АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6292/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 643/2636/14 - ц
Категорія: договірні
« 17» листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:
Головуючого судді: Бурлака І.В.,
Суддів: Карімової
за участю секретаря: Кривошеіної
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 28 квітня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про
стягнення суми заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним та в подальшому
уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1. В
обґрунтування своїх вимог посилалася
на те, що 29.12.2003 року вона передала
відповідачам згідно розписки 12500,00
доларів США, які отримала після продажу
своєї двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
для придбання для неї квартири за
адресою: АДРЕСА_2. 29.12.2003 року укладено
договір купівлі - продажу вказаної
квартири, яку ОСОБА_3 зареєстрував на
себе. Рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 10.12.2009 року визнано
право власності по ? частині вказаної
квартири за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та ОСОБА_2
примусово за рішенням Київського
районного суду м. Харкова від 03.11.2011
року знято з реєстрації та виселено з
вказаної квартири. На теперішній час
вона залишилася без житла та гроші, які
вона передала ОСОБА_3, їй не повернуто.
Просила стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на
її користь солідарно 124500, 00 грн. боргу,
що станом на 19.03.2014 року еквівалентно
12500,00 доларів США та відсотки за
користування позикою в розмірі 110384, 49
грн., що станом на 19.03.2014 року
еквівалентно 11082, 78 доларів США та 3%
річних в розмірі 37441,03 грн., що станом на
12.02.2014 року еквівалентно 3759,14 доларів
США та судові витрати в розмірі 2337,73
грн.

Заочним рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 28 квітня
2014 року позов - задоволено; стягнуто з
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
солідарно 124500, 00 грн., відсотки за
користування позикою в розмірі 110384, 49
грн., 3% річних в розмірі 37441,03 грн. та
судові витрати в розмірі 2337,73 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 04 липня 2014 року заяву
ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення -
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій просила рішення суду - скасувати, в
задоволенні позову - відмовити та
стягнути судовий збір в розмірі 1361,64
грн. з ОСОБА_2 на її користь. При цьому
посилалася на неповне з`ясування судом
обставин справи, що мають значення для
справи, на невідповідність висновків
суду обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
уваги на те, що позивачка пропустила
строк позовної давності, оскільки про
порушення свого права знала ще у жовтні
2010 року; не звернув увагу на те, що
порушено досудовий порядок
врегулювання спірних відносин;
відсутній договір позики.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - задовольнити, рішення суду -
скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи позов та стягуючи з
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно на користь
ОСОБА_2 124500, 00 грн. суми боргу, відсотки
за користування позикою в розмірі 110384,
49 грн., 3% річних в розмірі 37441,03 грн., суд
першої інстанції виходив з того, що
розписка, за якою ОСОБА_2 передала
грошові кошти ОСОБА_3 для придбання
спірної квартири є підтвердженням
існування між ними боргових
зобов'язань.

Проте з таким висновком суду
погодитися не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України
передбачено, що на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 26.12.2003 року
позивачка ОСОБА_2, яка діяла від свого
імені та від імені своєї
неповнолітньої доньки ОСОБА_5, продала
належну їм на праві спільної часткової
власності квартиру АДРЕСА_1 за 66620,00 грн.
29.12.2003 року ОСОБА_3, який є братом ОСОБА_2
за розпискою отримав у ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 12500,00 доларів США від
продажу зазначеної квартири для
купівлі спірної квартири АДРЕСА_2.
29.12.2003 року ОСОБА_3 придбана квартира
АДРЕСА_2 за 53200,00 грн., право власності на
яку він зареєстрував на себе. З 23.03.2002
року по 29.12.2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі.
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 09.12.2008 року, яке ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 04.06.2009 року - залишено без змін, у
задоволенні позову щодо визнання
договору купівлі - продажу недійсним,
переведення прав та обов'язків покупця
та позичальника ОСОБА_2 - відмовлено.
Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 10.12.2009 року в порядку
розподілу сумісного майна подружжя
визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину квартири АДРЕСА_2; стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову
компенсацію в сумі 19433, 52 грн. Заочним
рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 03.11.2011 року виселено ОСОБА_3,
ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 та
зобов'язано відділ по справам
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Київського РВ ГУМВС
України в Харківській області зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_2 у
квартирі АДРЕСА_2. Судові рішення є
чинними.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести шляхом
надання належних і допустимих доказів
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Із наданого в суді апеляційної
інстанції оригіналу розписки
вбачається, що грошові кошти
передавалися ОСОБА_2 ОСОБА_3 для
придбання квартири, а не як позика,
тобто між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 існували
правовідносини, які регулюються іншими
договорами, зокрема договором
доручення, надання послуг тощо, а не
договором позики. В розписці не
зазначено суттєву умову боргових
зобов'язань - обов'язок ОСОБА_3
повернути зазначену суму грошових
коштів. Крім того, із наданої розписці
вбачається, що ОСОБА_1 взагалі її не
підписувала.

Посилання ОСОБА_2 на те, що ОСОБА_1 знала
про те, що ОСОБА_2 надала у борг ОСОБА_3
вказану суму підтверджено підписами
свідків в розписці, тому ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 повинні повернути їй борг, є
необґрунтованими, оскільки відповідно
до ст. ст. 57, 58 ЦПК України підписи
свідків не є належними та допустимими
доказами у справі даної категорії.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Матеріали справи свідчать про те, що
надана розписка не є підтвердженням
існування між сторонами боргових
зобов'язань, які виникли з договору
позики.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, не дослідивши повно
обставини справи та не надавши належну
оцінку доказам у справі дійшов
помилкового висновку щодо задоволення
позову.

За таких обставин судова колегія
вважає за необхідне рішення суду -
скасувати з відмовою в задоволенні
позову ОСОБА_2

Питання про стягнення судового збору з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 1361, 64
грн. за подання апеляційної скарги
вирішено відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК
України та Закону України «Про судовий
збір» від 08 липня 2011 року із змінами та
доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303,304, п.3.ч.1.ст. 307, п.1 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити. Заочне
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 28 квітня 2014 року - скасувати
і в задоволенні позову ОСОБА_2 -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 1361, 64 грн. судового збору за
подання апеляційної скарги.
Рішення апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржено
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії