Номер провадження: 22-ц/785/6993/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О.,
Громіка Р.Д.

При секретарі:
Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Приморського районного суду м.Одеси
від 24 квітня 2014 року у справі за
поданням старшого державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
про заборону виїзду за кордон - ОСОБА_2,-

в с т а н о в и л а:

04.04.2014р. старший державний виконавець
Другого Приморського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції звернувся
до суду з поданням, погодженим з
начальником цього ж відділу, про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
посилаючись на те, що у Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби знаходиться
виконавче провадження по виконанню
виконавчого листа №2/1522/11253/11, виданого
26.04.2012р. Приморським районним судом м.
Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 75 794,63
грн.

При цьому державний виконавець
звертає увагу на те, що у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернено стягнення, що невідомо місця
мешкання самого боржника, а здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку майна боржника виявилися
безрезультатними.

Посилаючись на ці обставини та
указуючи про наявність у ОСОБА_2
невиконаних майнових зобов'язань,
покладених на нього рішенням суду,
ухилення від виконання цих зобов'язань,
тому є підстави вважати, що боржник
ухиляється від виконання рішення, у
зв'язку з чим заявник просив про
задоволення подання.

Ухвалою Приморського районного суду м.
Одеси від 24.04.2014р. подання задоволено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить ухвалу
суду скасувати як безпідставну та
незаконну.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляція
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п.18 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

За правилами ч.1 ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Тобто за вимогами зазначених норм
закону юридичні санкції у вигляді
тимчасового обмеження у праві виїзду
пов'язано з наявністю факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання за
рішенням.

Задовольняючи подання державного
виконавця, суд керувався лише фактом
наявності у боржника невиконаних
зобов'язань за рішенням суду.

Так, суд першої інстанції в ухвалі
зазначив, що оскільки у боржника є
заборгованість щодо виконання
судового рішення, тому суд має вжити
заходи шляхом встановлення тимчасової
заборони на виїзд громадянина України
ОСОБА_2 за межі України на період до
повного погашення заборгованості.

Проте погодитися з таким висновком
суду першої інстанції колегія суддів
не може.

Як вже було зазначено вище, юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду законом
пов'язано з наявністю факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання за
рішенням.

Проте у порушення цих вимог Закону в
ухвалі суду не зазначено у чому саме
полягає навмисне чи інше свідоме
невиконанні боржником зобов'язань за
рішенням.

Між тим сам ОСОБА_2 у апеляційній скарзі
зазначає, що він не ухилявся від
виконання зобов'язань за рішенням суду.

Ці його доводи матеріалами справи не
спростовано.

Ураховуючи, що викладені обставини
мають важливе значення для правильного
вирішення справи, які судом залишенні
без з'ясування та дослідження, тому
ухвала cуду на підставі п. п. 1, 4 ст. 311, п. 3
ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з
передачею питання на новий розгляд до
того ж суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного
суду м.Одеси від 24 квітня 2014 року
скасувати та передати питання на новий
розгляд до того ж суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік