Провадження № 2/200/4477/13
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого: судді
Кудрявцевої Т.О.

при секретарі
Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Приватного акціонерного
товариства Страхова компанія «Лафорт»,
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, стягнення упущеної
вигоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із
вказаним позовом. В обґрунтування
своїх позовних вимог, з урахуванням
уточнень, посилається на те, що 07.04.2013
року відповідачка, керуючи автомобілем
«Nissan Qashqai», д.н. НОМЕР_4, в
м.Дніпропетровську на перехресті вул.
Чкалова- вул. Леніна, не переконавшись в
безпечності руху, скоїла зіткнення з
належним йому автомобілем «DAEWOO NEXIA»,
д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який
рухався по вул. Чкалова. Вина
відповідачки у скоєнні вказаної ДТП
підтверджується постановою АНД
районного суду м.Дніпропетровська від
15.05.2013 року. Оскільки цивільно-правова
відповідальність відповідачки згідно
полісу обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів застраховано у СК «Лафорт», ним
була подана заява про виплату
страхового відшкодування та ряд інших
документів. З моменту вручення його
заяви пройшло більше 90 днів, але він
досі не отримав коштів і навіть
офіційної відповіді від цієї страхової
компанії, тому він вважає, що завдану
матеріальну шкоду повинна
відшкодовувати саме відповідачка.

Позивач також посилається на те, що в
наслідок ДТП йому була завдана
матеріальна шкода, а саме згідно
висновку про оцінку майна №1265 від
25.04.2013 року вартість відновлювального
ремонту його автомобіля складає 21 748,12
грн., витрати на експертні послуги
складають 850,00 грн. Також в доповненні
до позовної заяви позивач посилається
на те, що згідно до договору оренди
автомобіля від 25.03.2013 року ОСОБА_5 був
зобов»язаний сплачувати йому орендну
плату у розмірі 3600,00 грн. на місяць за
використання його автомобіля. В
зв»язку з ДТП і пошкодженням у ньому
вказаного автомобіля з 07.04.2013 року його
цільове використання стало
неможливим, а він зазнав упущену вигоду
на суму 10 800,00 грн., оскільки не міг
надавати автомобіль орендарю у
нормальному технічному стані в період
з 10.04.2013 по 10.07.2013 року, тому
відповідачка повинна компенсувати
йому упущену вигоду у розмірі 10 800,00 грн.
Крім того, пошкодженням автомобіля та
відсутності можливості користуватися
ним, відмовою відповідачки
спілкуватися з ним після ДТП йому
завдана моральна шкода, яку він оцінює
в 8000,00 грн.

Позивач просить стягнути з
відповідачки ОСОБА_2 на його користь
матеріальну шкоду у розмірі 22 598 грн. 12
коп. та завдану моральну шкоду у
розмірі 8000,00 грн., а також стягнути
упущену вигоду у розмірі 10 800,00 грн. та
понесені витрати у справі.

В судовому засіданні позивач з
представником, посилаючись на
обставини, викладені в позові, заявлені
вимоги підтримали.

Представники відповідача ОСОБА_2
в судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково, а саме щодо стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 500,00 грн.,
які є франшизою відповідно до
страхового Полісу, укладеного з ПрАТ
«Лафорт». Вважали, що обов»язок щодо
відшкодування позивачеві матеріальної
шкоди відповідно до страхового Полісу
покладений на страхову компанію.
Заперечуючи проти позовних вимог про
стягнення моральної шкоди, посилалися
на не доведеність позивачем заподіяння
йому відповідачкою моральної шкоди,
вважали, що не підлягає стягненню
упущена вигода в зв»язку з
недоведеністю вимог, а також з огляду
на те, що договір укладений не з
позивачем як з фізичною особою, а як з
фізичною особою-підприємцем.

В судове засідання представник
ПрАТ «СК «Лафорт» не з»явився, про
день, час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином.

Вислухавши пояснення осіб, які
з»явилися, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що заявлені позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК
України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У відповідності з ч. 1 ст. 1188 ЦК
України шкода, завдана внаслідок
взаємодії кількох джерел підвищеної
небезпеки, відшкодовується на
загальних підставах, а саме: шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК
України збитками визнаються витрати,
яких особа зазнала в зв»язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержавити за звичайних обставин, якби
її право не було порушено (упущена
вигода).

Згідно до ст.526 ЦК України
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
вісутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У відповідності до ст.985 ЦК
України страхувальник має право
укласти із страховиком договір на
користь третьої особи, якій страховий
зобов"язаний здійснити страхову
виплату у разі досягнення нею певного
віку або настання іншого страхового
випадку.

Згідно до ст.988 цього Кодексу
страховик зобовязаний, зокрема,
протягом двох робочих днів, як тільки
стане відомо про настання страхового
випадку, вжити заходів щодо оформлення
всіх необхідних документів для
своєчасного здійснення страхової
виплати страхувальникові; у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором. Підстави для відмови від
здійснення страхової виплати
передбачені ст. 991 ЦК України.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог та
заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог і на підставі доказів сторін, при
цьому кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко- і відеозаписів,
висновків експертів.

Згідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням, зокрема, в адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини. Згідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК
України постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов'язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як встановлено в судовому
засіданні, 07.04.2013 року відповідачка
ОСОБА_6, яка в подальшому в зв»язку з
одруженням змінила прізвище на
«ОСОБА_2», керуючи належним їй
автомобілем «Nissan Qashqai», д.н. НОМЕР_4, в
м.Дніпропетровську на перехресті вул.
Чкалова-вул.Леніна, не переконавшись в
безпечності руху, скоїла зіткнення з
належним позивачеві автомобілем «DAEWOO
NEXIA», д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4,
який рухався по вул. Чкалова.

Вина відповідачки ОСОБА_2 у
скоєнні вказаної ДТП підтверджується
постановою АНД районного суду м.
Дніпропетровська від 15.05.2013 року, якою
вона визнана винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП і на неї
накладене адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 400,00 грн.
Вказана постанова вступила в законну
силу і відповідно до ст. 61 ЦПК України
встановлені цією постановою обставини
щодо винності відповідачки у вказаній
ДТП не підлягають доказуванню при
розгляді даної цивільної справи.

В наслідок ДТП належний
позивачеві автомобіль «DAEWOO NEXIA», д.н.
НОМЕР_3, зазнав ушкоджень і відповідно
до Висновку №1265 експертного
дослідження автотоварознавця по
визнанню вартості матеріального
збитку КТЗ від 25.04.2013 року, складеного
експертом-товарознавцем ОСОБА_7,
вартість матеріального збитку,
нанесеного власнику вказаного
автомобіля, пошкодженого в ДТП,
становить 21 748,12 грн.

За проведення вказаного
експертного дослідження позивач
сплатив 850,00 грн., що підтверджується
квитанцією до прибуткового касового
ордеру №1265 від 15.04.2013 року.

Встановлено, що на час вказаної
дорожньо-транспортної пригоди
цивільно-правова відповідальність
відповідачки ОСОБА_2 була застрахована
в ПрАТ «СК «Лафорт» згідно Полісу
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/3226024 від 13.04.2012 року.
Відповідно до Полісу страхова сума за
заподіяну шкоду майну потерпілого
встановлена у розмірі 50 000,00 грн., розмір
франшизи становить 500,00 грн.

Відповідно до ст. 3 Закону України
«Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників.

Відповідно до ст. 5 цього Закону
об'єктом обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

У відповідності до ст.6 Закону
страховим випадком є
дорожньо-транспортна пригода, що
сталася за участю забезпеченого
транспортного засобу, внаслідок якої
настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого.

Згідно до п.9.1., 9.2 ст.9 цього
Закону страхова сума - це грошова сума,
у межах якої страховик зобов'язаний
здійснити виплату страхового
відшкодування відповідно до умов
договору страхування. Розмір страхової
суми за шкоду, заподіяну майну
потерпілих, становить 50 тисяч гривень
на одного потерпілого.

Згідно до п.22.1. ст.22 вказаного
Закону у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.1194 ЦК України
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов»язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

10.04.2013 року відповідачкою
ОСОБА_2 було направлено до страховика -
ПрАТ «СК «Лафорт» заяву-повідомлення
про настання страхового випадку, що
відбувся 07.04.2013 року, та інші необхідні
документи, що підтверджується
матеріалами справи.

Листом від 26.04.2013 року №7/2-5/11191
Моторне (транспортне) страхове бюро
України підтвердило дійсність
вказаного Договору обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності станом на 07.04.2013 року.

Позивачем на адресу вказаної
страхової компанії 14.06.2013 року була
направлена заява про виплату
страхового відшкодування та інші
необхідні документи, що підтверджено
матерілами справи. Встановлено, що
відповідь від страхової компанії
позивач не отримав, страхове
відшкодування виплачено йому не було.

Суд вважає, що оскільки
цивільно-правова відповідальність
відповідачки ОСОБА_2 на час ДТП була
застрахована у ПрАТ «СК «Лафорт» і
розмір заподіяної позивачеві
матеріальної шкоди не перевищує
застрахований ліміт відповідальності,
відшкодовувати йому збитки повинно
саме ПрАТ «СК «Лафорт» в межах суми
страхового відшкодування.

В судовому засіданні судом
відповідно до ст. 10 ЦПК України
позивачеві роз»яснювалося його право
на уточнення позовних вимог, проте
позивач наполягав на своїх позовних
вимогах про стягнення грошових коштів
на відшкодування шкоди саме з
відповідачки ОСОБА_2

Тому, зважаючи на вимоги ст.11 ЦПК
України, суд вважає, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково і з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача підлягає стягненню
сума франшизи, розмір якої відповідно
до Полісу обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АВ/3226024 від 13.04.2012 року
складає 500,00 грн. Позовні ж вимоги до
ОСОБА_2 про стягнення решти частини
матеріальної шкоди, в тому числі
понесених витрат за проведення
експертного дослідження у розмірі 850,00
грн., задоволенню не підлягають,
оскільки вони повинні бути
відшкодовані саме ПрАТ «СК «Лафорт», а
позивачем не надано доказів відмови
страхового товариства у виплаті йому
страхового відшкодування і позовні
вимоги до зазначеного товариства про
виплату такого відшкодування у даній
справі ним не заявлялися.

Суд вважає, що твердження в
судовому засіданні позивача про те, що
ПрАТ «СК «Лафорт» перебуває у стадії
банкрутства, а тому він вважає, що
відшкодовувати шкоду повинна
відповідачка, не є підставою для
задоволення його позову до
відповідачки у повному обсязі з
вищенаведених підстав. Крім того,
відповідно до Витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців відомості
про перебування цього страхового
товариства в процесі припинення
відсутні.

Суд вважає, що позовні вимоги
позивача про стягнення з відповідачки
ОСОБА_2 на його користь упущеної вигоди
у розмірі 10 800,00 грн. задоволенню не
підлягають.

В обґрунтування цих позовних
вимог позивач посилається на те, що за
умовами Договору про оренду
транспортного засобу №2 від 25.03.2013 року
ОСОБА_5 був зобов»язаний сплачувати
йому орендну плату у розмірі 3600,00 грн.
на місяць за використання його
автомобіля «DAEWOO NEXIA», д.н. НОМЕР_3, і в
зв»язку з пошкодженням у ДТП цього
автомобіля його цільове використання
стало неможливе в зв»язку з
розірванням орендарем договору, а він
зазнав упущену вигоду на суму 10 800,00 грн.
(3600,00 х 3 місяця), оскільки не міг
надавати автомобіль орендарю у
нормальному технічному стані в період
з 10.04.2013 по 10.07.2013 року.

Разом з цим, вказаний договір від
25.03.2013 року, що не заперечував позивач в
судовому засіданні, був укладений з
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 на
строк до 10.07.2013 року як фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1, у даній же
справі позов до відповідачки заявлено
фізичною особою ОСОБА_1

Крім того, позивачем не надано
доказів передачі на час скоєння ДТП
07.04.2013 року вказаного автомобіля ФОП
ОСОБА_5 відповідно до Акту
прийому-передачі, як то передбачено
п.2.1.1. вказаного договору оренди, а як
вбачається з матеріалів справи, на час
ДТП вказаним автомобілем керував
ОСОБА_8

Зважаючи на викладене, позовні
вимоги позивача про стягнення з
відповідачки упущеної вигоди у
зазначеному ним розмірі задоволенню не
підлягають, як недоведені.

Разом з цим, суд також вважає, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідачки ОСОБА_2 на його користь
моральної шкоди підлягають
задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Згідно з ч. 2, 3 ст. 23 ЦК
України моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Як встановлено в судовому
засіданні, діями відповідачки ОСОБА_2
позивачу дійсно було заподіяна
моральна шкода, яку він оцінив у 8000,00
грн.

Встановлено, що позивач в
зв»язку з пошкодженням у ДТП належного
йому автомобіля переніс моральні
страждання, що виникли в зв»язку з
необхідністю незапланованого його
ремонту та витратою на це коштів.
Відсутність в користуванні автомобіля
заподіяло позивачу значні незручності
у повсякденному житті, він був
позбавлений можливості користуватися
автомобілем для потреб сім»ї, що
вимусило його докладати додаткові
зусилля та кошти для організації свого
життя та життя сім»ї.

Суд вважає доведеним факт
заподіяння відповідачем ОСОБА_2
позивачу моральної шкоди в наслідок
ДТП. Вирішуючи питання про розмір
компенсації позивачу моральної шкоди,
суд виходить з характеру та обсягу
душевних страждань, яких він зазнав, та
враховує, що мова йде про розумне і
справедливе відшкодування
(компенсацію) моральної шкоди, якої б
вистачило для морального задоволення
позивача з боку відповідача ОСОБА_2, а
не про покарання останньої за її
неправомірні дії, що не відповідало б
принципам цивільного законодавства,
визначеним статтею 3 ЦК України.
Виходячи з цього, суд вважає за можливе
визначити доведеною заподіяну
моральну шкоду позивачу у розмірі 3000,00
грн. у задоволенні іншої частини ці
позовні вимоги задоволенню не
підлягають в зв»язку з недоведеністю.

Таким чином, позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають задоволенню
частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
підлягає стягненню франшиза у розмірі
500,00 грн., заподіяна моральна шкода у
розмірі 3000,00 грн., понесені витрати по
справі - сплачений судовий збір у сумі
458 грн. 80 коп., а всього 3958 грн. 80 коп.

З огляду на встановлені в
судовому засіданні вищевказані
обставини позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення з ОСОБА_2 решти частини
матеріальної, моральної шкоди та
упущеної вигоди задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, тому з ОСОБА_2 на користь
позивача підлягають стягненню
понесені ним витрати по справі -
сплачений судовий збір у розмірі 458 грн.
80 коп.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш
И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, і.к. НОМЕР_2, на
користь ОСОБА_1 франшизу у розмірі 500,00
грн., заподіяну моральну шкоду у
розмірі 3000,00 грн., понесені витрати по
справі - сплачений судовий збір у сумі
458 грн. 80 коп., а всього 3958 грн. 80 коп.

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні
позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2
решти частини матеріальної та
моральної шкоди, а також упущеної
вигоди.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти
денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги.

Суддя
Т.О. Кудрявцева