Справа № 467/1729/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2014 року Арбузинський
районний суд Миколаївської області

у складі головуючого - судді
Кірімової О.М.

за участю секретаря
Андросової А.В., Сіваченко
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт Арбузинка
цивільну справу за позовом

Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк"

до

ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4

про звернення стягнення на житловий
будинок, переданий в іпотеку,

та виселення з нього

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство
Комерційний Банк "ПриватБанк" (надалі
ПАТ КБ"ПриватБанк") звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про звернення стягнення на
житловий будинок, переданий в іпотеку
та виселення з нього.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 27
вересня 2006 року Банк в простій
письмовій формі уклав із ОСОБА_2
кредитний договір № NKUCGA00000362.

За умовами договору Банк зобов'язався
надати позичальнику кредит у розмірі 14
670 доларів США, з яких 14000 доларів США та
670,00 доларів США на сплату страхових
платежів, а позичальник, у свою чергу, -
повернути їх частинами згідно графіку
погашення щомісяця, до 26 вересня 2010
року, сплачуючи при цьому проценти за
користування позиченими грошима,
виходячи з процентної ставки 12 % на рік
на суму залишку заборгованості по
кредиту.

Порушення позичальником умов
кредитного договору, дало Банку право
нараховувати пеню в розмірі 0,15% від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочки, але
не менше 1 гривні.

В той же день, в тій же формі, що і
названий кредитний договір, на
забезпечення його виконання, Банк з
однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з другої сторони, уклали
іпотечний договір, за яким останні,
передали в іпотеку ПАТ КБ «ПриватБанк»
нерухоме майно, що перебувало у їх
спільній сумісній власності, а саме,
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 загальною площею 150,3
кв. м., житловою площею 43,1 кв.м.

Взятий на себе обов'язок Банк виконав
належним чином, в той час, як ОСОБА_2
кредитного зобов»язання
недотрималася, внаслідок чого, станом
на 23 липня 2014 року у неї виникла
заборгованість у розмірі 15682 долари 68
центів США з яких:

- 3598 доларів 36 центів США
заборгованість за кредитом;

- 5429 доларів 11 центів США
заборгованість по процентам за
користування кредитом;

- 168 доларів 00 центів США заборгованість
по комісії за користування кредитом;

- 6487 доларів 21 цент США пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором

Повідомлення Банку з вимогою сплатити
борг і позичальник, і іпотекодавці
проігнорували - у зв'язку з чим у
фінансової установи не залишилося
іншого вибору, як пред'явити зазначений
позов і, посилаючись на виписані
обставини, просити його задовольнити,
звернувши, на погашення
заборгованості, стягнення на житловий
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 загальною площею 150,3 кв. м.,
житловою площею 43,1 кв.м. шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки з
укладанням від свого імені договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, та виселивши з нього
відповідачів, разом з іншими особами,
які в ньому проживають та
зареєстровані та стягнути із
відповідачів судові витрати.

Ухвалою суду від 20 листопада 2014 року за
клопотанням представника позивача
вимоги банку до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на житловий будинок,
переданий в іпотеку та виселення з
нього, залишено без розгляду в зв»язку
із смертю останньої та залучено до
участі у справі в якості
правонаступника відповідача ОСОБА_4
(а.с. 98).

Представник позивача у судове
засідання не з'явився, подав заяву, якою
підтримав заявлений позов, розгляд
справи просив здійснювати у його
відсутність. Також надав суду заяву,
якою уточнив вимоги в частині
виселення відповідачів із будинку,
який є в іпотеці, та просив суд виселити
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 які
зареєстровані та проживають у
житловому будинку, який є предметом
іпотеки за АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, просила суд відмовити
в його задоволенні, та суду пояснила, що
дійсно укладала з банком кредитний
договір та договір іпотеки. Вважає, що
на день розгляду справи боргу перед
банком не має, заборгованість нею
погашена в повному обсязі, однак
доказів про таке суду надати не має
можливості. Крім того, вважає, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з даними вимогами, так як останній
платіж сплати боргу на користь банку,
нею було здійснено у серпні 2011 року в
розмірі 1000 доларів США. Однак доказів
про таке суду надати також не може. Крім
того зазначила, що постійним місцем
проживання є будинок, який перебуває в
іпотеці.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні позов не визнали,
просили суд відмовити в його
задоволенні, оскільки основним
боржником ОСОБА_2 сума за кредитним
договором сплачена в повному обсязі.
Доказів того суду не надали. Суду
вказали, що постійним місцем
проживання є будинок АДРЕСА_1

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 позов не визнала,
просила суд відмовити в його
задоволенні, суду пояснила, що
відповідач ОСОБА_2 в повному обсязі
сплатила борг за кредитним договором
та виконала зобов»язання за даним
договором. Постійним місцем проживання
є будинок, який перебуває в іпотеці.
Іншого нерухомого майна, придатного
для проживання не має. Крім того,
зазначила, що ОСОБА_4 є рідним сином
померлої ОСОБА_5, який на день смерті
матері проживав разом із нею в будинку,
який перебуває в іпотеці за АДРЕСА_1. Є
спадкоємцем першої черги і таким, що
прийняв спадщину, належну померлій
матері, в тому числі частку вказаного
будинку.

Вислухавши відповідачів, представника
відповідачів, дослідивши письмові
матеріали справи в межах заявлених
позовних вимог і на підставі наданих
сторонами доказів, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір № NKUCGA00000362,
відповідно до умов договору, остання,
як громадянка України отримала кредит
у розмірі 14670,00 доларів США із
зазначенням, що забезпеченням
зобов'язань за цим договором є будинок
АДРЕСА_1 загальною площею 150,3 кв. м.,
житловою площею 43,1 кв.м., зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 12,00 % на рік та строком до 26
вересня 2010 року (а.с. 18-20).

В забезпечення зобов'язань за цим
договором, цього ж дня, між ЗАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки,
відповідно до умов якого останні
передали банку в іпотеку житловий
будинок з господарськими спорудами
АДРЕСА_1 загальною площею 150,3 кв. м.,
житловою площею 43,1 кв.м. належний
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності на
підставі свідоцтва про право
власності на житло виданого виконавчим
комітетом Кавунівської селищної ради
Арбузинського району від 29 червня 2001
року за розпорядженням № 42
зареєстрованого в Арбузинському БТІ
29.06.2001 року за реєстровим номером №203 та
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно за реєстровим
номером № 16104048, вартістю 110000 грн. (а.с.
21-23,24).

Позивачем було виконано умови
кредитного договору (далі - Договору) -
надано позичальнику ОСОБА_2
кредитні кошти в сумі 14670,00 доларів США.
Остання же покладені на неї згідно
Договору обов'язки в частині
повернення суми кредиту, сплати
відсотків за користування ним та інших
платежів, належним чином не виконувала.

Відповідно до наданого до суду
розрахунку (а.с. 10-12) заборгованість
позичальника за кредитним договором
станом на 23.07.2014 року становить15682
долари 68 центів США, що станом на
вказану дату еквівалентно 183016 грн.88
коп., з яких:

- 3598 доларів 36 центів США, що становить
41992,86 грн. заборгованість за кредитом;

- 5429 доларів 11 центів США, що становить
63357,71 грн. заборгованість по процентам
за користування кредитом;

- 168 доларів 00 центів США, що становить
1960,56 грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом;

- 6487 доларів 21 цент США, що становить
75705,75 грн. пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором.

Так, відповідно до ст.ст. 572, 590, 1050, 1054 ЦК
України, статей 1, 5, 11-12, 33 Закону України
«Про іпотеку», ст. 25-26 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» та договору
іпотеки від 11 грудня 2007 року, іпотека -
це вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому Законом України
«Про іпотеку».

Предметом іпотеки можуть бути один або
декілька об'єктів нерухомого майна, які
належить іпотекодавцю на праві
власності або на праві господарського
відання, якщо іпотекодавцем є державне
або комунальне підприємство, установа
чи організація; можуть бути відчужені
іпотекодавцем і на нього відповідно до
законодавства може бути звернене
стягнення; зареєстровані у
встановленому законом порядку як
окремий виділений у натурі об'єкт права
власності, якщо інше не встановлено
названим Законом, а також об'єкти
незавершеного будівництва, за умови, що
іпотекодавець при укладенні договору
може документально підтвердити право
на набуття ним у власність
відповідного нерухомого майна у
майбутньому, та майнові права на
нерухоме майно, які можуть бути
відчужені іпотекодавцем і на які може
бути звернено стягнення.

У разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Право іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає у разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, або обов'язків щодо
збереження чи страхування предмета
іпотеки, а також у разі порушення
провадження у справі про відновлення
платоспроможності іпотекодавця або
визнання його банкрутом або при
ліквідації юридичної особи -
іпотекодавця.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Використання позасудових способів
звернення стягнення на предмет
забезпечувального обтяження не
позбавляє права боржника, обтяжувача
або третіх осіб звернутися до суду.

При вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав.

Обтяжувач (кредитодавець) має право на
власний розсуд, а у разі звернення
стягнення на предмет застави за
судовим рішенням - і суд, обрати один із
таких позасудових способів звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження:

1) передача рухомого майна, що є
предметом забезпечувального
обтяження, у власність обтяжувача в
рахунок виконання забезпеченого
обтяженням зобов'язання;

2) продаж обтяжувачем предмета
забезпечувального обтяження шляхом
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем або на публічних
торгах;

3) відступлення обтяжувачу права
задоволення забезпеченої обтяженням
вимоги у разі, якщо предметом
забезпечувального обтяження є право
грошової вимоги;

4) переказ обтяжувачу відповідної
грошової суми, у тому числі в порядку
договірного списання, у разі, якщо
предметом забезпечувального обтяження
є гроші або цінні папери.

З системного аналізу виписаних норм,
можна зробити висновок про те, що у разі
порушення зобов'язання забезпеченого
іпотекою, іпотекодержатель має право
звернутися до суду з позовною заявою
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і на свій розсуд, при умові що
таке передбачено договором іпотеки,
вибрати спосіб звернення стягнення, в
тому числі, і шляхом продажу ним
предмета обтяження через укладення від
імені іпотекодавця договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем.

Такий вибір іпотекодержателя для суду
є визначальним і він, за відсутності
законних перешкод до того, зобов'язаний
взяти його до уваги.

Договором іпотеки сторони передбачили,
що звернення стягнення на предмет
застави здійснюється за вибором Банку.

За таких обставин та з урахуванням
положень ст. ст. 543, 1050, 1054 ЦК України,
ст.ст.20 Закону України «Про заставу»,
ст.ст.12, 33, 35 «Про іпотеку», суд вважає,
що є підстави для звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Також судом встановлено, що
іпотекодавець за договором іпотеки
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
(а.с. 101). Після її смерті відкрилася
спадщина, зокрема на ? частину спірного
будинку.

Виниклі правовідносини допускають
правонаступництво.

Як видно, іпотекодавець за договором
іпотеки ОСОБА_4 є спадкоємцем померлої
ОСОБА_5, яка виступала за договором
іпотеки другим іпотекодавцем. Дане в
судовому засіданні відповідачі не
заперечували.

Згідно довідки Арбузинської державної
нотаріальної контори (а.с. 68) спадкова
справа після смерті ОСОБА_5 не
заводилася.

Згідно довідки Кавунівської сільської
ради Арбузинського району від 05.11.2014
року (а.с. 100) на момент смерті ОСОБА_5,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була
зареєстрована та проживала в будинку
АДРЕСА_1. Разом з нею на момент смерті
проживали її син ОСОБА_4 та члени його
сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора в межах вартості
успадкованого майна.

За правилами ЦК України, до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті; той
з подружжя, який пережив спадкодавця, і
діти спадкодавця є спадкоємцями першої
черги за законом; за загальним
правилом, частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними,
проте, за відповідною угодою ці частки
можуть бути змінені на користь
будь-кого зі спадкоємців; спадкоємець
має право прийняти спадщину або не
прийняти її, не допускається прийняття
спадщини з умовою чи із застереженням,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини; спадкоємець
може відмовитися від прийняття
спадщини протягом строку,
встановленого ст. 1270 цього Кодексу,
заява про відмову від прийняття
спадщини подається нотаріусу за місцем
відкриття спадщини і є безумовною та
беззастережною (ст.ст. 1216-1218, 1261, 1267, 1268,
1270, 1273).

Беручи до уваги, що єдиним спадкоємцем
першої черги, який прийняв спадщину
після смерті ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4,
оскільки проживав з померлою на час
відкриття спадщини і не подав в
передбачений законом строк заяви про
відмову від спадщини, а тому до нього
перейшли зобов»язання спадкодавця.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини,
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Невиконання спадкоємцем вимог закону
щодо оформлення та реєстрації
спадкового майна не може бути
підставою для відмови у задоволенні
позову в межах вартості майна,
одержаного у спадщину.

У роз'ясненнях, наданих у п. 36. постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30.03.2012
року № 5 зазначено, що у разі переходу
права власності на предмет іпотеки від
іпотекодавця до третьої особи, у тому
числі в порядку спадкування чи
правонаступництва, суди мають
враховувати, що іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна. Особа, до якої перейшло право
власності на предмет іпотеки, набуває
статусу іпотекодавця, має всі його
права і несе всі його обов'язки за
іпотечним договором у тому обсязі й на
тих самих умовах, що існували до
набуття ним права власності на предмет
іпотеки (стаття 23 Закону України "Про
іпотеку").

Отже, правила статті 1281 ЦК України щодо
строку пред'явлення кредитором
спадкодавця вимог до спадкоємців не
застосовуються до зобов'язань,
забезпечених іпотекою.

У разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 Закону «Про іпотеку».
Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Оскільки зобов'язання за кредитним
договором порушене, погашення боргу не
виконане, то вимоги банку про звернення
стягнення на предмет іпотеки для
задоволення своїх вимог є
правомірними, і відповідач ОСОБА_4
зобов'язаний їх задовольнити також у
межах вартості майна, одержаного у
спадщину, а саме ? частки будинку
АДРЕСА_1. До участі у справі в якості
відповідача, після смерті матері
ОСОБА_5,- ОСОБА_4 був залучений ухвалою
суду.

Повідомлення Банку з вимогою сплатити
борг (а.с.13-17) і позичальник, і
іпотекодавці проігнорували у зв'язку з
чим той пред'явив зазначений позов,
вибравши на захист своїх інтересів
названий спосіб, а саме, звернення
стягнення на заставлений житловий
будинок, пов'язане з виселенням
відповідачів з займаного житла.
Виписані обставини давали позивачу
право вимагати дострокового
повернення взятих у борг грошових сум
та сплати заборгованих сум, а також
ставити питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статей 525-526, 546, 553-554, 1048 -
1050, 1054 ЦК України, Закону України "Про
іпотеку".

Проте у зв'язку зі складною
фінансово-економічною ситуацією в
Україні та знеціненням національної
валюти, державою з метою підтримки
громадян України, які мають невиконані
зобов'язання за договорами споживчого
кредиту в іноземній валюті було
прийнято Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» № 1304-VII від 3.06.14 року,
що набрав чинності 07.06.2014 року, у
відповідності до якого введено
мораторій (заборону) на примусове
відчуження нерухомого майна
позичальників (боржників), які мають
кредитні зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті.

З огляду на положення ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод від 4 листопада
1950 року, кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

Пунктом 1 ч. 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», № 1304-VII
від 03.06.2014 року, передбачено, що
протягом дії цього Закону:

- не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст. 4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст. 5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку;

Протягом дії цього Закону інші закони
України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм (частина 4).

Цей закон набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості (ч.3
Закону №1304 - УП).

З матеріалів справи вбачається, що в
забезпечення виконання умов вказаного
кредитного договору між Банком та
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які є
громадянами України, було укладено
іпотечний договір, предметом якого є
вказаний житловий будинок АДРЕСА_1
загальною площею 150,3 кв. м., житловою
площею 43,1 кв.м., і який належить
останнім на праві спільної сумісної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 29 червня
2001 року (а.с. 21-24).

Як видно із змісту даного іпотечного
договору загальна площа вказаного
житлового будинку становить 150,3 кв. м, а
житлова площа - 43,1 кв. м.

У переданому в іпотеку банку житловому
будинку, як постійному місцю
проживання, мешкають відповідачі.

Згідно довідок Кавунівської сільської
ради (а.с. 57-58) в спірному житлову
будинку проживають ОСОБА_4 та його
дружина ОСОБА_2

Відповідно до довідки Кавунівської
сільської ради (а.с. 56) в житловому
будинку АДРЕСА_1 також проживає ОСОБА_3
разом із своєю сім»єю - чоловіком
ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7, 2012 року
народження.

Те, що відповідачі проживають у
спірному будинку, також
підтверджується і кредитним договором
і договором іпотеки, де зазначено, що
вони проживають в житловому будинку
АДРЕСА_1.

Вказане підтверджується і Актом про не
проживання від 19.11.2014 року, з якого
видно, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровані в АДРЕСА_2, але за даною
адресою не проживають більше 5 років,
так як наймачем даної квартири є
ОСОБА_8, який і проживає в цій квартирі
зі своєю сім»єю. (а.с. 99)

З Реєстру прав власності на нерухоме
майно та витягу з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
випливає, що житловий будинок будинку
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5на праві спільній
сумісній власності по ? частки кожному
(а.с. 71-75) відомості про інші речові
права відсутні, окрім ОСОБА_4

Натомість, відповідно до державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об»єктів нерухомого майна (а.с. 69-70)
ОСОБА_4 на праві приватної власності
належить житловий будинок АДРЕСА_3.

Однак, відповідно до акту обстеження
(а.с. 110) будинок АДРЕСА_3 потребує
капітального ремонту та не придатний
для проживання.

Посилання представника позивача на ту
обставину, що ОСОБА_2 є державним
службовцем і є суб»єктом
відповідальності за корупційні
правопорушення, суд не може взяти до
уваги, оскільки про таке не надано
доказів.

Оскільки відсутня згода відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як іпотекодавців на
відчуження спірного житлового будинку,
який є предметом іпотеки як
забезпечення зобов'язання ОСОБА_2 -
громадянина України за кредитним
договором, суд вважає за можливе
задовольняючи вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
відстрочити виконання рішення суду в
даній частині на час дії Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті."

Посилання ОСОБА_2 на ту обставину, що
банком пропущено строк звернення до
суду з даним позовом є помилковим. В
судовому засіданні остання
наголошувала, що останній платіж по
сплаті кредитної заборгованості нею
здійснено в серпні 2011 року, тоді як Банк
з позовом до суду звернувся в кінці
липня 2014 року, тобто протягом трьох
років, встановленого законом строку
звернення до суду з даними вимогами.

Те, що ОСОБА_2 здійснила останній платіж
на рахунок банку 05 серпня 2011 року в
розмірі 250 доларів США, підтверджується
наданою представником позивача копією
платіжного доручення (а.с. 94).

Водночас, суд приходить до висновку про
відмову, як заявлену передчасно, у
вимозі про виселення відповідачів, які
зареєстровані та проживають у спірному
житловому будинку, оскільки норми
Закону України «Про іпотеку», якими
врегульоване таке, суперечать не
тільки ч. 3 ст. 109 ЖК України, але і самі
собі.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
та ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути
виселений із займаного житлового
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і порядку, передбачених
законом.

Ст. 39 Закон України «Про іпотеку»
передбачено, що одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд за заявою
іпотекодерджателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Разом з тим, ч. 1 ст. 40 названого Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

У ч.ч. 2 і 3 названої статі законодавець
встановлює певний порядок дій Банку:
після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язанні на письмову
вимогу іпотеко держателя або нового
власника добровільно звільнити їх
протягом місяця з дня отримання цієї
вимоги.

Якщо мешканці не звільнять житловий
будинок чи житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку чи житловому приміщенні, на які
звернуто стягнення, як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 2 ст. 109 ЖК
України.

Разом з таким, за ч. 1 ст. Закону України
«Про іпотеку» передбачає і інше, а саме,
у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Таким чином, Закон України «Про
іпотеку» вже сам по собі містить
суперечливі позиції щодо процедури
проведення виселення мешканців
житлового будинку чи житлового
приміщення, оскільки передбачає
можливість їх виселення в судовому
порядку як під час задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, так і в подальшому, але з
дотриманням обов'язкової процедури
письмового попередження про
звільнення житлового приміщення
протягом одного місяця.

Виходячи із системного аналізу
вказаних правових норм можна зробити
висновок, що примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за дотримання певних умов, а
саме:

-прийнято, в установленому законом
порядку, рішення про звернення
стягнення на житловий будинок або
житлове приміщення;

- протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк
мешканці у добровільному порядку не
звільняють на житловий будинок або
житлове приміщення.

Оскільки на час ухвалення судом
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки відсутні виконання
імперавитно-диспозитивних приписів,
встановлених ч. 2 ст. 40 Закон України
«Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК України,
щодо примусового виселення суду
мешканців із житлового будинку або
житлового приміщення, на які
здійснюється звернення як на предмет
іпотеки, то такі вимоги на названій
стадії не можуть бути задоволені,
оскільки на цей момент відсутні
порушення, невизнання або оспорювання
прав та свобод іпотекодержателя або
нового власника щодо звільнення
вказаних житлових приміщень їх
мешканцями, в розумінні положень ст. 3
ЦПК України щодо права особи на
звернення до суду за захистом прав та
інтересів.

Так, як по даній справі рішення про
звернення стягнення на спірний будинок
попередньо не приймалося, то вимога про
виселення мешканців, що в ньому
проживають, не може бути задоволена.

Зазначене не позбавляє позивача
можливості, ще раз заявити позов про
виселення, але з обов'язковим
дотримання положень чинного
законодавства, виписаних вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Тому суд
вважає, що на користь позивача слід
стягнути із відповідачів судові
витрати пропорційно та відповідно до
задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 60, 209, 212, 213-215, 218,
224-226 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про звернення стягнення на житловий
будинок, переданий в іпотеку, та
виселення з нього, задовольнити
частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № NKUCGA00000362 від 27
вересня 2006 року, у розмірі 15682 долари 68
центів США, що еквівалентно 183016 грн.88
коп., з яких: - 3598 доларів 36 центів США, що
становить 41992,86 грн. заборгованість за
кредитом; - 5429 доларів 11 центів США, що
становить 63357,71 грн. заборгованість по
процентам за користування кредитом; - 168
доларів 00 центів США, що становить 1960,56
грн. заборгованість по комісії за
користування кредитом; - 6487 доларів 21
цент США, що становить 75705,75 грн. пеня за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором,- звернути стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1
загальною площею 150,3 кв. м., житловою
площею 43,1 кв.м. належний ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві спільної
сумісної власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло
виданого виконавчим комітетом
Кавунівської селищної ради
Арбузинського району від 29 червня 2001
року за розпорядженням № 42
зареєстрованого в Арбузинському БТІ
29.06.2001 року за реєстровим номером №203 та
в електронному реєстрі прав власності
на нерухоме майно за реєстровим
номером № 16104048 шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки № NKUCGA00000362
від 27 вересня 2006 року) Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком «ПриватБанк» (49094, м.
Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50, ) з укладанням
від свого імені договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
кадастрового номеру земельної ділянки,
з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення Публічним
акціонерним товариством Комерційним
банком «Приватбанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки з початковою ціною для
подальшої реалізації предмету іпотеки
110 000 грн.00 коп.

Відстрочити виконання рішення суду в
частині звернення стягнення на
житловий будинок, переданий в іпотеку ,
відповідно до Закону України "Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті" до дня
набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 судовий
збір в розмірі 457 грн.54 коп. на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (р/р
0001, МФО 305299, )

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий
збір в розмірі 457 грн.54 коп. на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (р/р
0001, МФО 305299, )

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3 судовий
збір в розмірі 915 грн.09 коп. на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (р/р
0001, МФО 305299, )

В задоволенні інших частин позовних
вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 25
листопада 2014 року

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Арбузинський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Арбузинського

районного суду
О.М. Кірімова