Справа № 145/1614/14-ц Провадження №
22-ц/772/3152/2014Головуючий в суді першої
інстанції Ліщишина М. Ю.Категорія
27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Сала Т.Б., Луценка В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника апелянта,
відповідача ОСОБА_2 - Матюхи В.В.,
роз-глянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань Апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «При-

ватБанк» до ОСОБА_2 про
звернення стяг-

нення на предмет
застави,

за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_2 на ухвалу Тиврівського
районного суду Вінницької області від
19 вересня 2014 року щодо відмови у
скасуванні заходів забезпечення
позову у справі,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Тиврівського районного
суду Вінницької області від 07 трав-ня
2010 року ( а. с. 19 ) частково задоволена
заява публічного акціонерного
това-риства комерційного банку ( далі -
ПАТ КБ ) «ПриватБанк» та забезпечено
позов банку до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет застави шля-хом
обмеження боржника у праві виїзду за
кордон України з вилученням пас-порта
громадянина України для виїзду за
кордон та забороною видачі йому
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон.

Заочним рішенням Тиврівського
районного суду Вінницької області від
07 жовтня 2010 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволений частково; в
ра-хунок погашення заборгованості за
кредитним договором в сумі 9641,87 доларів
США звернуто стягнення на предмет
застави автомобіль «Мазда», 1994 року
ви-пуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
що належить на праві власності
відпо-відачеві ОСОБА_2, шляхом продажу
цього транспортного засобу банком від
імені власника ( а. с. 67-68 ).

29 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
із заявою про скасування вжитого щодо
нього заходу забезпечення позову у
вигляді обмеження у праві виїзду за
межі України ( а. с. 74-76 ), посилаючись на
те, що у відповідності з нормами ст. 33
Конституції України, ст. ст. 151, 152 ЦПК
України, роз'яснення-ми, викладеними у
постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виника-ють із кредитних
правовідносин», ухвала суду від 07
травня 2010 року є неза-конною.

Ухвалою Тиврівського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року ( а. с. 96-98 ) у задоволенні заяви
ОСОБА_2про скасування заходів
забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленою суддею
суду першої інстанції ухвалою від 19
вересня 2014 року про відмову у
скасуванні заходів забезпечення
позову, боржник ОСОБА_2 оскаржує її в
апеляційному порядку ( а. с. 101-104 ),
про-сить дану судову ухвалу скасувати,
постановити нову ухвалу про
задоволення його заяви щодо скасування
заходів забезпечення позову. Апелянт
вважає оскаржувану ухвалу незаконною,
постановленою з грубим порушенням норм
процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши пояснення
по апеляційній скарзі представника
апелянта Матюхи В.В., дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали судді суду першої
інстанції в межах дово-дів, викладених
в апеляційній скарзі, та вимог,
заявлених у суді першої інстан-ції,
прийшла до висновку, що скарга підлягає
задоволенню як обгрунтована та належно
вмотивована.

Відповідно до частин 3 та 5 ст. 154 ЦПК
України встановлено, що заходи
за-безпечення позову можуть бути
скасовані судом, який розглядає справу.
Питан-ня про скасування заходів
забезпечення позову вирішується в
судовому засідан-ні з повідомленням
осіб, які беруть участь у справі. Неявка
цих осіб не перешко-джає розгляду
питання про скасування заходів
забезпечення позову. Статтею 293 ЦПК
України передбачена можливість
оскарження в апеляційному порядку
окремо від рішення суду ухвали суду
першої інстанції щодо забезпечення
позо-ву, а також щодо скасування
забезпечення позову.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні його
заяви про скасування заходів
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з роз'яснення,
викладеного в п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 2006
року № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» про те, що заходи
забезпечення по-зову мають тимчасовий
характер і діють до виконання рішення
суду, яким закінчується розгляд справи
по суті. Суд прийняв до уваги, що
рішення суду про погашення
заборгованості ОСОБА_2 за кредитним
договором у справі № 2-417/2010 по
даний час не виконане, тому скасування
заходів забезпечення позову є
передчасним.

Однак, суд першої інстанції не звернув
увагу, що ОСОБА_2 подавав заяву про
скасування заходів забезпечення
позову не у зв'язку з виконанням чи
неви-конанням рішення суду, а як таких,
що вжиті всупереч нормам матеріального
права, тобто як незаконних.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується з доводами апеляційної
скар-ги, визнає їх такими, що
заслуговують на увагу, є підставою для
скасування ос-каржуваної судової
ухвали та постановлення нової ухвали
про задоволення скарги.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підста-вах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винят-ком обмежень, які встановлюються
Законом.

Апелянт цілком обгрунтовано послався у
скарзі на пункт 7 постанови Пле-нуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і криміналь-них
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
за-конодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»,
де зазначено, що заява про забезпечення
позову у таких спорах ( до них
відно-сився і спір, вирішений у справі
№ 2-417/2010 ) шляхом заборони виїзду
відпо-відача за межі України не може
бути задоволена, оскільки згідно з
частиною першою статті 151 ЦПК України
суд вживає лише ті заходи забезпечення
позо-ву, які передбачені цим Кодесом.
Заборона виїзду відповідача за межі
України не може належати й до інших
видів забезпечення позову ( частина
друга статті 152 ЦПК України ), оскільки
відповідно до статті 33 Конституції
України свобо-да пересування, вільний
вибір місця проживання, право вільно
залишати тери-торію України можуть
бути обмежені лише законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
Укра-їни на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для за-рубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так п. 2 ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Украї-ну
громадян України» передбачено як
підставу для тимчасового обмеження у
праві виїзду за кордон наявність
невиконаних зобов'язань, але лише до
моменту виконання зобов'язань, або
розв'язання спору за погодженням
сторін у передба-чених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України.

У суду не було і немає на даний час
доказів того, що боржник ОСОБА_2 вчиняє
дії, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення суду, яке набрало
законної сили, що він ухиляється від
виконання цього рішення.

Враховуючи наведене, обмеження ОСОБА_2
у праві виїзду за кордон України з
вилученням паспорта громадянина
України для виїзду за кордон, забороною
видачі йому цього паспорта є
незаконним, безпідставним й
необ-грунтованим.

Відповідно з частиною другою статті 307
ЦПК України за наслідками роз-гляду
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право поста-новити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін;
скасувати ухвалу і постановити нову
ухвалу; змінити ухвалу; скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому
провадженню у справі, направити справу
для про-довження розгляду до суду
першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити.

Ухвалу Тиврівського районного суду
Вінницької області від 19 вересня 2014
року щодо відмови у скасуванні заходів
забезпечення позову у справі
скасувати.

Заяву ОСОБА_2 задоволити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
вжиті ухвалою судді Тиврівського
районного суду Вінницької області від
07 травня 2010 року у цивільній справі за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
застави.

Зняти обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя
АДРЕСА_1, паспорт НОМЕР_3, виданий
Гніванським МВМ УМВС України у
Вінницькій області 23 січня 2001 року,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає, оскільки не перешкоджає
подальшому провадженню у справі.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: