22-ц/772/3265/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бойко В. М.Категорія
27Доповідач Чуприна В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів Судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі :

Головуючого :
Чуприни В.О.

Суддів : Вавшка
В.С., Якименко М.М.

При секретарі :
Богацькій О.М.

За участю :
представників відповідача ТОВ
«ОСПРОМ» - Бенівської О.В., Семенкова
О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОСПРОМ» про
стягнення коштів за договором позики,
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 жовтня 2014
року, встановила :

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14.10.2014 р. у
задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погодившись, ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування рішення
і винесення нового, яким задовольнити
позовні вимоги.

У письмовому запереченні ТОВ
«Оспром», в особі генерального
директора Семенкова О.І., наведена
аргументації щодо законності та
правильності рішення, яке просить
залишити без змін, а необґрунтовану
апеляційну скаргу з її надуманими
доводами - відхилити.

Справа апеляційним судом
розглядалась у відсутності позивача
ОСОБА_4, який повторно не з'явився у
судове засідання, однак подав заяву про
відкладення розгляду, з якого
убачається, що він поінформований про
час та місце слухання справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників відповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали цивільної
справи, колегія суддів дійшла висновку
про відмову у задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

У червні 2014 р. ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Оспром»,
мотивуючи вимоги тим, що 28.01.2009 р. між
ним та відповідачем укладено договір
позики на суму 159 000,00 грн. з можливістю
внесення частинами, яких позичальник
гарантував повне повернення не пізніше
як через три місяці від дати отримання
позики. На виконання умов договору
позивач вніс в касу товариства: по
квитанції №9 від 28.01.2009 р - 49 700,00 грн.; по
квитанції №12 від 29.01.2009 р. - 49 500,00 грн., по
квитанції №13 від 30.01.2009 р. - 39 800,00 грн.; по
квитанції №15 від 03.02.2009 р. - 20
000,00 грн., у наступному повернутих
директором товариства.

05.02.2009 р. між позивачем та ТОВ
«Оспром» було укладено два договори
позики на суму 159 000,00 грн. кожний,
загальною сумою 318 000,00 грн.
Передбачено термін повернення не
пізніше як через три місяці від дати
отримання позики. Згідно квитанції №18
від 05.02.2009 р. позивачем в касу
товариства внесено 49 000,00 грн., по
квитанції №21 від 05.02.2009 р. - 49 500,00 грн.,
по квитанції №22 від 09.02.2009 р. - 49 700,00
грн., по квитанції №24 від 10.02.2009 р. - 19 800,00
грн., а всього на суму 168 000,00 грн. Крім
того, по договору від 05.02.2009 р. позивачем
було надано директору ТОВ «Оспром»
Семенкову О.І. кошти на суму 168 000,00 грн.,
про що останнім видані квитанції, а на
суму 150 000,00 грн. квитанцій не видано.

17.02.2009 р. укладено договір позики
на суму 212 000,00 грн. Згідно квитанції №31
від 17.02.2009 р. позивачем в касу ТОВ
«Оспром» внесено 49 700,00 грн.,
квитанції №34 від 18.02.2009 р. - 49 500,00 грн.,
квитанції №35 від 19.02.2009 р. - 49 900,00 грн.,
квитанції №37 від 20.02.2009 р. - 42
900,00 грн., квитанції №38 від 23.02.2009 р. - 20
000,00 грн. Передбачено термін повернення
не пізніше як через три місяці від дати
отримання позики.

30.03.2009 р. укладено договір позики
на суму 150 000,00 грн. Згідно квитанції №81
від 30.03.2009 р. позивачем в касу ТОВ
«Оспром» внесено 49 700,00 грн.,
квитанції №86 від 31.03.2009 р. - 40 000,00 грн.,
квитанції №89 від 02.04.2009 р. - 30 000,00 грн.,
квитанції №94 від 03.04.2009 р. - 30
300,00 грн. Передбачено термін повернення
не пізніше як через один рік від дати
отримання позики.

30.04.2009 р. укладено договір позики
на суму 150 000,00 грн. - згідно квитанції
№137 від 30.04.2009 р. позивачем в касу ТОВ
«Оспром» внесено 45 000,00 грн.,
квитанції №165 від 02.05.2009 р. - 30 000,00 грн.,
квитанції №166 від 26.05.2009 р. - 35 000,00 грн.,
квитанції №167 від 28.05.2009 р. - 40 000,00
грн. Передбачено термін повернення не
пізніше як через один рік від дати
отримання позики.

22.06.2009 р. укладено два договори
позики на суму 50 000,00 грн. кожний, за
якими Семенковим О.І. видано позивачу
дві квитанції під №207 від 23.06.2009 р. на
суму 25 000,00 грн. кожна, а також видано дві
квитанції під №209 від 24.06.2009 р. на суму 25
000,00 грн. кожна, на загальну суму
100 000,00 грн. Передбачено термін
повернення не пізніше як через один рік
від дати отримання позики.

25.06.2009 р. укладено два договори
позики на суму 50 000,00 грн. кожний, у яких
передбачено термін повернення не
пізніше як через один рік від дати
отримання позики. Далі позивач
стверджує, що ним особисто
Семенкову О.І. була передана сума в
розмірі 100 000,00 грн. В обмін на отримані
кошти останній квитанції не видав,
однак і претензій про невиконання
укладеного договору не заявляв.

Таким чином протягом січня-червня
2009 р. позивачем Семенкову О.І. було
передано кошти в сумі 1 189 000,00 грн., з
яких ним повернуто 20 000,00 грн.
по договору позики від 28.01.2009 р., про що
на оригіналі договору та на квитанції
від 03.02.2009 р. зроблена відмітка.

Оскільки відповідач зобов'язань
щодо повернення суми позики у строк та
в порядку встановлених договором не
виконав, а директор підприємства
Семенков О.І. припинив контакти та
уникає зустрічей, з урахуванням
поданої представником заяви про
зменшення позовних вимог, позивач
просив: 1) визнати поважними
причини пропуску строку позовної
давності та поновити строк звернення
до суду за захистом порушених прав з
дати, коли позивачу стало відомо про
дане порушення; 2) стягнути з ТОВ
«Оспром» заборгованість за договором
позики в розмірі 860 000,00 грн.,
заборгованість індексу інфляції - 199
270,00 грн. та 3% річних від простроченої
суми 119 940,08 грн., а крім того стягнути
3654,00 грн. витрат у сплаті судового збору
з позовної заяви та 121,80 грн. із заяви
про забезпечення позову.

Судом установлено, що протягом
28.01.2009 р. - 22.06.2009 р. між ОСОБА_4 і ТОВ
«ОСТРОМ» були укладені десять
договорів позики, а саме 28.01.2009 р.,
05.02.2009 р., 05.02.2009 р., 17.02.2009 р., 30.03.2009 р.,
30.04.2009 р., 22.06.2009 р., 22.06.2009 р., 25.06.2009 р.,
25.06.2009 р. (а.с.6, 9, 12, 15, 17, 19, 22).

У відповідності до вказаних
договорів позивачем внесено до каси
відповідача готівкові кошти різними
сумами, у загальному розмірі
880 000,00 грн., що підтверджується
квитанціями до прибуткового касового
ордера (а.с.7,8,11,13, 14,16,18,21).

В матеріалах справи міститься
адресований відповідачу претензійний
лист позивача від 24.09.2013 р. щодо
необхідності сплати в місячний строк
залишку у розмірі 1 169 000,00 грн. (а.с.24).

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк для
звернення до суду з вказаним позовом.

З таким висновком колегія суддів
погоджується, оскільки його суд дійшов
у відповідності до закону та дійсних
обставин справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення
зобов'язання є прострочення -
невиконання зобов'язання в обумовлений
сторонами строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

У даній конкретній справі сторони
встановили як строк дії договорів - до
повного виконання його умов сторонами,
так і строки виконання зобов'язання у
повному поверненні коштів позикодавцю
не пізніше, як через три місяці від дати
отримання позики - за договорами від
28.01.2009 р., 05.02.2009 р., 05.02.2009 р., 17.02.2009 р. та не
пізніше, як через один рік від дати
отримання позики - за договорами від
30.03.2009 р., 30.04.2009 р., 22.06.2009 р., 22.06.2009 р.,
25.06.2009 р., 22.06.2009 р.

Як встановлено судом, відповідач - ТОВ
«ОСТРОМ» взагалі не виконувало
зобов'язання з погашення по жодному з
кредитів, у той час як з вимогами про
стягнення заборгованості ОСОБА_4
звернувся до суду 11.06.2014 р., включивши до
позовних вимог як всю заборговану суму,
так і заборгованість індексу інфляції
та 3% річних від простроченої суми.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою відмови у позові (ч. 4
ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей
конкретних правовідносин початок
перебігу позовної давності пов'язаний
з певними юридичними фактами та їх
оцінкою правомочною особою.

Так, за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК
України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності, пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

У даній справі судом установлено,
що згідно умов договорів (п.2)
позикодавцем кошти вносились
частинами, а їх повернення
позичальником оговорено також
частинами за згодою сторін (п.3), тобто
встановлені окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути борг частинами, то
право кредитора вважається порушеним з
моменту недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожен черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Висловлюючи свою правову позицію
у постанові від 06.11.2013 р. (справа №6-116 цс
13) Верховний Суд України вказав, що
відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Згідно п. 4 вищезазначених
договорів позики, укладених між
сторонами спору від 28.01.2009 р., 05.02.2009 р.,
17.02.2009 р. позичальник гарантував
повернення позикодавцеві кожної
наданої суми позики не пізніше, як
через три місяці від дати отримання
суми позики.

- квитанція від 28.01.2009 р. на 49 700,00
грн. - початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 28.04.2009 р.,
закінчення 28.04.2012 р.,

- квитанція від 29.01.2009 р. на 49 500,00
грн. - початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 29.04.2009 р.,
закінчення 29.04.2012 р.,

- квитанція від 30.01.2009 р. на 39 800,00
грн. (а.с.7), початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 30.04.2009 р.,
закінчення 30.04.2012 р.

- квитанція від 03.02.2009 р. на 20 000,00
грн. поруч запис самого ОСОБА_4 щодо
погашення 30.04.2012 р., тобто стягнення по
цій сумі позивач не вимагає (а.с.8).

- квитанція від 5 чи 6.02.2009 р. - на 40
000,00 грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 06.05.2009 р.,
закінчення 06.05.2012 р.

- квитанція від 05.02.2009 р. на 49 500,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 06.05.2009 р.,
закінчення 06.05.2012 р.

- квитанція від 10.02.2009 р. на 19 800,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 11.05.2009 р.,
закінчення 11.05.2012 р.

- квитанція від 09.02.2009 р. на 49 700,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 10.02.2009 р.,
закінчення 10.05.2012 р.

- квитанція від 17.02.2009 р. на 49 700,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 18.05.2009 р.,
закінчення 18.05.2012 р.

- квитанція від 19.02.2009 р. на 49 900,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 20.05.2009 р.,
закінчення 20.05.2012 р.

- квитанція від 23.02.2009 р. на 20 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 24.05.2009 р.,
закінчення 24.05.2012 р.

- квитанція від 20.02.2009 р. на 42 900,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 21.05.2009 р.,
закінчення 21.05.2012 р.

- квитанція від 18.02.2009 р. на 49 500,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 19.05.2009 р.,
закінчення 19.05.2012 р.

Згідно п. 4 договорів позики від 30.03.2009
р., 30.04.2009 р., 22.06.2009р., 25.06.2009 р.
позичальник гарантував повернення
позикодавцеві кожної наданої суми
позики не пізніше, як через один рік від
дати отримання суми позики.

- квитанція від 30.04.2009 р. на 45 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 31.04.2010 р.,
закінчення 31.04.2013 р.,

- квитанція від 20.05.2009 р. на 30 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 21.05.2010 р.,
закінчення 21.05.2013 р.,

- квитанція від 26.05.2009 р. на 35 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 27.05.2010 р.,
закінчення 27.05.2013 р.,

- квитанція від 28.05.2009 р. на 40 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 29.05.2010 р.
закінчення 29.05.2013 р.

- квитанція від 30.04.2009 р. на 45 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 31.04.2010 р.,
закінчення 31.04.2013 р.

- квитанція від 20.05.2009 р. на 30 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 21.05.2010 р.,
закінчення 21.05.2013 р.

- квитанція від 26.05.2009 р. на 35 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 27.05.2010 р.,
закінчення 27.05.2013 р.

- квитанція ніби від 28.05.2009 р.
(нерозбірливо) на 40 000,00 грн. (а.с.18).
початок перебігу 3-х річного строку
позовної давності - 28.05.2010 р., закінчення
28.05.2013 р.

- квитанція від 24.06.2009 р. на 25 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 25.06.2010 р.,
закінчення 25.06.2013 р.

- квитанція від 23.06.2009 р. на 25 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 24.06.2010 р.,
закінчення 24.06.2013 р.

- квитанція від 23.06.2009 р. на 25 000,00
грн., початок перебігу 3-х річного
строку позовної давності - 24.06.2010 р.,
закінчення 24.06.2013 р.

- квитанція від 24.06.2009 р. на 25 000,00
грн. початок перебігу 3-х річного строку
позовної давності - 24.06.2010 р., закінчення
24.06.2013 р.

Доводи апеляційної скарги стосовно
неврахування тої обставини, що між
сторонами обумовлено загальний розмір
позики в сумі 1 000 000 грн., тобто не можна
розглядати окремо кожний договір,
залишаються поза увагою, оскільки не
знайшли доведеності в ході судового
розгляду справи.

З огляду недоведеності не можна
зважити й на посилання апелянта, які
також слугували підставою для визнання
поважними причини пропущення позовної
давності, щодо її переривання
поверненням 30.04.2012 р. директором
товариства Семенковим О.І. позивачу 20
000,00 грн. частини боргу.

Зазначені твердження вірно
оцінені судом лише як припущення,
оскільки кошти позивачем вносились в
касу товариства відповідно правил
бухгалтерського обліку, то вони мали б
таким самим шляхом повертатися. У такий
саме спосіб, передбачений п. 3 укладених
договорів, повернення коштів
позикодавцеві мало б оформлятися
видатковим ордером, а не відміткою на
екземплярі договору, до того ж
здійсненою власноручно позивачем.

В частині позову про стягнення з
відповідача індексу інфляції та 3%
річних від простроченої суми, судом
правильно відмовлено у задоволенні цих
вимог, оскільки вони є похідними від
основної про повернення суми позики.

За таких обставин апеляційний суд
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими та не спростовують
правильних висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
відхилити, а рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 14
жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:
(підпис) В.О. Чуприна

Судді: (підпис)
В.С. Вавшко

(підпис) М.М. Якименко