Провадження № 4с/522/207/14
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року

м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у
складі:

Головуючого - судді Суворової О.В.,

при секретарі - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця відділу примусового рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на
дії державного виконавця відділу
примусового рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
ОСОБА_2

На обґрунтування своїх вимог скаржник
зазначив, що в провадженні старшого
державного виконавця Коваленко В.О.
перебувало виконавче провадження
№37265101 з примусового виконання
виконавчого листа №2 – 6242/10 від 14
вересня 2011 року , виданого Приморським
районним судом м.Одеси про стягнення з
ОСОБА_3К, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь ПАТ “ВТБ Банк” грошових
коштів у розмірі 6 037 505, 38 грн.

Постановою державного виконавця від 24
березня 2014 року виконавчий лист було
повернуто стягувачеві – ПАТ “ВТБ
Банк” на підставі п.4 ч.1 ст.47 Закону
України “Про виконавче провадження”,
оскільки стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій або не
здійснив авансування витрат на
організацію та проведення виконавчих
дій, авансування яких передбачено цим
Законом, незважаючи на попередження
державного виконавця про повернення
йому виконавчого документа.

Інформація про повернення виконавчого
документа стягувачу згідно п.4 ч.1 ст.47
Закону України “Про виконавче
провадження” була отримана скаржником
ОСОБА_1 лише 09 жовтня 2014 року шляхом
звернення до Реєстру виконавчих
проваджень, оскільки останньому
постанова про повернення виконавчого
документу не направлялася.

Скаржник зазначає, що зі змісту
інформації про виконавче провадження
№37265101 вбачається, що державним
виконавцем було накладено арешт на
майно боржника ОСОБА_1 та оголошено
розшук автотранспортних засобів: 1) ГАЗ
2705, 2002 року випуску, д/н 31 60 ОК;2) MAZDA 323, 1997
року випуску, д/н 37773 ОК;3) TOYOTA PREVIA, 2007
року випуску, д/н 54 54 ВЕ;4) PORSCHE CAYENNE, 2007
року випуску, д/н НОМЕР_1.

13 жовтня 2014 року адвокатське
об’єднання “НУМІНУМ” звернулося до
начальника ВПВР УДВС ГУЮ в Одеській
області ОСОБА_6 із заявою в інтересах
ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про
зобов’язання державного виконавця
зняти арешт, накладений на майно
боржника (автотранспортні засоби) та
скасувати інші вжиті заходи
примусового виконання рішення (розшук,
заборону відчуження майна тощо), однак
начальник відділу ОСОБА_6 і державний
виконавець Коваленко В.О. ухилилися від
розгляду заяви та не скасували арешт та
інші вжиті заходи примусового
виконання рішення, отже вчинили
неправомірну бездіяльність.

Представник скаржника в судове
засідання з’явився та підтримав
уточненні заявлені вимоги скарги.

Представник відділу примусового
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
в судове засідання з’явився та
заперечував проти задоволення скарги,
посилаючись на її необґрунтованість.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, оцінивши
наявні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку про задоволення
уточненої скарги, з наступних підстав.

Конституцією України закріплено
основні правові принципи регулювання
відносин власності, головним із яких є
принцип рівного визнання й захисту
усіх форм власності (статті 13, 41
Конституції України). Основоположні
принципи здійснення правомочностей
власника сформульовані у статті 1
Першого Протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що
набрала чинності для України з 11
вересня 1997 року та є складовою її
правової системи відповідно до вимог
статті 9 Конституції України.

Відповідно до статті 41 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю.

Згідно зі статтею 317 ЦК України
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь – які
дії, які не суперечать закону. Держава
не втручається у здійснення власником
права власності (ст.319 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом (ст.321 ЦК України).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
підлягають примусовому виконанню в
разі їх невиконання у добровільному
порядку на час вчинення виконавчих дій,
передбачено Законом України “Про
виконавче провадження” та Інструкцією
з організації примусового виконання
рішень.

Цим Законом встановлено загальні
правові основи організації та
діяльності державної виконавчої
служби, її завдання та компетенцію, а
також визначено учасників виконавчого
провадження, закріплено їхні права та
обов’язки, у тому числі право
стягувачів і боржників та інших
учасників виконавчого провадження на
оскарження дій (бездіяльності)
державного виконавця.

Частиною 1 статті 30 цього Закону
встановлено, що державний виконавець
провадить виконавчі дії з виконання
рішення до завершення виконавчого
провадження у встановленому цим
Законом порядку, зокрема, повернення
виконавчого документа стягувачу
згідно із статтею 47 цього Закону.

Таким чином, як вбачається зі змісту
вказаної статті, законодавець визначив
повернення виконавчого документа
стягувачу одним із способів завершення
виконавчого провадження.

Згідно статті 50 Закону України “Про
виконавче провадження” у разі
закінчення виконавчого провадження
(крім направлення виконавчого
документа за належністю органу
державної виконавчої служби,
закінчення виконавчого провадження за
рішенням суду, винесеному у порядку
забезпечення позову чи вжиття
запобіжних заходів, а також крім
випадків не стягнення виконавчого
збору або витрат, пов’язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій), повернення
виконавчого документа до суду або
іншого органу (посадовій особі), який
його видав, арешт, накладений на майно
боржника, знімається, скасовуються
інші вжиті державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші дії, необхідні у
зв’язку з завершенням виконавчого
провадження.

Наказом Міністерства юстиції України
від 02 квітня 2012 року №512/5 затверджено
Інструкцію з організації примусового
виконання рішень, пунктом 1.1. якої
передбачено, що вона розроблена
відповідно до Закону України “Про
виконавче провадження”, інших
законодавчих актів України та
нормативно – правових актів
Міністерства юстиції України і
визначає окремі питання організації
виконання рішень судів та інших
органів.

Відповідно до п.3.17. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, у постанові про закінчення
виконавчого документа, повернення
виконавчого документа стягувачу чи
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який (яка) його видав, державний
виконавець зазначає підставу для цього
з посиланням на відповідну норму
закону, результати виконання, а також
наслідки завершення відповідного
виконавчого провадження (зняття
арешту, скасування розшуку тощо).

Зазначені норми Закону про виконавче
провадження (ст.50) деталізовані
положеннями Інструкції з організації
примусового виконання рішень (п.3.17.),
які чітко передбачають дії державного
виконавця в разі повернення
виконавчого документа стягувачу,
зокрема, зняття арешту, скасування
заборони відчуження, розшуку тощо.

Статтею 83 Закону України “Про
виконавче провадження” встановлено,
що контроль за своєчасністю,
правильністю і повнотою виконання
рішень державним виконавцем здійснює
начальник відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець.

Зазначеними положеннями закону
встановлено, що начальник відділу
державної виконавчої служби, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, при здійсненні
контролю за рішеннями, діями
державного виконавця, має право у разі,
якщо вони суперечать вимогам закону,
своєю постановою скасувати постанову
або інший процесуальний документ,
винесені державним виконавцем у
виконавчому провадженні, зобов’язати
державного виконавця провести
виконавчі дії в порядку, встановленому
цим Законом.

Положеннями ст.50 Закону України “Про
виконавче провадження” та п.3.17.
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, встановлено, що у
постанові про повернення виконавчого
документа стягувачу державний
виконавець зазначає підставу для цього
з посиланням на відповідну норму та
наслідки завершення відповідного
виконавчого провадження (зняття
арешту, скасування розшуку тощо).

Відповідно до ст.6 Закону України “Про
виконавче провадження” державний
виконавець зобов’язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Згідно зі статтею 11 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець зобов’язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, вчасно і в повному обсязі
виконувати виконавчі дії; здійснювати
заходи, необхідні для своєчасного і в
повному обсязі виконання рішення, у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом; надавати
сторонам виконавчого провадження та їх
представникам можливість
ознайомлюватися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядати
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; роз’яснювати сторонам
їхні права і обов’язки.

Статтею 12 Закону України “Про
виконавче провадження” передбачено,
що сторони виконавчого провадження
мають право ознайомлюватися з
матеріалами виконавчого провадження,
робити з них виписки, знімати копії,
заявляти відводи, оскаржувати рішення,
дії чи бездіяльність державного
виконавця, подавати додаткові
матеріали, заявляти клопотання, брати
участь у провадженні виконавчих дій,
давати усні і письмові пояснення,
висловлювати свої доводи і міркування
з усіх питань, що виникають у ході
виконавчого провадження, у тому числі
під час проведення експертизи,
заперечувати проти клопотань, доводів
та міркувань інших учасників
виконавчого провадження та
користуватися іншими правами, наданими
законом.

Відповідно до ст.86 Закону України “Про
виконавче провадження” перевірка
законності виконавчого провадження
здійснюється протягом десяти робочих
днів, за наслідками якої начальником
відділу виноситься постанова, яка є
обов’язковою для виконання державним
виконавцем та підлеглими посадовими
особами державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що адвокатське
об’єднання “НУМІНУМ” звернулося 13
жовтня 2014 року до начальника відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області ОСОБА_6 із заявою в
інтересах ОСОБА_1 в порядку статті 83
Закону України «Про виконавче
провадження» про зобов’язання
державного виконавця зняти арешт,
накладений на транспортні засоби - ГАЗ
2705, 2002 року випуску, д/н 31 60 ОК; MAZDA 323, 1997
року випуску, д/н НОМЕР_2; TOYOTA PREVIA, 2007
року випуску, д/н 54 54 ВЕ; PORSCHE CAYENNE, 2007
року випуску, д/н НОМЕР_1, та скасувати
інші вжиті заходи примусового
виконання рішення (розшук, заборону
відчуження майна тощо).

Проте, протягом встановленого ч.2 ст.86
Закону України «Про виконавче
провадження» строку з моменту
надходження до відділу державної
виконавчої служби звернення
адвокатського об’єднання “НУМІНУМ”,
зазначене звернення розглянуто не було
та арешт не скасований .

Стаття 50 Закону України “Про виконавче
провадження” та пункт 3.17. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, встановлюють обов’язок
державного виконавця у постанові про
закінчення виконавчого документа,
повернення виконавчого документа
стягувачу чи повернення виконавчого
документа до суду або іншого органу
(посадовій особі), зазначити підставу
для цього з посиланням на відповідну
норму закону, результати виконання, а
також наслідки завершення
відповідного виконавчого провадження
(зняття арешту, скасування заборони
відчуження, розшуку тощо).

Враховуючи, що постанова державного
виконавця Булахевіча С.В. від 24 березня
2014 року про повернення виконавчого
документа стягувачу у виконавчому
провадженні №37265101 не містить
наслідків завершення виконавчого
провадження – зняття арешту,
скасування розшуку, скасування
заборони відчуження, як це передбачено
ст.50 Закону України «Про виконавче
провадження» та п.3.17. Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, зазначена бездіяльність є
неправомірною, оскільки нею
порушується правомочність власника
майна вільно володіти, користуватися
та розпоряджатися своїм майном.

У пункті 18 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 лютого 2014 року №6 “Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах ”
роз’яснено, що у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути допущені порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи. При цьому
суд може зобов’язати державного
виконавця або іншу посадову особу
державної виконавчої служби здійснити
певні виконавчі дії, якщо вона
ухиляється від їх виконання без
достатніх правових підстав.

Таким чином , суд дійшов висновку , що
скарга ОСОБА_1 є обґрунтованою та
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного
виконавця відділу примусового рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Одеській області ОСОБА_2 –
задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на все
рухоме та нерухоме майно постановою
головного державного виконавця
відділу примусового рішень управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції в Одеській області
ОСОБА_7 про арешт майна ОСОБА_1,
ідентифікаційний код НОМЕР_3, та
оголошення заборони на його відчуження
від 29.03.2013 року в межах виконавчого
провадження № 37265101.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом п'яти днів з дня проголошення
ухвали.

Суддя

О.В.Суворова

27.11.2014