романівський районний суд
житомирської області
2-16-50 - канцелярія
Справа № 290/1212/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
Романівський районний суд
Житомирської області

у складі:

головуючого судді Лесько М.О.

при секретарі Мединській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в смт.
Романові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

19.11.2014 року позивач звернулась до суду з
позовом до відповідача, в якому просить
розірвати шлюб, укладений між ними
30.12.1987 року, посилаючись на те, що
причиною розірвання шлюбу є різні
погляди на одні і ті ж життєві ситуації,
непорозуміння між ними на ґрунті яких
виникають сварки. Сімейно-шлюбні
відносини між ними припинено і сім'я
фактично розпалась. В добровільному
порядку через реєстраційну службу
актів громадянського стану відповідач
розірвати шлюб не бажає. На даний час
позивач не бачить сенсу підтримувати
сімейні відносини. Від шлюбу сторони
неповнолітніх дітей не мають. Спору між
подружжям про поділ майна на даний час
не існує.

Позивач у судове засідання не
з'явилась, до суду подала заяву про
розгляд справи за її відсутності, у
якій одночасно зазначила про те, що
позов підтримує повністю, проти
ухвалення заочного рішення не
заперечує.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, до суду подав заяву про
розгляд справи за його відсутності, у
якій одночасно зазначив про те, що
позов визнає в повному обсязі, не
заперечує проти його задоволення та
надання строку для примирення сторонам
не потрібно.

На підставі статтей 158, 169 ЦПК України,
суд вважає можливим розгляд справи за
відсутності сторін та ухвалення
рішення у справі на підставі наявних в
ній доказів.

Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК
України у разі визнання відповідачем
позову суд за наявності для того
законних підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК
України обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Суд, дослідивши матеріали справи,
встановив наступні обставини.

07.06.1986 року було укладено шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_4, після державної
реєстрації якого дружині було
присвоєно прізвище "ОСОБА_1". 28.04.1987 року
вказаний шлюб було розірвано та
залишено ОСОБА_1 її шлюбне прізвище
"ОСОБА_1" (а.с. 6).

30.12.1987 року було укладено шлюб між
сторонами у даній справі - ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, після державної реєстрації
якого дружині було присвоєно прізвище
"ОСОБА_1", що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу НОМЕР_1, виданим
Миропільською селищною радою народних
депутатів Дзержинського району
Житомирської області від 30.12.1987 року
(а.с. 5).

Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей
не мають.

Судом встановлено, що спору між
подружжям про поділ майна на даний час
не існує.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється
внаслідок його розірвання.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного
кодексу України шлюб припиняється
внаслідок його розірвання за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного
кодексу України позов про розірвання
шлюбу може бути пред'явлений одним із
подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного
кодексу України суд постановляє
рішення про розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхньої дитини, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч.2 ст.114 Сімейного
кодексу України у разі розірвання
шлюбу судом шлюб припиняється у день
набрання чинності рішенням суду про
розірвання шлюбу.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
повному задоволенню, оскільки шлюб між
сторонами носить формальний характер,
збереження їх сім'ї є неможливим, а тому
є усі підстави для розірвання шлюбу,
оскільки подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу буде
суперечити їхнім інтересам, а також
положенням статті 51 Конституції
України, відповідно до якої шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки і
чоловіка.

Позивач також просить відновити їй
після розірвання шлюбу її дошлюбне
прізвище "ОСОБА_1".

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу
України особа, яка змінила своє
прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Керуючись ст.113 Сімейного кодексу
України суд задовольняє позовні вимоги
і в цій частині.

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до положень ст. 88 ЦПК
України.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 61, 158, 169, 174, 212-215, 218, 294 ЦПК
України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113, 114
Сімейного кодексу України, суд -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 30.12.1987 року
Миропільською селищною радою народних
депутатів Дзержинського району
Житомирської області, актовий запис №
60, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - розірвати.

Шлюб вважати розірваним з моменту
набрання рішенням суду законної сили.

Визнати за ОСОБА_1 право іменуватися
дошлюбним прізвищем "ОСОБА_1" після
розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243,60 гривень
(двісті сорок три гривні шістдесят
копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Житомирської області через
Романівський районний суд
Житомирської області протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Суддя:
М.О. Лесько