Справа № 740/3265/14 Провадження №
22-ц/795/2311/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Кобилецький І. Ф. Доповідач - Зінченко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко
С.П.суддів:Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.при
секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:представника відповідача
ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщення суду апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення Ніжинського
міськрайонного суду від 16 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
Державного територіально-галузевого
об'єднання "Південно-Західна залізниця"
про визнання наказу про припинення
трудового договору незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_7 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
"Південно-Західна залізниця" про
визнання наказу про припинення
трудового договору незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати дане судове рішення
та постановити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. Апелянт наполягає на тому, що її
звільнено з роботи незаконно, оскільки
відповідач в порушення ст. 170 КЗпП
України не вирішив питання про її
переведення на іншу роботу. Позивач
вказує, що вона була поновлена на
роботі 16 червня 2014 року, тобто після
закінчення строку дії контракту, тобто
трудові відносини були продовжені на
невизначений строк, а тому звільнення
її з роботи по закінченню строку дії
контракту є незаконним.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтримав
апеляційну скаргу, просив скасувати
рішення Чернігівського районного суду
від 16.10.2014 року та ухвалити по справі
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі.

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
просив її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави вважати, що дія
укладеного між сторонами контракту
вважається продовженою на
невизначений строк.

З таким висновком суду повністю
погоджується апеляційний суд, судом
першої інстанції обставини справи
з'ясовані в обсягу, необхідному для
правильного вирішення спору,
відповідно до встановлених обставин,
правильно визначено суть і характер
правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_7 працювала у відповідача
провідником пасажирських вагонів.
Згідно наказу № 202/ос від 30.01.2004 року її
було переведено провідником
пасажирських вагонів по контракту до
31.12.2004 року; 22 грудня 2004 року -
переведено провідником пасажирських
вагонів по контракту до 22.12.2005 року,
22.12.2005 року - переведено провідником
пасажирських вагонів по контракту до
22.12.2010 року, що підтверджується
відповідними записами трудовій книжки
позивача (а.с.100).

22 грудня 2010 року з ОСОБА_7 було укладено
контракт №55, строком дії з 22 грудня 2010
року по 22 грудня 2013 року (а.с.98-99).

Наказом в.о. начальника вагонної
дільниці ОСОБА_8 №979/ос від 16 червня 2014
року ОСОБА_7 було поновлено на роботі на
посаді провідника пасажирського
вагону з 14 січня 2013 року (а.с.60).

Наказом в.о. начальника вагонної
дільниці ОСОБА_8 №980/ос від 16 червня 2014
року "Про припинення трудового
договору" позивача ОСОБА_7 було
звільнено із займаної посади на
підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, по
закінченню строку трудового договору
(контракту) ( а.с.53).

Приписами частини 3 статті 21 КЗпП
України передбачено, що контракт є
особливою формою трудового договору, в
якому строк його дії, права і
відповідальність сторін (в тому числі і
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
Законами України.

Згідно ч. 2 ст. 23 цього КЗпП України
строковий договір укладається у
випадках, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на визначений
строк з урахуванням характеру
наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
залізничний транспорт» від 04 липня 1996
року № 273/96-ВР трудові відносини
працівників залізничного транспорту
загального користування регулюються
на підставі Кодексу законів про працю
України, Положення «Про дисципліну
працівників залізничного транспорту
України», іншими актами законодавства
України про працю. Працівники
залізничного транспорту загального
користування, які здійснюють
обслуговування пасажирів,
працевлаштовуються на підприємства
пасажирського залізничного транспорту
загального користування за
контрактною формою трудового договору.
Перелік категорій працівників
залізничного транспорту, які
працевлаштовуються за контрактною
формою трудового договору,
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

У постанові Кабінету Міністрів України
№ 764 від 15.07.1997 року "Про затвердження
переліку категорій та посад
працівників залізничного транспорту,
які влаштовуються за контрактною
формою договору" зазначено, що до
вказаного переліку включена, зокрема, і
посада провідника пасажирського
вагону.

Згідно із ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України
трудові договори, що були переукладені
один чи декілька разів, за винятком
випадків, передбачених частиною другою
статті 23, вважаються такими, що
укладені на невизначений строк.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 КЗпП України
строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Як вбачається із матеріалів справи,
контракт між позивачем та відповідачем
дійсно був укладений декілька разів,
проте даний контракт був укладений на
виконання Закону України «Про
залізничний транспорт» та постанови
Кабінету Міністрів України «Про
затвердження переліку категорій та
посад працівників залізничного
транспорту, які працевлаштовуються за
контрактною формою трудового
договору» від 15 липня 1997 р. № 764,
оскільки, обов'язковою умовою для
працевлаштування провідника
пасажирського вагону є укладення
строкового договору - контракту.

Враховуючи викладене, посилання ОСОБА_7
на те, що між нею та відповідачем
трудовий контракт укладений на
невизначений строк, не заслуговують на
увагу, оскільки, це правило, у
відповідності до ч. 2 ст. 23 КЗпП України
та ст. 15 Закону України "Про залізничний
транспорт", не поширюється на випадки
укладення трудових контрактів з
провідниками пасажирського вагону, які
завжди є строковими.

Пунктом 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України
передбачено, що підставами припинення
трудового договору є закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не
постановила вимогу про їх припинення.

Таким чином, із змісту наведеної
правової норми вбачається, що двома
обов'язковими умовами, за яких
відбувається пролонгація трудового
контракту, строк дії якого сплив, є лише
подальше збереження між працівником і
роботодавцем трудових відносин та
відсутність заперечень у сторін
стосовно цього.

Тобто, у випадку, якщо трудові
відносини були припинені між сторонами
у день закінчення строку дії трудового
контракту, волевиявлення працівника
стосовно цього законодавством не
вимагається, оскільки волю на
укладення строкового трудового
договору було виявлено особою при
укладенні з роботодавцем контракту.

У п. 24 постанови Кабінету Міністрів
України "Про впорядкування
застосування контрактної форми
трудового договору" від 19 березня 1994 р.
№ 170, та пунктом 21 контракту № 55 від 22
грудня 2010 року (а.с.98) передбачено, що
контракт за два місяці до закінчення
його строку чинності може бути за
згодою сторін продовжений або
укладений на новий строк.

Матеріали справи не містять доказів
щодо досягнення сторонами згоди на
продовження дії контракту або на
укладення нового.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
безпідставність позовних вимог ОСОБА_7
та законного її звільнення з роботи за
п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Рішення суду першої інстанції є
законним, обгрунтованим, постановленим
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не містять законних
підстав для його скасування, у зв'язку з
чим апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314, 315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду від 16 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: