У х в а л а

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної
Т.О.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
заступника прокурора м. Києва в
інтересах ОСОБА_4 та її малолітньої
дочки ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа -
служба у справах дітей Голосіївської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, виселення та
вселення за касаційною скаргою
заступника прокурора м. Києва на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 06 грудня 2012 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 11
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року заступник
прокурора м. Києва звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що з 30 грудня 2006 року ОСОБА_4
знаходилась у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_7, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1
народилася донька - ОСОБА_5. Після
одруження вони проживали у квартирі
АДРЕСА_1. Наймачами вказаної квартири
були ОСОБА_7 та його донька від першого
шлюбу - ОСОБА_6 на підставі ордеру від 25
травня 1999 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7
помер. Зазначав, що вказана квартира є
єдиним місцем проживання ОСОБА_4 та її
малолітньої доньки, позивачі постійно
проживають у квартирі та в ній
зареєстровані. Відповідачка у квартирі
не проживає з 1999 року, обов'язки по
утриманню квартири не виконує; після
смерті ОСОБА_7 чинить позивачам
перешкоди у користуванні вказаної
квартири. У зв'язку з цим заступник
прокурора м. Києва просив суд визнати
ОСОБА_6 такою, що втратила право
користування вказаною квартирою та
виселити її з неї; вселити у вище
вказану квартиру ОСОБА_4

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 6 грудня 2012
року позов заступника прокурора м.
Києва задоволено. Визнано ОСОБА_6 такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.
Виселено ОСОБА_6 із вказаної квартири.
Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року рішення районного суду
в частині вселення ОСОБА_4 скасовано та
в цій частині ухвалено нове рішення про
відмову у позові. В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 25 грудня 2013 року
рішення апеляційного суду м. Києва від
10 жовтня 2013 року скасовано та справу
направлено на новий розгляд до
апеляційного суду.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
11 вересня 2014 року рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 6 грудня 2012 року скасовано, у
задоволенні позовних вимог прокурора
відмовлено.

У касаційній скарзі заступника
прокурора м. Києва просить скасувати
рішенні суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, обґрунтовуючи свої доводи
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що доведено
факт не проживання відповідачки у
спірній квартирі понад шість місяців
без поважних причин, відтак, у силу ст.
ст. 71, 72 ЖК України вона є такою, що
втратило право користування квартирою.
Оскільки у вказаній квартирі
зареєстрована малолітня дочка ОСОБА_4,
відтак вимоги про її вселення є
обґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а
також, врахувавши обставини справи,
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову. Оскільки
матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_6 була відсутня більше
визначеного ст. ст. 71, 72 ЖК України
шестимісячного терміну, а також
матеріали справи не містять доказів
того, що ОСОБА_4 набула самостійного
права щодо користування спірною
квартирою.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора
м. Києва відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
11 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана