РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6529/14-ц

пр. № 2/759/3170/14

07 жовтня 2014 року . Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Наборозняка М.І.

за участю секретаря Дюрич
М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів

встановив:

Позивач 14.04.2014 року звернувся із
зазначеним позовом, в якому просить
стягнути із відповідача 129 920 грн.

Правовю підставою стягнення
вказаних коштів у тексті позовної
заяви ( в її резолютивній частині)
вказав, що така сума є подвійною сумою
переданого відповідачу позивачем
авансу.

В обгрунтуваннях позовних вимог
зазначив, що він 26.08.2013 року і
відповідачка уклали «угоду про
завдаток (розписка) про наміри,
предметом якого є попереднє
погодження сторін про укладання
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна по АДРЕСА_1». Було домовлено
про укладання вказаного договору за
290 тис доларів США; позивач передав
відповідачу 8 тис доларів США , що за
комерційним курсом валю становило 64960
грн, передача була оформлена
розпискою відповідача. В подальшому
між сторонами було досягнуто , що
укладання вказаного договору повинно
ьути не пізніше 20.10.2013 року.

Проте, відповідач не виконав
домовленість, домоволодіння
відповідачу так і не продав. Він
володіє коштами без достатніх
правових підстав. В тексті позовної
заяви посилається на норми закону,
яку регулюють завдаток.

Вимоги обгрунтовує ст. 571 ч. 2 ЦК
України.

В судовому засіданні позивач вимоги
позову підтримав, посилаючись на
викладені у позовні заяві обставини.

На запитання суду з приводу
декількох правових прідстав
позовних вимог представник чітко
вказав, що просить стиягнути кошти,
враховуючи договір завдатку між
сторонами, оформлений сторонами.
Також пояснив, що він просить
стягнути кошти за позовом,
застосовуючи приписи закону, що
регулюють питання витребування
власником, володільцем майна із чужого
незаконного володіння.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, пояснив, що
написана відповідачем розписка не
свідчить ні про укладення договору
завдатку, ні про передачу грошей у
якості авансу, не є попереднім
договором. Зазначив, що договір
купівлі-продажу на період написання
розписки укладений не був; він
повинен бути посвідченим
нотаріально, а оскільки такого
нотаріального договору
(купівлі-продажу, завдатку,
попереднього договору) сторонами
укладено не було, нотаріально договір
не посвідчувався, то він, в тому числі
і домовленість, яка на думку, позивача
є договором, оформленим розпискою, то
він є нікчемним і суд не повинен
застосовувати правові наслідки за
таким договором. Зазначив, що суд
повинен враховувати диспозитивність
вимог позивача і підстав, що
обґрунтовують такі вимоги, тому
повинен відмовити у позові взагалі.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що позов не підлягає
задоволенню за такими підставами.

Суд також керується вимогами ст. 10, 11,
60 ЦПК України щодо змагальності,
диспозитивності та обов*язку
доказування сторонами своїх вимог чи
заперечень в ході розгляду справи.

Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника
платежів, є завдатком, вона вважається
авансом.

Суд погоджується із ствердженнями
позивача про те, що правових підстав
для задоволення позову , враховуючи
обраний позивачем спосіб судового
захисту немає, оскільки розписка щодо
отримання коштів за договором
стосується отримання коштів за
договором з приводу нерухомого майна.

Стаття 220 ЦК України регламентує
правові наслідки недодержання вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору: у разі недодержання
сторонами вимоги закону про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір
може бути укладений у будь-якій формі,
якщо вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Отже, договір купівлі-продажу
домоволодіння повинен укладатись і
повинен посвідчуватись нотаріально.

Всі договори, що стосуються вказаних
договорів (купівлі-продажу), зокрема:
авансу, завдатку, попереднього
договору, нерухомості повинні також
посвідчуватись нотаріально.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

В ст. 214 ЦК України зазначено, що
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Тому суд погоджується із
запереченнями представника
відповідача щодо нікчемності угоди,
на яку посилається відповідач, а
враховуючи, що позивач просить
розглядати спір на підставі
договору, який , як він зазначив
оформлений розпискою і вважає, що між
сторонами відбувся правочин (договір
завдатку), то суд не може застосувати
наслідки невиконання (на думку
позивача) правочину,тобто, не вправі
встановлювати юридичні наслідки
такого правочину зовсім, тому і
відмовляє в задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.212-214 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного
суду м.Києва через районний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя