РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Підволочиський
районний суд Тернопільської області
у складі : головуючого судді
Могачевської В.Й.

за участю секретаря судового засідання
Реєнт Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовною заявою про розірвання шлюбу з
ОСОБА_2, в якій зазначає, що вона з
відповідачем перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 23 травня 1992
року.

Від данного шлюбу у сторін народилося
двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб виявився невдалим. Основною
причиною непорозумінь, що виникли між
сторонами, стали ті обставини, що
подальше спільне проживання між ними
стало неможливим. Шлюбні відносини вже
багато років припинені. Постійні
непорозуміння, неузгодженність в
планах та помислах, образи, крики, тощо
позивач терпіти більше не може. А тому,
в силу зазначених причин, між ними
втрачені почуття любові та
взаємоповаги.

На підставі вище зазначеного,
керуючись нормами Сімейного кодексу
України, просить розірвати шлюб,
прізвище після розірвання шлюбу
змінювати на дошлюбне не бажає.

Позивач ОСОБА_1, будучи належним чином
повідомленою про дату і час розгляду
справи, в судове засідання не з'явилася,
подала заяву з проханням, справу
слухати у її відсутності. Позов
підтримала, на примирення не згідна.
Просить шлюб розірвати з підстав
викладених в ньому. Крім того
повідомила, що сімейні стосунки
сторони не підтримують біля п'яти
років, сім'ї зберегти не можливо.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав і
пояснив, що подружнє життя в них дійсно
не склалося, так як з 1999 по 2006 рік він
перебував закордоном, а з 2010 року по
даний час позивач по справі також
перебувала за межами держави,
повернулася на Батьківщину лише два
місяці тому. Останніх три роки вони
зовсім не спілкувалися. Крім того,
відповідач категорично заперечив
проти залишення за позивачем шлюбного
прізвища.

Вислухавши пояснення відповідача,
враховуючи заяву позивача, дослідивши
та оцінивши докази по справі, суд
приходить до висновку що позов слід
задовольнити, виходячи з таких
міркувань

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії
НОМЕР_1, виданого 23 травня 1992 року
Пальчинською сільською радою народних
депутатів Підволочиського району
Тернопільської області, вбачається, що
23 травня 1992 року зареєстрували шлюб
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, яка після реєстрації
шлюбу змінила прізвище на - "ОСОБА_1".

В судовому засіданні встановлено, що
подружнє життя в них не склалося, часто
виникали сварки, суперечки.

Останніх три роки сторони зовсім не
підтримують ніяких відносин,
поновлювати подружні відносини не
бажають, обоє наполягають на
розірванні шлюбу.

Згідно із ст.24 Сімейного кодексу
України шлюб має ґрунтуватись на
вільній згоді жінки та чоловіка. При
цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК
України кожен з подружжя має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування подружжя до припинення
шлюбних стосунків чи їх збереження є
неприпустимим і є порушенням права на
свободу та особисту недоторканість.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що з огляду на вказані обставини
подальше застосування будь-яких
заходів щодо примирення подружжя є
недоцільним та неефективним і
суперечить інтересам сторін.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд
може розірвати шлюб за позовом одного
із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави
для розірвання шлюбу, передбачені ст.112
СК України, а саме те, що примирення між
подружжям неможливе через втрату
почуття взаємної любові, фактичне
припинення спільних зобов'язань щодо
піклування про побудову сімейних
відносин на почуттях взаємної любові,
дружби, взаємодопомоги, утвердження в
сім'ї взаємоповаги, втрату почуття
відповідальності, як того вимагає ст.55
СК України, суд приходить до висновку,
що подальше спільне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечить інтересам
сторін, що має важливе значення,
бажання зберегти сім'ю відсутнє, що є
підставою для розірвання між ними
шлюбу, оскільки перешкод, передбачених
ч.2 ст.110 СК України, для цього не
встановлено.

Відповідно до ст.113 СК України особа.
яка змінила своє прізвище у зв'язку із
реєстрацією шлюбу, має право після
розірвання шлюбу надалі іменуватися
цим прізвищем або відновити своє
дошлюбне прізвище.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 107, 130, 208, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 110, 112, 113, 160 Сімейного
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
зареєстрований Пальчинською сільською
радою народних депутатів
Підволочиського району Тернопільської
області 23 травня 1992 року, запис №6.

Копію рішення суду після набрання ним
законної сили надіслати до відділу
реєстрації актів цивільного стану
Підволочиського районного управління
юстиції Тернопільської області.

Після розірвання шлюбу громадянці
ОСОБА_1 залишити шлюбне прізвище -
"ОСОБА_1".

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя - підпис

Копія вірна:

Суддя
В.Й. Могачевська