У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В.,
Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання
Демчук Ю.Ю.,

з участю позивачки
та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 23
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Всеукраїнської спілки
автомобілістів про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
зарплати за роботу ліквідатора,
понесених витрат згідно з авансовими
звітами та відшкодування моральної
шкоди,

в с т а н о в и л а :

15 вересня 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до Всеукраїнської спілки
автомобілістів про стягнення 5051,15 грн.
невиплаченої заробітної плати, 25667,44
грн. зарплати за роботу ліквідатора,
4670,37 грн. понесених витрат згідно з
авансовими звітами та 30718,59 грн.
відшкодування моральної шкоди - разом
66107,55 грн.

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 жовтня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивачка посилалася на те, що
вона довела факт свого перебування у
трудових відносинах з відповідачем.
Такі її доводи стверджуються копією
постанови президії Центральної ради
Всеукраїнської спілки автомобілістів
від 1 серпня 2012 року; копією звіту
ліквідатора, ліквідаційного
фінансового звіту, ухвали
господарського суду Рівненської
області від 15 травня 2014 року, які
підтверджують виконання нею дорученої
роботи на підставі вказаної вище
постанови відповідача. Її фактично
було допущено до роботи в якості
ліквідатора підприємства
„Авто-Сигнал".

Послуги арбітражного керуючого
регулюються ст. 1 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
від 14 травня 1992 року № 2343-XII (2343-12).
Порядок оплати праці арбітражного
керуючого визначений пунктами 10-14
статті 3-1 Закону № 2343- XII.

Покликаючись на ці обставини,
позивачка просила апеляційний суд
рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити у справі нове
рішення про задоволення її позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом установлено, що з 25 липня 2001 року
позивачка працювала на підприємстві
„Авто Сигнал" Рівненської обласної
організації Всеукраїнської спілки
автомобілістів на посаді головного
бухгалтера. 23 квітня 2007 року ОСОБА_1
була переведена на посаду директора
цього підприємства, яке було наділене
правами юридичної особи. 9 січня 2013 року
наказом голови Рівненської обласної
організації Всеукраїнської спілки
автомобілістів № 2-к від 9 січня 2013 року
позивачку з посади директора
підприємства „Авто-Сигнал" було
звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України (а. с. 14-17, 21-26).

Зі справи видно, що в період роботи
директором підприємства „Авто Сигнал"
позивачка постановою президії
Центральної ради Всеукраїнської
спілки автомобілістів № 22 від 1 серпня
2012 року, в якій йшлося про припинення
підприємства „Авто-Сигнал"
Рівненської обласної організації ВСА,
була затверджена ліквідатором цього
підприємства (а. с. 5).

Доказів про те, що внаслідок такого
затвердження позивачка, залишаючись
директором підприємства, що
ліквідовувалося, стала одночасно ще й
працівником відповідача та що
внаслідок цього між нею і
Всеукраїнською спілкою автомобілістів
виникли трудові відносини, у справі
немає.

Після звільнення з посади директора
підприємства „Авто-Сигнал" ОСОБА_1
постановою господарського суду
Рівненської області від 9 січня 2013 року
була призначена ліквідатором
підприємства, на якому вона до
звільнення працювала директором.
Ухвалою господарського суду
Рівненської області від 14 травня 2014
року затверджено складений позивачкою
звіт ліквідатора, ліквідаційний баланс
підприємства „Авто-Сигнал", а само це
підприємство як юридичну особу
ліквідовано. З тексту ухвали суду
слідує, що вимоги кредиторів залишені
без задоволення; боржник не вільний від
боргів і не може продовжувати свою
підприємницьку діяльність; вимоги, не
задоволені за недостатністю майна,
вважаються погашеними (а. с. 13).

Як убачається із затверджених судом
звіту ліквідатора та ліквідаційного
балансу, до складу кредитної
заборгованості ліквідованого
підприємства ввійшли також 5051,15 грн.
невиплаченої позивачці заробітної
плати та 4670,37 грн. понесених нею витрат
згідно з авансовими звітами, на які
вона претендує у даній справі, й які
згідно з ухвалою господарського суду
Рівненської області від 14 травня 2014
року вважаються вже погашеними (а. с.
9-13).

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
(в редакції, яка була чинною на час
призначення позивачки ліквідатором)
ліквідатор - це фізична особа, яка
відповідно до рішення господарського
суду організовує здійснення
ліквідаційної процедури боржника,
визнаного банкрутом, та забезпечує
задоволення визнаних судом вимог
кредиторів у встановленому цим Законом
порядку.

Статтею 115 чинного Закону України „Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом"
визначено, що арбітражний керуючий
(розпорядник майна, керуючий санацією,
ліквідатор) виконує повноваження за
грошову винагороду. Грошова винагорода
арбітражного керуючого за виконання
повноважень розпорядника майна
визначається в розмірі двох
мінімальних заробітних плат за кожний
місяць виконання ним повноважень або в
розмірі середньомісячної заробітної
плати керівника боржника за останні
дванадцять місяців його роботи до
порушення провадження у справі про
банкрутство, якщо такий розмір
перевищує дві мінімальні заробітні
плати. Розмір грошової винагороди
арбітражного керуючого за виконання
повноважень розпорядника майна не може
перевищувати п'яти мінімальних
заробітних плат за кожний місяць
виконання ним повноважень. Право
вимоги грошової винагороди виникає в
арбітражного керуючого в останній день
кожного календарного місяця виконання
ним повноважень розпорядника майна
боржника. Сплата грошової винагороди
арбітражному керуючому (розпоряднику
майна) здійснюється шляхом її
авансування заявником (кредитором або
боржником) у розмірі, зазначеному у цій
частині. Сума авансового платежу
вноситься на депозитний рахунок
нотаріуса та виплачується
арбітражному керуючому (розпоряднику
майна) за кожний місяць виконання ним
повноважень розпорядника майна. Сплата
грошової винагороди та відшкодування
витрат арбітражного керуючого у
зв'язку з виконанням ним повноважень у
справі про банкрутство здійснюються за
рахунок наявних у боржника коштів,
одержаних у результаті господарської
діяльності боржника, або коштів,
одержаних від продажу майна (майнових
прав) боржника.

Згідно зі ст. 45 згаданого Закону вимоги
щодо виплати заборгованості із
заробітної плати перед працюючими та
звільненими працівниками банкрута,
вимоги щодо виплати основної грошової
винагороди арбітражному керуючому;
вимоги щодо відшкодування витрат
арбітражного керуючого, пов'язаних з
виконанням ним повноважень
розпорядника майна, керуючого санацією
боржника або ліквідатора банкрута;
витрати арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора), пов'язані з
утриманням і збереженням майнових
активів банкрута тощо задовольняються
у першу чергу. Вимоги, не задоволені за
недостатністю майна, вважаються
погашеними.

Тому зважаючи на всі викладені вище
обставини справи та вимоги закону,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що суд першої інстанції на їхній
підставі законно й обґрунтовано
відмовив ОСОБА_1 у задоволенні її
позовних вимог про стягнення
невиплаченої заробітної плати,
зарплати за роботу ліквідатора,
понесених витрат згідно з авансовими
звітами, а також про відшкодування
моральної шкоди, які є похідними від
вимог позивачки про стягнення зарплати
і понесених витрат.

Підстав для скасування ухваленого у
справі судового рішення та задоволення
поданої апеляційної скарги, виходячи з
меж її доводів, апеляційний суд не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 313-315,
317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від
23 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення. Вона може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: