Справа № 154/2042/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Каліщук А.А. Провадження №
22-ц/773/1791/14 Категорія: 25 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Свистун О.В.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

секретаря - Вергуна Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Універсальна» про стягнення
суми страхового відшкодування, за
апеляційною скаргою відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна» на
рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 06
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до Публічного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Універсальна» (далі ПАТ «СК
«Універсальна») про стягнення суми
страхового відшкодування,
обґрунтовуючи тим, що 13.01.2014 р.
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди його автомобіль марки «Mitsubishi
Lancer», н.з. НОМЕР_3 зазнав механічних
пошкоджень. Винуватим у ДТП визнаний
ОСОБА_3

Цивільно - правова відповідальність
ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СК
«Універсальна», та оскільки ОСОБА_3
винний у скоєнні ДТП, позивач
звернувся до страховика із вимогою про
відшкодування пов'язаних із ДТП
страхових виплат. ПАТ «СК
«Універсальна» нарахувало та сплатило
ОСОБА_1 20 828 грн. 26 коп.

Позивач у своїх позовних вимогах
покликався на висновок страховика,
згідно з яким вартість відновлюваного
ремонту автомобіля з урахуванням зносу
становить 42159,67 грн.

Рішенням Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 06
жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СК «Універсальна» на
користь ОСОБА_1 заборгованості по
страховому відшкодуванню та пені,
інфляційних втрат та три відсотки
річних всього у розмірі 25011 грн. 77 коп.,
а також 1 250 грн. 11 коп. судового збору і
1000 грн. витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, відповідач ПАТ «СК
«Універсальна» подав апеляційну
скаргу, в якій, покликаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповного
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Перевіривши, відповідно до ст. 303 ЦПК
України, законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховий випадок - це
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій або іншій третій особі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивач довів належними та
допустимими доказами обставини,
викладені у позовній заяві, його вимоги
ґрунтуються на вимогах закону,
відповідачем виплачено ОСОБА_1
страхове відшкодування в розмірі 20828,26
грн., транспортний засіб не є фізично
знищеним, а тому заборгованість ПАТ «СК
«Універсальна» перед позивачем
становить: 21421,41 грн. недоплаченого
страхового відшкодування, 1273,70 грн.
пені, 2115,55 грн. інфляційних витрат та 3%
річних у сумі 201,11 грн., яка підлягає
стягненню.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах, встановлених
судом, і відповідають вимогам закону.

Судом встановлено, що власником
автомобіля НОМЕР_1, є ОСОБА_1.

Відповідачу ОСОБА_3 на праві власності
належить автомобіль «Opel Omega», державний
номер НОМЕР_2.

13 січня 2014 року об 11 год. у м. Ковелі
Волинської області ОСОБА_3, керуючи
автомобілем «Opel Omega», державний номер
НОМЕР_2, по вул. Луцькій, не врахувавши
дорожню обстановку, виїхав на
зустрічну смугу та скоїв зіткнення з
автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» ,
державний номер НОМЕР_3, внаслідок чого
автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Постановою Ковельського
міськрайонного суду Волинської
області від 03 лютого 2014 року ОСОБА_3
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України, та
останнього піддано адміністративному
стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340
грн.

Крім того, судом встановлено, що
відповідно до полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № АС/2274552 від 29
квітня 2013 року між страховиком ПАТ «СК
«Універсальна» та страхувальником -
ОСОБА_3 було укладено договір
страхування цивільно-правової
відповідальності.

Згідно положень ст. ст. 979, 985, 988 ЦК
України за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору. Страховик зобов'язаний у разі
настання страхового випадку здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором. Страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.

Порядок та умови здійснення страхового
відшкодування за договорами (полісами)
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
наземних транспортних засобів
регламентується Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі Закон).

Згідно зі статтями 3, 5 зазначеного
Закону обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди та захисту майнових інтересів
страхувальників. Об'єктом
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності є
майнові інтереси, що не суперечать
законодавству України, пов'язані з
відшкодуванням особою,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована, шкоди, заподіяної
життю, здоров'ю, майну потерпілих
внаслідок експлуатації забезпеченого
транспортного засобу.

Пунктом 2.1 ст. 2 Закону встановлено, що
відносини у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів регулюються ЦК
України, Законом України «Про
страхування», цим та іншими законами
України і нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них.

Відповідно до ст. 22 Закону при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна джерелом підвищеної
небезпеки життю, здоров'ю, майну
третьої особи.

У ст. 29 Закону зазначено, що у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Згідно з висновком експертного
автотоварознавчого дослідження
вищевказаного транспортного засобу
від 29 квітня 2014 року ринкова вартість
вказаного автомобіля склала 62848 грн. 26
коп. Вартість відновлювального ремонту
пошкодженого транспортного засобу з
урахуванням зносу становить 42159 грн. 67
коп.( а.с.22, 61).

Однак, відповідач, заперечуючи позов,
зазначає, що відповідно до ремонтної
калькуляції № 23012 OS вартість
відновлювальних робіт по ремонту
транспортного засобу становить 74725 грн.
11 коп., та згідно з висновком про
ринкову вартість ТЗ та величину зносу
від 05.06.2014 р. ринкова вартість
автомобіля до ДТП становить 62848 грн. 26
коп., що перевищує ринкову вартість
пошкодженого транспортного засобу на
момент ДТП, а тому його ремонт є
економічно необґрунтованим, на
підставі ст.30.2 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Проте позивач не погодився із
висновками спеціалістів щодо
фізичного знищення транспортного
засобу.

У п. 15 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» судам роз'яснено
порядок визначення розміру та
відшкодування шкоди, якщо транспортний
засіб не може бути відновлений або
вартість його відновлювального
ремонту з урахуванням зношеності та
втрати товарної вартості перевищує
його ринкову вартість на момент
пошкодження. При цьому розмір шкоди
визначається за ринковою вартістю
транспортного засобу на момент
пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди,
пов'язаної з фізичним знищенням
транспортного засобу, регламентовано
ст. 30 Закону. Тобто транспортний засіб
вважається фізично знищеним, якщо його
ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим, а власник
транспортного засобу згоден із
визначенням транспортного засобу
фізично знищеним. Ремонт вважається
економічно необґрунтованим, якщо
передбачені згідно з експертизою,
проведеною відповідно до вимог
законодавства, витрати на ремонт
транспортного засобу перевищують
вартість транспортного засобу до ДТП.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем проводився
інтернет-аукціон із визначення
вартості залишків застрахованого
автомобіля для встановлення розміру
страхової виплати, за результатами
якого дійсна ринкова вартість
автомобіля після пошкодження
становить 42 110 грн.

На підставі висновку про ринкову
вартість транспортного засобу та
результатів інтернет-аукціону ПАТ
«Страхова компанія «Універсальна»
здійснила розрахунок суми страхового
відшкодування, яку визначила як
різницю між вартістю транспортного
засобу до ДТП (62848,26 грн.) та після ДТП
(42110 грн.) за мінусом франшизи в розмірі
510 грн. та 600 грн. транспортних послуг,
яка дорівнює 20 828,26 грн., та виплатило
вказану суму позивачу, що
підтверджується платіжним дорученням
№56900 від 13.05.2014 року.

Однак висновок відповідача про фізичне
знищення застрахованого автомобіля
позивача не відповідає нормам Закону,
оскільки страховиком безпідставно
взято за основу суму 74725,11 грн. -
вартість відновлювального ремонту без
врахування фізичного зносу, а не суму
42159,67 грн., яка є вартістю
відновлювального ремонту з
урахуванням фізичного зносу
автомобіля і яку слід брати до уваги
при вирішенні питання про фізичне
знищення транспортного засобу та
відшкодування страхових сум.

Так, згідно з висновком про ринкову
вартість транспортного засобу,
вартість транспортного засобу до ДТП
складає 62848,26 грн., а вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням фізичного зносу становить
42 159,67 грн., тобто вона не перевищує
вартість транспортного засобу до ДТП,
тому відсутні підстави вважати
транспортний засіб позивача фізично
знищеним.

Крім того, судом встановлено, що
позивачем проведено відновлювальний
ремонт транспортного засобу та як
вбачається із акту виконаних робіт від
14.04.2014 р., реальна вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Mitsubishi Lancer », н.з. НОМЕР_3, становить 52655
грн., отже цим також підтверджуються
доводи позивача, що вартість
відновлювального ремонту не
перевищила вартість транспортного
засобу до ДТП.

Враховуючи вищенаведене, відповідач
зобов'язаний виплатити позивачу
страхове відшкодування у розмірі 42159,67
грн., що становить вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням фізичного зносу та 600 грн.
витрат на транспортні послуги, за
мінусом франшизи у розмірі 510 грн.

Судом обґрунтовано встановлено, що
оскільки виплата страхового
відшкодування проводилась 13.05.2014 року в
розмірі 20828,26 грн., тому заборгованість
відповідача перед позивачем по виплаті
страхового відшкодування становить
21421,41 грн., яка підлягає стягненню.

Як передбачено п.36.2. Закону
страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у
статті 35 цього Закону, повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду, але
не пізніш як через 90 днів з дня
отримання заяви про страхове
відшкодування зобов'язаний зокрема : у
разі визнання ним вимог заявника
обґрунтованими - прийняти рішення про
здійснення страхового відшкодування
та виплатити його; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених статтями 32 та/або 37 цього
Закону - прийняти вмотивоване рішення
про відмову у здійсненні страхового
відшкодування.

Пунктами 36.5 і 36.6 цього ж Закону
встановлено, що за кожен день
прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика особі, яка має право на
отримання такого відшкодування,
сплачується пеня з розрахунку
подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня, та страхувальником
або особою, відповідальною за завдані
збитки, має бути компенсована сума
франшизи, якщо вона була передбачена
договором страхування.

Частиною 3 статті 549 ЦК України
передбачено, що пеня є неустойкою, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право
на неустойку (штраф, пеню) виникає
незалежно від наявності у кредитора
збитків, завданих невиконанням або
неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобов'язання
страховика сплатити неустойку в
розмірі, установленому договором або
законом у разі несплати страховиком
страхувальникові або іншій особі
страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК
України.

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з ч.1 ст. 901 ЦК України договір про
надання послуг, зокрема страхових,
також є складним зобов'язанням, що
включає в себе правовідношення, в якому
виконавець повинен надати послугу, а
замовник наділений правом вимагати
виконання цього обов'язку, а також
правовідношення, в якому замовник
зобов'язаний оплатити надану послугу, а
виконавець має право вимагати від
замовника відповідної оплати. Таким
чином, грошовим зобов'язанням є таке
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана сплатити на
користь другої сторони (кредитора), а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.

Таке зобов'язання зводиться до сплати
грошей, а відтак є грошовим
зобов'язанням.

Відповідно до норм ст. 636 ЦК України
виконання договору на користь третьої
особи може вимагати як особа, яка
уклала договір, так і третя особа, на
користь якої передбачено виконання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України в разі порушення грошового
зобов'язання боржник, який прострочив
його виконання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом цієї норми закону
нарахування інфляційних втрат на суму
боргу та трьох процентів річних
входять до складу грошового
зобов'язання і є особливою мірою
відповідальності боржника за
прострочення грошового зобов'язання,
оскільки виступають способом захисту
майнового права та інтересу, який
полягає у відшкодуванні матеріальних
втрат кредитора від знецінення
грошових коштів унаслідок інфляційних
процесів та отриманні компенсації
(плати) від боржника за користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові.

Така ж правова позиція викладена в
постанові від 06 червня 2012 року
Верховного Суду України у справі № 6-49
цс12, згідно з якою зобов'язання
страховика про виплату страхових
виплат у разі настання страхового
випадку є грошовим зобов'язанням, у
разі невиконання якого одночасно
можуть застосовуватись наслідки,
передбачені як нормою ч. 2 ст. 625 ЦК
України, так і нормами ст. ст. 549 - 550 ЦК
України.

Посилання апелянта на безпідставне
застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК
України у зв'язку з непоширенням її дії
на правовідносини, які виникають у
зв'язку із заподіянням шкоди, не
заслуговують на увагу, оскільки спірні
правовідносини виникли на підставі
договору добровільного страхування
наземного транспорту, є грошовим
зобов'язанням, а отже суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що у зв'язку з простроченням
виконання грошового зобов'язання,
відповідач у відповідності до положень
ст. 625 ЦКУкраїни зобов'язаний сплатити 3%
річних від суми боргу та інфляційні
втрати позивача за весь час
прострочення.

Судом першої інстанції правильно
визначено суми: 1273,70 грн. пені, 2115,55 грн.
інфляційних витрат та три відсотки
річних, які становлять 201,11 грн., що
підлягають стягненню з відповідача, за
період з 15 квітня 2014 року по 10 липня 2014
року (згідно розрахунку позивача), а
також розмір судових витрат, понесених
позивачем у зв'язку із даним позовом.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а відтак доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, ЦПК
України, колегія суддів

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Універсальна»
відхилити.

Рішення Володимир-Волинського
міського суду Волинської області від 06
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: