Справа № 145/1371/14-ц
Провадження №2/145/564/2014
РІШЕННЯ

іменем України

07.10.2014 р. Тиврівський районний суд
Вінницької області

в складі : головуючого Мазурчака А.
Г.

за участю секретаря
Мигдальської Н.М.,

представників
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_3 до Державного
територіально-галузевого об"єднання
"Південно-Західна залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Вагонна
дільниця станція Жмеринка" про
зобов"язання працевлаштування у
зв"язку із звільненням після
закінчення строкового трудового
договору, стягнення з Державного
територіально-галузевого об"єднання
"Південно-Західна залізниця" на
користь ОСОБА_3 суму її
середньомісячного заробітку за три
місяці з 17.05.2014 року по 17.08.2014 року в
розмірі 14917,71 грн. та стягнення з
Державного територіально-галузевого
об"єднання "Південно-Західна залізниця"
5000 грн. моральної шкоди,-

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом в
якому вказує, що починаючи з 1993 року
працювала провідником пасажирського
вагону Жмеринської дирекції з
обслуговування пасажирів. В 2001 році
Жмеринську дирекцію по обслуговуванню
пасажирів було реорганізовано в
вагонну дільницю № 2 ст. Жмеринка, а в 2006
році - в Вагонну дільницю ст. Жмеринка.

Трудові відносини між нею та
відокремленим підрозділом «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» оформлялися
трудовими контрактами, які
переукладались кожний рік.

13 січня 2014 року між нею та
відокремленим підрозділом «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» було укладено
контракт № 4709, відповідно до якого вона
була прийнята на роботу в вагонну
дільницю за посадою провідник
пасажирського вагону.

Однак 07 березня 2014 року її було
повідомлено про те, що контракт № 4709
від 13 січня 2014 року, укладений між нею
та відокремленим підрозділом «Вагонна
дільниця ст. Жмеринка» буде припинений
згідно п. 2 ст. 36 КЗпП в зв'язку з
закінченням строку його дії.

Не погоджуючись з таким рішенням
керівництва відокремленого підрозділу
«Вагонна дільниця ст. Жмеринка» вона
звернулась до Жмеринської прокуратури
з нагляду за додержанням законів у
транспортній сфері. В подальшому
отримала відповідь з територіальної
державної інспекції з питань праці у
Вінницькій області, згідно якого,
оскільки контракт має ознаки трудового
договору, його продовження
здійснюється за згодою між працівником
та роботодавцем, а формування штату
підприємств та комплектування їх
кадрами належить до компетенції самих
підприємств, вирішення питань про
поновлення на роботі, зміну дати і
формулювання причин звільнення
належить до виключної компетенції
суду. Також їй було рекомендовано
звернутись до суду за захистом своїх
прав.

Вважає, що дії відокремленого
підрозділу «Вагонна дільниця ст.
Жмеринка» з розірвання трудового
контракту є незаконними та такими, що
грубо порушують її права.

Рішення про продовження строку
контракту, укладення його на новий
строк або припинення трудового
договору в зв'язку з закінченням строку
дії контракту приймається керівником
з урахуванням пропозиції Комісії
підприємства (відокремленого
підрозділу) по укладанню та аналізу
виконання умов контрактів, до складу
якої входять представники
профспілкової організації, членом якої
є Працівник.

В порушення зазначених вимог при
вирішенні питання щодо звільнення її з
роботи в зв'язку з закінченням строку
дії контракту начальником дільниці не
було залучено профспілковий комітет
відокремленого підрозділу вагонної
дільниці ст. Жмеринка, не було
проведено аналіз виконання умов
контракту від 13.01.2014 року № 4709.

Таким чином припинення контракту від
13.01.2014 року № 4709 в зв'язку з закінченням
строку його дії з підстав п. 2 ст. 36 КЗпП
України було проведено начальником
відокремленого підрозділу вагонної
дільниці ст. Жмеринка одноособово, без
погодження з профспілковим комітетом,
питання про його продовження навіть не
розглядалось.

Вважає, що прийняття рішення про
припинення контракту пов'язане з
упередженим ставленням до неї з боку
начальника відокремленого підрозділу
вагонної дільниці ст. Жмеринка,
оскільки ще в лютому 2014 року вона була
направлена на курси підвищення
кваліфікації провідників пасажирських
вагонів ПР-ПК, що свідчить про
відсутність намірів припинення
трудових відносин між нею та
відокремленим підрозділом вагонної
дільниці ст. Жмеринка.

Крім того, звільняючи її з роботи в
зв'язку з закінченням терміну дії
контракту Відповідачем по справі не
було враховано те, що в неї на утриманні
перебувають троє неповнолітніх дітей,
вона не одружена, дітей виховує сама,
аліменти на її користь на утримання
дітей не отримує, на обліку в УПСЗН
Тиврівської РДА не перебуває, допомога
та субсидія їй не нараховується та не
виплачується.

Відповідно до ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років,
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП
України контракт є особливою формою
трудового договору, в якому строк його
дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін, умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін, вважає, що на трудові
відносини, які виникли на підставі
контракту, поширюється дія положень
КЗпП та законів Україні в сфері
трудового законодавства.

Таким чином дії Відповідача по справі
щодо звільнення її з посади провідника
пасажирського вагону є такими, що грубо
порушили її трудові права, наказ про
звільнення її з роботи в зв'язку з
закінченням строку трудового
контракту прийнятий з порушенням
трудового законодавства та підлягає
скасуванню.

Відповідно до ст: 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

Оскільки наказ про її звільнення було
видано 17.05.2014 року, вважає, що з цієї
дати перебуває у вимушеному прогулі, що
становить визначену законом підставу
відшкодування втраченого з вини
Відповідача заробітку.

Крім того, своїми незаконними діями по
звільненню з роботи їй було завдано
моральної шкоди, вона втратила
нормальні життєві зв'язки та змушена
була докладати додаткових зусиль для
організації свого життя.

Просить Наказ начальника Вагонної
дільниці ст. Жмеринка Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» Бурлаку
М.О. № 53/ос від 16.05.2014 року про
припинення трудового договору
(контракту), із ОСОБА_3 скасувати.

Поновити її на посаді провідника
пасажирського вагона Вагонної
дільниці ст. Жмеринка Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» з 16.05.2014
року на умовах трудового договору
(контракту) № 4709 від 13.01.2014 року.

Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на її
користь 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди.

В ході судового розгляду
позивачка позовні вимоги змінила, про,
що подала відповідну заяву, просить
зобов'язати Відповідача
працевлаштувати її у зв'язку із
звільненням після закінчення
строкового трудового договору.

Стягнути з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на її
користь суму її середньомісячного
заробітку за три місці з 17.05.2014 року по
17. 08.2014 року в розмірі 14917, 71 грн. та 5000
гри. на відшкодування моральної шкоди.

Представник позивачки ОСОБА_1 змінені
позовні вимоги підтримав та пояснив, що
в позивачки на утриманні двоє
неповнолітніх дітей, які вона виховує
одна і тому вона підпадає до кола осіб
визначених ст.184 КЗпП України і при
звільненні з займаної посади вона
обов'язково має бути працевлаштована, а
позивачці навіть не запропонували
іншої роботи, тому вона підлягає
поновленню на роботі та з підприємства
необхідно стягнути заробітну платню
за три місяці, як передбачено чинним
законодавством та моральну шкоду.

Позивачка змінені позовні вимоги
підтримала та пояснила, що на її
утримання в даний час перебуває двоє
неповнолітніх дітей, рішенням суду на
їхнє утримання, із її бувшого чоловіка
присуджено аліменти. В 2012 році в нього
виникла заборгованість по вказаних
аліментах і вони домовились, що він в
рахунок сплати аліментів на дітей
передасть їй у власність половину
належного йому житлового будинку в
АДРЕСА_1, а вона в свою чергу
відмовилась від стягнення із нього
аліментів на дітей призначених
рішенням суду від 04.11.2011 року, про що
власноручно написала заяву у ВДВС
Тиврівського районного управління
юстиції. На даний час вона аліментів не
отримує і будинок також ще не
переоформлений через те, що до нього
здійснено самовільну прибудову. Вона
щорічно надавала у відділ кадрів та у
бухгалтерію вагонної дільниці ст.
Жмеринка Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» довідки
про склад сім'ї та копії про народження
неповнолітніх дітей, які вимагались
профкомом для отримання новорічних
подарунків та пільг при утриманні
податків, тому на підприємстві повинні
бути обізнані про її сімейний стан і
зобов'язані були запропонувати іншу
роботу. До суду вона не зверталася аж
поки не отримала відповідь від голови
профспілкової організації.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов
не визнав та пояснив, що позивачкою
надавались довідки в профком для
отримання новорічних подарунків на
дітей, а також копії про їх народження в
розрахункову групу на підприємстві,
однак у відділі кадрів Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Вагонна
дільниця станція Жмеринка" відсутні
відомості про те чи отримує позивачка
аліменти, чи є по них заборгованість, а
також чи сама виховує дітей чи із іншим
чоловіком. Дані відомості позивачка
повинна надавати сама, а тому, за
вказаних обставин, її звільнення
проведено відповідно до чинного
законодавства. Крім того, позивачка
мала можливість звернутися до суду у
встановлені законом строки, однак
цього не зробила вчасно і пропустила
строк звернення визначений ст. 233 КЗпП
України. Просить в задоволенні позову
відмовити.

Вислухавши учасників процесу, суд
вважає, що в задоволенні позову слід
відмовити виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років,
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або
дитини-інваліда з ініціативи власника
або уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

У п. 9 постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО
СУДУ УКРАЇНИ N 9 від 06.11.92 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснено, що до одиноких
матерів належать жінки, які не
перебувають у шлюбі і у свідоцтві про
народження дитини якої відсутній запис
про батька дитини або запис про батька
зроблено в установленому порядку за
вказівкою матері, а також вдови, інші
жінки, які виховують і утримують дитину
самі).

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 має повнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, та неповнолітніх сина
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і дочку ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.14,-16), рішенням суду від
11.10.2004 року шлюб між позивачкою та
ОСОБА_8 розірвано (а.с. 13). На підставі
рішення Тиврівського районного суду
від 04.03.2011року видано виконавчий лист
про Стягнення із ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей:
сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 і дочки ОСОБА_7
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 300 грн.
щомісячно на кожну дитину починаючи із
25.01.2011 року до їх повноліття. Згідно
довідки ВДВС Тиврівського районного
управління юстиції від 30.01.2012 року (а.с.
17) позивачка аліментів в період із
01.07.2011р. по 01.01 2012 року не отримувала.
17.09.2013 року ОСОБА_3 звернулася до ВДВС
Тиврівського районного управління
юстиції з письмовою заявою (а.с. 60), в
якій просить «закрити виконавче
провадження про стягнення аліментів з
ОСОБА_8 на її користь на утримання
дітей: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та
дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по
300 грн. щомісячно на кожну дитину.
Виконавчий лист №2-94/11 від 04.09.03р.
виданий Тиврівським районним судом. В
зв'язку з тим, що ОСОБА_8 розрахувався з
нею, аліменти сплачені в повному
обсязі, головним державним виконавцем
ВДВС Тиврівського районного
управління юстиції ОСОБА_9 винесено
постанову (а.с. 62), від 17.09.2013 року про
закінчення виконавчого провадження
відкритого за виконавчим листом
виданим 04.03.2011р. та припинено чинність
арешту майна боржника.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України: Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Встановлені судом обставини свідчать
про те, що у дітей позивачки є батько,
який приймає участь у їх утриманні, а
відмова позивачки від стягнення
присуджених аліментів не є
переконливим доказом того, що їхній
батько ухиляється від участі у
вихованні і утриманні дітей.

Виходячи із вище викладеного, суд
вважає, що в матеріалах справи відсутні
будь - які докази того, що ОСОБА_3
відноситься до категорії осіб
зазначених у ч. 3 ст. 184 КЗпП України, а
безпідставність заявлених вимог також
стверджується її поясненнями наданими
в ході судового розгляду.

Керуючись ст.ст 10, 11, 60, 61, 212-215 , ЦПК
України ст. ч. 3 ст. 184, 235 КЗпП України

Вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_3 до
Державного територіально-галузевого
об"єднання "Південно-Західна залізниця"
в особі відокремленого підрозділу
"Вагонна дільниця станція Жмеринка" про
зобов"язання працевлаштування у
зв"язку із звільненням після
закінчення строкового трудового
договору, стягнення з Державного
територіально-галузевого об"єднання
"Південно-Західна залізниця" в особі
відокремленого підрозділу "Вагонна
дільниця станція Жмеринка" на користь
ОСОБА_10 суму її середньомісячного
заробітку за три місяці з 17.05.2014 року по
17.08.2014 року та стягнення моральної
шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Вінницької області через Тиврівський
районний суд протягом десяти діб з
дня його проголошення.

Суддя
Мазурчак А. Г.