АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/1358/14-ц 22-ц/774/2385/К/14
Справа № 193/1358/14-ц
Головуючий в суді
Провадження № 22-ц/774/2385/К/14
Доповідач - Соколан Н. О.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м.
Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В. П.

при секретарі: Булах К. А.

за участю позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про повернення боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду із позовом до
відповідача ОСОБА_4 про повернення
боргу, посилаючись на те, що 09 грудня 2010
року ОСОБА_4 взяла в борг у неї 3 000 грн.,
під 10% щомісячно, про що власноруч
написала розписку, в якій зазначено,
про те, що щомісячно вона має віддавати
по 300 гривень відсотків до погашення
всієї суми боргу. Проте на письмову
вимогу позивача від 09.12.2013 року
відповідач грошові кошти та відсотки
не повернула. Враховуючи викладене,
позивач просили стягнути з відповідача
заборгованість у розмірі 15 000 грн.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про повернення боргу - задоволено
повністю. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 грошовий борг в сумі 15 000 грн.
відповідно до розписки від 09.12.2010 року
та 243 грн. в рахунок сплати судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
ставить питання про скасування рішення
суду в частині стягнення відсотків та
про ухвалення нового рішення в цій
частині про відмову в задоволенні
позовних вимог, оскільки вважає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
порушенням норм матеріального права;
суд дійшов помилкового висновку про
стягнення відсотків за договором та не
застосував строку позовної давності до
цих вимог з огляду те, що відсотки не
сплачувались з 09 січня 2011 року, а позов
пред'явлено в липні 2014 року.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні спору, судом встановлено,
що 09 грудня 2010 року ОСОБА_2 взяла в борг
у ОСОБА_4 3 000 грн., за умови сплати 10%
щомісячно до повернення грошових
коштів, про що складена розписка (а.с. 4).
Однак відповідач грошові кошти у
визначений строк не повернула та не
сплачувала щомісячно відсотки.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України. Стаття 545 ЦК України
передбачає, що якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

Відповідно до положень ст. 1048 ЦК
України позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюється договором.

Відповідно до умов ч. 2 ст. 625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
відповідно до вимог ст.ст. 212-215 ЦПК
України, в достатньо повному обсязі
встановив права та обов'язки сторін, що
беруть участь у справі, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і ухвалив
обґрунтоване рішення в частині
стягнення з відповідача суми боргу у
розмірі 3 000 грн., яке в цій частині
відповідачем не оскаржено.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, однак, колегія суддів
погоджується частково із доводами
апеляційної скарги щодо застосування
строків позовної давності до позовних
вимог про стягнення відсотків.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до ухвалення ним рішення.

Як вбачається з аудіозапису судового
засідання суду першої інстанції, у
судових дебатах 08.10.2014 року представник
відповідача ОСОБА_5 наполягав на
застосуванні строку позовної давності,
однак суд першої інстанції на
зазначену обставину уваги не звернув,
та дійшов помилкового висновку про
стягнення відсотків з січня 2011 року.

Колегія суддів вважає, що з огляду на
вищенаведене, рішення суду в частині
стягнення відсотків, підлягає зміні.
Враховуючи ту обставину, що позивач
звернувся до суду 07.07.2014 року, відсотки
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача , починаючи з липня 2011
року, за період з 07.07.2011 року по 07.07.2014
року, що становить 10 200 грн.

Відповідно, загальний розмір
заборгованості підлягає зменшенню з
15000 грн. до 13 200 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 08 жовтня
2014 року в частині розміру грошового
боргу, стягнутого з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 змінити, зменшивши цей розмір з
15000 грн. до 13200 грн.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: