Головуючий у І інстанції Ярмола О.Я.
Провадження № 22-ц/780/6526/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 29
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 16 жовтня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Білоцерківському районі Київської
області про відшкодування шкоди та
повернення надміру стягнених коштів.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивач звернулася в
суд із зазначеним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що за
рішенням судів вона отримала доплату
до пенсії в розмірі 14 576,43 грн
відповідно до ст. 39 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

У червні 2011 року відповідачем виявлено,
що вона перебуває на обліку як фізична
особа-підприємець.

Рішенням управління ПФУ в
Білоцерківському районі Київської
області від 10 серпня 2011 року з
неї відповідно до ст. 50 Закону України
«Про загальнообов'язкове пенсійне
страхування» розпочато утримання з 01
вересня 2011 року переплати в
розмірі 14 576,43 грн.

Позивач вважає таке стягнення
неправомірним, просила з урахуванням
уточнень до позову стягнути з
відповідача кошти на відшкодування
шкоди, завданої його незаконними діями,
та повернути їй надміру стягнені з неї
кошти, визнати що з моменту переплати
пенсії з червня 2011 року пройшло три
роки, а тому ці кошти є безнадійною
заборгованістю, та просила зупинити
відрахування з пенсії отриманої
доплати.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 жовтня 2014 року в задоволенні
позову.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення скасувати,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права, та постановити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Як встановлено судом першої інстанції,
рішенням управління ПФУ в
Білоцерківському районі Київської
області від 10 серпня 2011 року з ОСОБА_2
відповідно до ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» розпочато утримання з 01
вересня 2011 року переплати в розмірі
14 576,43 грн. за період із 20 грудня 2004
року по 31 серпня 2011 року ( а.с. 23, 49).
Вказане рішення в установленому
законом порядку не оскаржено.

Крім того, як видно з листа УПФУ у
Білоцерківському районі Київської
області від 21 липня 2014 року № 244ш-01,
ОСОБА_3 роз'яснено, що внаслідок
неповідомлення ОСОБА_2 про своє
працевлаштування з 20 грудня 2004 року, і
що вона перебуває на обліку, як фізична
особа підприємець, за період із 20
грудня 2004 року по 31 липня 2011 року
утворилась переплата пенсії, яка
стягується з ОСОБА_2 відповідно до
вимог ст.50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ( а.с. 2).

Відділом ДВС Білоцерківського
міськрайонного управління юстиції
постановою від 04 липня 2011 року відрито
виконавче провадження за рішенням
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області, яким зобов'язано
УПФУ в Білоцерківському районі
провести перерахунок та виплачувати
підвищення до пенсії ОСОБА_2 відповідно
до ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» ( в розмірі 30%
визначеного ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» ( розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, передбаченого в
Законах про Державний бюджет на
відповідній рік), починаючи з
01 жовтня 2010 року щомісячно, з
урахуванням виплачених сум. ( а.с. 121-15).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин;

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК
України способами захисту цивільних
прав та інтересів можуть бути :
визнання права, визнання правочину
недійсним, припинення дії, яка порушує
право, відновлення становища, яке
існувало до порушення, примусове
виконання обов'язку в натурі, зміна
правовідношення, припинення
правовідношення, відшкодування
збитків, відшкодування моральної
шкоди, визнання незаконними рішення,
дій чи бездіяльності органу державної
влади, органу місцевого
самоврядування. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка
вважає, що її право порушене, може
скористатися не будь-яким, а цілком
конкретним способом захисту свого
права, який, як правило, визначається
спеціальним законом (Цивільний Кодекс
чи інший акт цивільного законодавства),
що регламентує конкретні цивільні
правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст. 21 Кодексу
адміністративного судочинства України
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно-правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір. Інакше вимоги
про відшкодування шкоди вирішуються
судами в порядку цивільного або
господарського судочинства.

Відповідно до п. 32 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» з урахуванням
положень статті 15 ЦПК та пункту 2
частини другої статті 17, частини другої
статті 21 КАС справи про відшкодування
шкоди, завданої суб'єкту владних
повноважень, незаконним звільненням
працівника, якого було поновлено на
роботі зі стягненням середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
яке сталося з вини посадової особи
суб'єкта владних повноважень,
розглядаються у порядку цивільного
судочинства, якщо вони не заявлені в
одному провадженні з вимогою вирішити
публічно-правовий спір.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4
ЦПК України).

При цьому неправильно обраний спосіб
захисту права власності чи іншого
речового права не є підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі, повернення позовної заяви чи
залишення її без руху, а в певних
випадках за таких обставин може бути
відмовлено в позові.

Відповідно до статті 130 ЦПК України у
разі проведення попереднього судового
засідання, а якщо воно не проводиться,
то під час підготовки справи до
судового розгляду, суд має визначити
факти, які необхідно встановити для
вирішення спору, та з'ясувати, які
докази подані чи подаються кожною
стороною для обґрунтування своїх
доводів чи заперечень, а також з яких
правовідносин виник спір, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з
частиною першою статті 214 ЦПК України
має визначити, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин. При
цьому суд має навести у рішенні мотиви,
з яких не застосував норми права, що на
них посилалися особи, які беруть участь
у справі. У зв'язку із цим посилання
позивача у позовній заяві на норми
права, які не підлягають застосуванню у
даній справі, не є підставою для
відмови в задоволенні пред'явленого
позову, оскільки при вирішенні справи
суд враховує підставу (обґрунтування)
та зміст позовних вимог (стаття 119 ЦПК
України).

Позивач, відповідно до ст. 60 ЦПК України
не надала суду доказів щодо порушеного
права з боку відповідача, а тому суд
першої інстанції прийшов вірного
висновку про відмову у задоволенні
позову. Крім того, судом вірно
зазначено, що позивачем обрано не той
спосіб захисту порушеного права.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, судом вірно встановлені
фактичні обставини справи, дана
належна оцінка зібраним доказам, суд
вірно послався на норми закону, які
регулюють спірні правовідносини, тому
підстав для скасування рішення
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 -315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Білоцерківського районного
суду Київської області від 16 жовтня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: