інакше дочка
може втратити роботу.

Судом встановлені наступні обставин
справи та визначені відповідно до них
правовідносини.

03 вересня 2013 року ОСОБА_1 прийнята на
посаду прибиральниці службових
приміщень Веселохутірського НВК.

05 грудня 2013 року ОСОБА_1 написала заяву
в якій просила звільнити її з роботи за
власним бажанням з 06 грудня 2013 року
(а.с.52). Дана обставина не
заперечувалася позивачем в судовому
засіданні.

06 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнена з
посади прибиральниці службових
приміщень за власним бажанням, ст.38
КЗпП України, на підставі наказу №87-К
від 06.12.2013 року по Веселохутірському
НВК (а.с.51).

09 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась з
заявою до завідуючого районного
відділу освіти Чорнобаївської
райдержадміністрації з проханням
анулювати її заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням, так як
заява була написана під тиском
директора НВК ОСОБА_6 за її релігійні
переконання (а.с.48).

20 грудня 2013 року начальником відділу
освіти Чорнобаївської РДА ОСОБА_1
надана відповідь на її заяву де
вказано, що проведеною перевіркою
встановлено, що заява про звільнення за
власним бажанням з обумовленням
конкретної дати була виключно її
ініціативою, а не наслідком
управлінських рішень адміністрації
Веселохутірського НВК (а.с.45).

30 січня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Чорнобаївського районного суду з
позовом до директора
Веселохутірського Навчально-виховного
комплексу ОСОБА_6 про поновлення на
роботі. Рішенням Чорнобаївського
районного суду від 28.04.2014 р. в
задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Черкаської
області від 17.06.2014 р. рішення
Чорнобаївського районного суду від
28.04.2014 р. скасовано та ухвалено по
справі нове рішення, яким в задоволенні
позову відмовлено у зв'язку зі
зверненням до неналежного відповідача
(а.с.6-7).

09 липня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
Чорнобаївського районного суду з даним
позовом до належного відповідача.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу, власник або
уповноважений ним орган повинен
розірвати трудовий договір у строк, про
який просить працівник.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №9 від 06.11.1992 р. «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо
не було домовленості сторін про цю
підставу припинення трудового
договору. В останньому випадку
звільнення вважається проведеним з
ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Таким чином, у розумінні положень ч.1
ст.38 КЗпП України, попередження про
наступне звільнення є обов'язком
працівника, звільнення за заявою
працівника до закінчення строку
попередження, з дати звільнення,
визначеної працівником, є правом
роботодавця. Положення ч.1 ст.38 КЗпП
України жодним чином не забороняють
роботодавцю звільнити працівника з
дати, визначеної працівником.

Із дослідженої судом заяви позивача
про звільнення за власним бажанням від
05.12.2013 р. вбачається, що позивач
зазначила дату звільнення з 06.12.2013 р.
Наказом №87-К від 06.12.2013 р. її було
звільнено, таким чином роботодавець
задовольнив її прохання і це
відповідає вимогам ст.38 КЗпП України та
п.8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.1992 р.

Пунктом 12 даної Постанови передбачено,
що по справах про звільнення за ст.38
КЗпП суди повинні перевіряти доводи
працівника про те, що власник або
уповноважений ним орган примусили його
подати заяву про розірвання трудового
договору.

Твердження позивача про відсутність
власного бажання звільнитися та про те,
що заяву про звільнення було написано
нею під психологічним тиском директора
Веселохутірського НВК - ОСОБА_6, не
знайшли свого підтвердження в судовому
засіданні. Так, судом встановлено, і не
заперечувалося позивачем ОСОБА_1, що
заяву на звільнення вона писала без
присутності директора
Веселохутірського НВК - ОСОБА_6 Жодних
належних та допустимих доказів того, що
позивач ОСОБА_1 перебувала в стані
надзвичайного емоційного та
психічного напруження, стресу, через що
не могла керувати своїми діями, суду не
надано.

Подання ОСОБА_1 заяви завідуючому
відділом освіти Чорнобаївської
райдержадміністрації про анулювання
її заяви про звільнення не відповідає
вимогам ч.2 ст.38 КЗпП України, п.12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.1992 р., так як така
заява може бути подана власнику або
уповноваженому ним органу у разі
попередження працівником власника про
наступне звільнення.

Суд не погоджується з думкою
відповідачів про пропуск позивачем
ОСОБА_1 строку звернення до суду,
передбаченого ст.233 КЗпП України,
оскільки позивач звернулася до суду за
захистом своїх прав в межах цього
строку, проте не до належного
відповідача, а на даний час вимоги
пред'явлені до належного відповідача.

Суд приймає до уваги показання свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9 щодо
наполегливої позиції директора НВК
залучати дітей позивача до участі в
позакласній діяльності - в заходах з
патріотичного, естетичного,
національного виховання, проте суд
вважає, що показання свідків не
підтверджують обставин щодо
здійснення тиску директора НВК на
позивача, наслідком якого стало
написання заяви про звільнення.

Також суд визнає недопустимими
будь-які прояви дискримінації за
ознаками раси, кольору шкіри,
політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Суд вважає, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню, оскільки
відповідачем при звільненні позивача,
порушень трудового законодавства
допущено не було. Крім того, позивач
ОСОБА_1 не довела належними і
допустимими доказами те, що заява була
написана нею під тиском роботодавця та,
що вона не мала наміру звільнятися. За
таких обставин звільнення ОСОБА_1
відповідає вимогам ст.38 КЗпП України,
тому підстав для задоволення позову
суд не вбачає.

У зв'язку з відмовою у позові в
задоволенні вимог про стягнення
моральної шкоди слід також відмовити.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Веселохутірського
НВК, відділ освіти Чорнобаївської
районної державної адміністрації,
треті особи: ОСОБА_6, служба у справах
дітей Чорнобаївської районної
державної адміністрації про визнання
незаконним звільнення та поновлення на
роботі - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Черкаської області
через Чорнобаївський районний суд.

Повний текст судового рішення
виготовлений 08 грудня 2014 року.

Суддя Чорнобаївського

районного суду

В.В.Левченко