АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7680/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 621/3330/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 01» грудня 2014 року
м. Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Маковецької
О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Зміївського районного суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Публічне
акціонерне товариство «Центренерго» в
особі відокремленого структурного
підрозділу Зміївської теплової
електричної станції про визначення
порядку користування житлом, -

в с т
а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з зазначеним та у подальшому
уточненим позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3. В
обґрунтування свого позову посилалася
на те, що їй та відповідачам на підставі
Свідоцтва на право власності, виданого
виконавчим комітетом Комсомольської
селищної ради від 30.11.2006 року належить
на праві спільної часткової власності
по 1/3 частини кожному спірної квартири
АДРЕСА_1. Зазначила, що спірна квартира
загальною площею 56,6 кв. м знаходиться
на другому поверсі п'ятиповерхового
будинку та складається з трьох кімнат
жилою площею 34,7 кв. м., в тому числі
перша кімната площею 13,3 кв. м., друга -
площею 11,0 кв. м., третя - площею 10,4 кв. м.,
кухня - площею 6,1 кв. м., ванна кімната -
площею 3,1 кв. м., коридор - площею 10,1 кв.
м., вбудована комора (шафа) - площею 1,8 кв.
м., балкон - площею 2,5 кв. м. 27.02.2013 року
шлюб з ОСОБА_2 розірвано, в спірній
квартирі вона зареєстрована з 21.10.2013
року. Вказала, що в спірній квартирі
проживають відповідачі, а її не
пускають до квартири, у зв'язку з чим
вона зверталась до правоохоронних
органів. Зазначила, що добровільно
вирішити питання щодо користування
кімнатами з відповідачами неможливо.
Просила визначити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1
наступним чином: виділити в
користування їй третю кімнату на плані
технічного паспорту площею 10,4 кв. м. з
подальшим поділом особового рахунку; в
загальному користуванні залишити
кухню - площею 6,1 кв. м., ванну кімнату -
площею 3,1 кв. м., коридор - площею 10,1 кв.
м., вбудовану комору (шафу) - площею 1,8 кв.
м., балкон - площею 2,5 кв. м.; зобов'язати
ПАТ «Центренерго» в особі
відокремленого структурного
підрозділу Зміївської теплової
електричної станції розділити особові
рахунки на кожного співвласника жилої
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Зміївського районного суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року у задоволенні позову ОСОБА_1 -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати,
ухвалити нове, яким задовольнити її
позов. При цьому посилалася на неповне
з`ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права. Вважала, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі,
не звернув уваги на те, що її вимоги не
стосувалися поділу квартири в натурі,
тому проведення судово-будівельної
експертизи не потрібно

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну ОСОБА_1
необхідно задовольнити, рішення суду -
скасувати. При цьому судова колегія
виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
встановлення порядку користування
спірною квартирою, який пропонує
позивач, суттєво погіршить умови
проживання відповідачів, так як площа
двох кімнат квартири є меншою, а площа
третьої кімнати - більшою, ніж припадає
на долю кожного співвласника.

З таким висновком суду судова колегія
не погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом. Поняття спільної часткової
власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК
України як власність двох чи більше
осіб із визначенням часток кожного з
них у праві власності. Отже, право
спільної часткової власності - це право
двох або більше осіб за своїм розсудом
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним їм у певних
частках майном, яке складає єдине ціле.
Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому. Ці частки є
ідеальними й визначаються
відповідними відсотками від цілого чи
у дрібному виразі.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що сторони є
співвласниками спірної квартири
АДРЕСА_1, яка належить їм на праві
спільної часткової власності по 1/3
частин кожному та зареєстровані в ній.
Житлова площа спірної квартири склала
34,7 кв. м. (кожному припадає по 11,6 кв. м.).
На теперішній час в ній проживають
відповідачі.

В суді апеляційної інстанції
представник відповідача ОСОБА_2
пояснила, що відповідачі заперечують
проти задоволення позову. В кімнаті
площею 10, 4 кв. м., на яку претендує
позивачка, проживає син позивачки та
відповідача - ОСОБА_3, а в кімнаті площею
11,0 кв. м. - відповідач ОСОБА_2 Кімната
площею 13, 3 кв. м. є прохідною, тому
порядок користування спірною
квартирою встановити неможливо.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції
пояснила, що спірна квартира є її
єдиним житлом. На теперішній час вона
тимчасово проживає разом з батьками в
належній їм трьохкімнатній квартирі
АДРЕСА_2, які заперечують проти її
проживання в ній.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Виходячи з аналізу зазначеної правової
норми слід дійти висновку, що ця норма
регулює саме порядок здійснення права
часткової власності, тобто порядок
користування спільною частковою
власністю без її поділу в натурі,
наслідком якого є припинення права
спільної часткової власності. Зокрема,
при встановленні порядку користування
будинком (квартирою) кожному із
співвласників передається в
користування конкретна частина
будинку (квартири) з урахуванням його
частки в праві спільної власності на
будинок (квартиру). Разом з тим виділені
в користування приміщення можуть бути
і неізольовані, і не завжди точно
відповідати належним співвласникам
часткам, оскільки встановлення порядку
користування майном не припиняє право
спільної часткової власності на це
майно.

Таким чином, встановлення
співвласникам порядку користування
будинком (квартирою) з виділенням
конкретних приміщень у натурі не
припиняє право спільної часткової
власності, тому що такі частини не
перетворюються в об'єкт самостійної
власності кожного з них.

Враховуючи зазначене, судова колегія
вважає за можливе виділити позивачці
житлову кімнату площею 10, 4 кв. м., яка є
ізольованою та меншої площі ніж інші
дві житлові кімнати та залишити в
спільному користуванні кухню - площею
6,1 кв. м., ванну кімнату - площею 3,1 кв. м.,
коридор - площею 10,1 кв. м., вбудовану
комору (шафу) - площею 1,8 кв. м., що не
суперечить вимогам закону та не
порушує прав інших співвласників.
Доказів того, що в цій кімнаті проживає
син позивачки матеріали справи не
містять, і в суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 їх не надав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених дослідженими в судовому
засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущений строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції на зазначене та вимоги
закону уваги не звернув та дійшов
помилкового висновку щодо відмови в
задоволенні позову ОСОБА_1 щодо
виділення їй в користування кімнати на
плані технічного паспорту площею 10,4 кв.
м. та залишення в спільному
користуванні кухні - площею 6,1 кв. м.,
ванної кімнати - площею 3,1 кв. м.,
коридору - площею 10,1 кв. м., вбудованої
комори (шафи) - площею 1,8 кв. м., оскільки
зазначений порядок користування
спірною квартирою з виділенням
позивачці зазначеної кімнати не
припиняє право спільної часткової
власності сторін.

Щодо інших позовних вимог, зокрема
залишення в спільному користуванні
балкону, подальшого поділу особового
рахунку, зобов'язання ПАТ
«Центренерго» в особі відокремленого
структурного підрозділу Зміївської
теплової електричної станції
розділити особові рахунки на кожного
співвласника жилої квартири АДРЕСА_1
судова колегія вважає, що вони
задоволенню не підлягають як
безпідставні. Балкон розташований за
житловою кімнатою площею 13, 3 кв. м., яка
позивачці не виділялася; між
позивачкою та комунальними службами
спору щодо поділу особових рахунків не
було, і комунальні служби взагалі не
притягувались до участі у справі як
відповідачі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1
ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч.2.ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319
ЦПК України судова колегія,-

в и р
і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Зміївського районного суду
Харківської області від 09 жовтня 2014
року - скасувати.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_1 кімнату площею 10,4
кв. м. залишивши в спірному
користуванні кухню - площею 6,1 кв. м.,
ванну кімнату - площею 3,1 кв. м., коридор -
площею 10,1 кв. м., вбудовану комору (шафу)
- площею 1,8 кв. м.

В іншій частині в задоволенні позову
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді колегії