Справа № 758/6464/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарі - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулись до суду з
зазначеним вище позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з січня 2004 року до
06.10.2006 року позивачі проживали однією
сім'єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу, а 07.10.2006 року між ними
було зареєстровано шлюб. Позивачі
зазначили, що вказаний факт було
визнано відповідно до умов мирової
угоди від 04.04.2014 року, яка була визнана
ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04.04.14 р. Також позивачі
вказали, що вказаною мировою угодою
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнали все майно, з
чого б воно не складалось та де б не
знаходилось, набуте за час проживання
однією сім'єю як чоловік і жінка без
реєстрації шлюбу, спільною сумісною
власністю. Зокрема, до такого майна
належить і нежиле приміщення 3 (літера
«Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100
частин (від майнового комплексу
загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою:
АДРЕСА_1, придбане на підставі договору
купівлі-продажу від 02.03.06 р. та
зареєстроване на ім'я ОСОБА_2, ринковою
вартістю 1920000 грн. Також позивачі
зазначили, що договором дарування від
02.11.2011 року вищезазначене нежиле
приміщення було подароване
відповідачу, який є сином ОСОБА_2.
Позивачі вказали, що договір дарування
нежилого приміщення від 02.11.11 р. було
вчинено у період, коли відношення
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 змінилось, ОСОБА_2
віддалився від ОСОБА_1, та саме
побоюючись за цілісність майна, з метою
уникнення його поділу з боку дружини
ОСОБА_1, і було вчинено договір
дарування нежилого приміщення. Крім
того, позивачами було вказано, що
відповідно змісту мирової угоди,
ОСОБА_1 відмовилась, зокрема, від
подальшого розгляду позовних вимог про
визнання вказаного договору дарування
недійсним. Також позивачі вказали, що
відмова позивача від позову не була
прийнята судом, а тому позивачі
звернулись до суду та просили визнати
договір дарування нежилого приміщення
3 (літера «Г») площею 404 кв.м., що складає
19/100 частин (від майнового комплексу
загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою:
АДРЕСА_1, від 02 листопада 2011 року
недійсним. Також позивачі просили
стягнути з відповідача судові витрати
на їх користь рівних частинах.

В судовому засіданні представники
позивачів позов підтримали з підстав,
зазначених вище, просили його
задоволити. Представник відповідача
проти задоволення позову заперечувала,
просила відмовити в задоволенні
позову.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши докази по справі,
суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог з наступних
підстав.

02.03.2006 року ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу було придбано у
власність нежиле приміщення 3 (літера
«Г») площею 404 кв.м., що складає 19/100
частин (від майнового комплексу
загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 11).

07.10.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
укладено шлюб (а.с. 10).

02.11.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був
укладений договір дарування вказаного
нежилого приміщення (а.с.а.с. 12-13).

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 04.04.14 р. було визнано мирову
угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за якою
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнають факт, що має
юридичне значення, а саме факт
проживання однією сім'єю як чоловіка і
жінки без реєстрації шлюб із січня 2004
року, тобто з часу набуття чинності
Цивільного кодексу України та
Сімейного кодексу України, по день
офіційної реєстрації шлюбу між ними,
тобто до 07.10.2006 року (а.с.а.с. 15-17). Також
вказаною мировою угодою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 визнали все майно, з чого б воно
не складалось та де б не знаходилось,
набуте за час проживання однією сім'єю
як чоловіка і жінки без реєстрації
шлюбу, спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Зокрема, до такого
майна належить нежиле приміщення 3
(літера «Г») площею 404 кв.м., що складає
19/100 частин (від майнового комплексу
загальною площею 2117,4 кв.м.) за адресою:
АДРЕСА_1. Крім того, зі змісту мирової
угоди вбачається, що ОСОБА_1
відмовляється від подальшого розгляду
позовних вимог про визнання договору
дарування вищезазначеного нежилого
приміщення від 02.11.2011 року недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин
2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. Спільною сумісною власністю
подружжя, зокрема, можуть бути:
квартири, жилі й садові будинки;
земельні ділянки та насадження на них,
продуктивна і робоча худоба, засоби
виробництва, транспортні засоби;
грошові кошти, акції та інші цінні
папери, паєнакопичення в
житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до п. 24 вказаної постанови,
до складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України,
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю. У разі
недійсності правочину кожна із сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Як було встановлено в судовому
засіданні, нерухоме майно було
придбане під час проживання позивачів
однією сім'єю. Крім того, нерухоме майно
за мировою угодою, укладеною
позивачами та визнаною судом, було
визнано спільною сумісною власністю.
Нерухоме майно було відчужено за
спірними договором дарування без згоди
ОСОБА_1 Оскільки встановлений факт
проживання позивачів однією сім'єю має
преюдиційний характер, оспорюваний
договір дарування обмежує права
позивачів на спільну сумісну
власність, суд приходить до висновку,
що договір дарування нежилого
приміщення 3 (літера «Г») площею 404 кв.м.,
що складає 19/100 частин (від майнового
комплексу загальною площею 2117,4 кв.м.) за
адресою: АДРЕСА_1 від 02 листопада 2011
року, має бути визнано недійсним.

Суд не приймає до уваги твердження
представника відповідача про те, що
укладена мирова угода не носить
характеру преюдиційності, оскільки
спір, який існував між сторонами щодо
встановлення факту сумісного
проживання, фактично, був визнаний
ОСОБА_2, а відповідач по справі, який був
притягнутий в якості 3-ї особи вказане
судове рішення не оспорив.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1,
оскільки саме нею було сплачено судові
витрати, судовий збір в розмірі 3654 грн.

На підставі ст.ст. 203, 215, 216, 368 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати договір дарування
нежилого приміщення 3 (літера «Г»)
площею 404 кв.м., що складає 19/100 частин
(від майнового комплексу загальною
площею 2117,4 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 від
02 листопада 2011 року - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний
номер облікової карки платника
податків НОМЕР_1) судовий збір на
користь ОСОБА_1 в розмірі 3654 (трисячі
шістсот пятдесят чотири) гривні.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька