У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Дем'яносова М.В.,
Попович О.В.,
Ступак О.В.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради про поновлення на роботі,
за касаційною скаргою Комунального
підприємства «Дніпроводоканал»
Дніпропетровської міської ради на
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року,

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Комунального
підприємства «Дніпроводоканал»
(далі-КП «Дніпроводоканал»)
Дніпропетровської міської ради про
поновлення на роботі, обґрунтовуючи
вимоги тим, що з 1999 року він працював
механіком Південної станції аерації КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради.

Наказом від 24 квітня 2013 року № 126-3
ОСОБА_1 було звільнено з роботи на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку
з скороченням.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
позивач просив поновити його на посаді
механіка Південної станції аерації КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 16
січня 2014 року, в задоволенні позову
було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року, рішення суду першої
інстанції скасовано та у справі
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді
механіка Південної станції аерації КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі КП
«Дніпроводоканал» Дніпропетровської
міської ради просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Проте зазначеним вимогам рішення
апеляційної інстанцій не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що позивач мав переважне право
залишення на посаді при скороченні
чисельності штату як працівник з
тривалим безперервним стажем роботи на
даному підприємстві.

Проте з такими висновками апеляційного
суду погодитися не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» судам роз'яснено, що оскільки
при пропуску місячного і тримісячного
строку у позові може бути відмовлено за
безпідставністю вимог, суд з'ясовує не
лише причини пропуску строку, а всі
обставини справи права і обов'язки
сторін.

Згідно із роз'ясненнями, викладеними в
абз. 3 ч. 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі» № 14,
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 був звільнений 24 квітня
2013 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України. Того ж дня він був
ознайомлений з наказом про звільнення
під особистий підпис. Таким чином, про
своє звільнення позивач був
повідомлений своєчасно.

При цьому апеляційний суд, ухвалюючи
рішення, не врахував, що з позовом
ОСОБА_1 звернувся лише 04 грудня 2013 року
і при цьому доказів поважності причин
пропуску строку звернення до суду не
надав.

Крім того, суд апеляційної інстанції не
надав належної оцінки обставинам
справи, зокрема, тому, що наказом від 18
лютого 2013 року № 102-к «Про скорочення
посади механіка Південної станції
аерації» було прийнято рішення про
скорочення вищезазначеної штатної
одиниці, яку займав позивач і на раді
трудового колективу від 18 лютого 2013
року було погоджено звільнення
позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України про що
позивач у встановленому законом
порядку був завчасно попереджений.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
належним чином не встановив усі
фактичні обставини, що мають суттєве
значення для правильного вирішення
справи та порушив норми матеріального
та процесуального права.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом
при ухваленні рішення у зв'язку з
порушенням норм матеріального та
процесуального права належним чином не
встановлені, таке рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Комунального
підприємства «Дніпроводоканал»
Дніпропетровської міської ради
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О.
Дьоміна

Судді:
В.М. Коротун

О.В. Попович

М.В. Дем'яносов

О.В. Ступак