печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Печерський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Середи К.О.,

при секретарях - Герасименко
М.М., Шалапуді В.П.,

за участю: позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Шульги Ю.В.,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Газенерго-Україна», за участю третьої
особи ОСОБА_4, про стягнення суми
вихідної допомоги при звільненні, суми
середнього місячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

18.08.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Газенерго-Україна», за
участю третьої особи ОСОБА_4, в якому
просив суд, з врахуванням уточнень від
28.08.2014, визнати звільнення позивача,
проведене з ініціативи власника
незаконним та поновити позивача на
посаді директора ПАТ
«Газенерго-Україна»; стягнути з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 27.03.2014 до дня поновлення на
роботі, який на дату звільнення
становить 50 000 грн. на місяць; стягнути
з відповідача на корить позивача
моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.

Також 18.08.2014 ОСОБА_1 звернувся з окремим
позовом до Приватного акціонерного
товариства «Газенерго-Україна», в
якому просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача суму
вихідної допомоги у розмірі 600 000 грн.,
суму середнього місячного заробітку за
період з 19.05.2014 по день фактичного
розрахунку, а також моральну шкоду у
розмірі 100 000 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 21.10.2014 цивільну справу №
757/23804/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Газенерго-Україна» про стягнення суми
вихідної допомоги при звільненні,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди об'єднано із цивільною справою №
757/23802/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Газенерго-Україна» про поновлення на
роботі, оплати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди (а.с. 99).

У судовому засіданні 03.11.2014 позивач
звернувся до суду із заявою про
уточнення позовних вимог, в якій просив
стягнути з відповідача на користь
позивача суму вихідної допомоги у
розмірі 350 000 грн., суму середнього
місячного заробітку за період з 19.05.2014
по день фактичного розрахунку
пропорційно частині вчасно
несплаченої вихідної допомоги, а також
моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. (а.с.
106).

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 03.11.2014 позовну заяву ОСОБА_1
до Приватного акціонерного товариства
«Газенерго-Україна», третя особа
ОСОБА_4, в частині заявлених позовних
вимог про визнати звільнення позивача,
проведене з ініціативи власника,
незаконним та поновлення позивача на
посаді директора ПАТ
«Газенерго-Україна», стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 27.03.2014 до дня поновлення на
роботі, стягнення моральної шкоди у
розмірі 100 000 грн. залишено без
розгляду.

Обґрунтовуючи підстави звернення з
позовом, позивач посилається на те, що
звільнення відбулось не в
добровільному порядку за заявою
позивача, а за ініціативою акціонера, а
відтак в даному випадку позивачу за
умовами трудового контракту має бути
виплачено 12 посадових окладів, чого з
боку відповідача здійсненого не було, а
виплачено лише вихідну допомогу у
розмірі 5 посадових окладів у розмірі
загалом 250 000 грн. За таких обставин,
позивач також має право на стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди у заявленому розмірі.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив,
зазначив, що звільнення відбулось
добровільно з боку позивача, сторони
дійшли згоди і позивач написав заяву
про звільнення за власним бажанням, на
час звільнення позивача з посади
директора не було жодних непорозумінь
між сторонами, позивач написав заяву
про звільнення без жодного тиску, при
повному порозумінні та з перспективою
оформлення на посаду першого
заступника, що в подальшому і
відбулося. Разом з тим, в подальшому із
сейфу, який стояв у кабінеті колишнього
директора ПАТ «Газенерго-Україна»
ОСОБА_1, зникли оригінали документів,
серед яких: трудова книжка ОСОБА_1,
трудовий контракт від 17.09.2010, заява
ОСОБА_1 про звільнення з посади
директра, з приводу чого було
ініційовано проведення внутрішньої
перевірки та складено відповідний акт.
Станом на день розгляду даного спору в
суді, дані документи позивачем не
повернуті.

Третя особа ОСОБА_4 проти позову
заперечив, підтримавши позицію
представника відповідача.

Заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, покази свідків, дослідивши
матеріали справи та письмові докази,
суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні та
вбачається з трудового контракту від
17.09.2010, ОСОБА_1 наймається
(призначається) на посаду директора ЗАТ
«Спеціаліст-Фінанси Україна» на термін
з 17.09.2010 по 17.09.2015.

Пунктом 6.2 Трудового контракту
сторонами закріплено, що цей контракт
припиняється, зокрема, за згодою
сторін.

Так, підставами припинення трудового
договору, відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст.
36 КЗпП України, є угода сторін.

Згідно п. 8 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6.11.1992 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
судами трудових спорів», - судам
необхідно мати на увазі, що при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника.

В свою чергу, аналіз положень пунктів 3.6
та 3.7 Трудового контракту дає підстави
дійти до висновку, що сторонами
погоджено добровільне звільнення або
вихід на пенсію (п. 3.6 контракту) та
дострокове припинення за ініціативою
акціонера відносин з директором (п. 3.7
контракту).

При цьому, під «добровільним
звільненням» потрібно розуміти
безумовну наявність на це згоди
директора товариства.

Наказом № 3-К від 17.09.2010 ОСОБА_1
призначено на посаду директора ЗАТ
«Спеціаліст-Фінанси Україна» з 17.09.2010
згідно протоколу № 2 від 17.09.2010 (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи та
зазначається сторонами, в подальшому
ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна»
змінило свою назву на ПАТ
«Газенерго-Україна».

Відповідно до рішення акціонера ПАТ
«Газенерго-Україна» - Compagnia Generale Idrocarburi
S.p.a від 20.03.2014, в особі директора
Компанії Фабріціо Стефанеллі, прийнято
рішення про звільнення з посади
директора Товариства ОСОБА_1 згідно
поданої ним заяви з 26.03.2014, також було
вирішено обрати на посаду директора
Товариства ОСОБА_4 з 26.03.2014 року (а. с. 10).

З приводу подій, які передували
ухваленню вищезазначеному рішенню
акціонера, представник відповідача,
третя особа ОСОБА_4, допитаний в якості
свідка ОСОБА_5, як представник Компанії
акціонера, надали наступні пояснення.

У березні місяці 2014 року між власниками
ПАТ «Газенерго-Україна» - Compagnia Generale
Idrocarburi S.p.a. (скорочено - COGEID) та його
директором ОСОБА_1 було досягнуто згоди
про звільнення ОСОБА_1 з посади
директора ПАТ «Газенерго-Україна» за
його власним бажанням та одночасне
призначення ОСОБА_1 на посаду першого
заступника директора ПАТ
«Газенерго-Україна».

Участь у переговорах з ОСОБА_1 щодо
подальшої діяльності та керівного
складу ПрАТ «Газенерго-Україна»,
зокрема брав ОСОБА_5, який діяв від
компанії COGEID за довіреністю від 20.03.2014
р., якою були передбачені повноваження
обирати виконавчий орган та інші
контролюючі органи в ПрАТ
«Газенерго-Україна».

В процесі переговорів було досягнуто
домовленості, що ОСОБА_1 напише заяву
про звільнення його з посади директора
за власним бажанням, датовану 20.03.2014 р.,
та приймається на посаду першого
заступника директора ПАТ
«Газенерго-Україна». Директором ПАТ
«Газенерго-Україна» обирається ОСОБА_4

На виконання даних домовленостей,
26.03.2014 р. в офісі ПАТ
«Газенерго-Україна» за адресою бул. Л.
Українки, 34, оф. 218, відбулася зустріч
представника акціонера ОСОБА_5, ОСОБА_1
та ОСОБА_4, в процесі якої ОСОБА_1 надав
заяву про звільнення за власним
бажанням з посади директора ПАТ
«Газенерго-Україна», а ОСОБА_5 передав
рішення акціонера від 20.03.2014 р. про
зміну директора.

26.03.2014 р. на підставі рішення акціонера
ПАТ «Газенерго-Україна» від 20.03.2014 р.,
був виданий наказ ПАТ
«Газенерго-Україна» № 5-к, яким
звільнено ОСОБА_1 з посади директора на
виконання п. 1 Рішення акціонера ПрАТ
«Газенерго-Україна» б/н від 20.03.2014, з
яким було ознайомлено ОСОБА_1 під
розпис (а.с. 32).

Того ж дня, 26.03.2014 року, ОСОБА_1 написав
заяву на ім'я новопризначеного
директора ОСОБА_4 про прийняття його з
27.03.2014 року на посаду першого
заступника директора ПАТ
«Газенерго-Україна» (а.с. 33).

27.03.2014 р. наказом по ПАТ
«Газенерго-Україна» з особового складу
№7-к ОСОБА_1 було призначено на посаду
першого заступника директора ПАТ
«Газенерго-Україна», про що його було
ознайомлено під розпис в той же день
(а.с. 34).

Відповідно до п. 3.6. укладеного з ОСОБА_1
Трудового контракту від 17.09.2010, у разі
добровільного звільнення директора
йому виплачується грошова допомога у
розмірі 5 посадових окладів, що
становить 250 000,00 грн. протягом 60
календарних днів з дня добровільного
звільнення.

На виконання пункту 3.6 Трудового
договору, 25.04.2014 р. був прийнятий наказ
по ПАТ «Газенерго-Україна» №13-к, яким
було наказано виплатити ОСОБА_1
обов'язкову (вихідну) допомогу при
добровільному звільненні з посади
директора ПАТ «Газенерго-Україна» в
розмірі 250 000,00 грн., та дану виплату
здійснити 2-ма рівними частинами по 125
000,00 грн. впродовж 2-х місяців з дати
звільнення. З даним наказом ОСОБА_1 був
ознайомлений під підпис в той же день,
та жодним чином не заперечував проти
вказаних виплат (а.с.35).

Першу частину вихідної допомоги при
добровільному звільненні ОСОБА_1 з
посади директора в розмірі 125 000,00 грн.
було здійснено 29.04.2014 р., що
підтверджується банківською відомістю
зарахувань на картрахунки працівників
№ 58 від 29.04.2014 р. (а.с. 36).

Другу частину вихідної допомоги при
добровільному звільненні ОСОБА_1 з
посади директора в розмірі 125 000,00 грн.
було здійснено 26.05.2014 р., що
підтверджується банківською відомістю
зарахувань на картрахунки працівників
№61 від 26.05.2014 р. (а.с. 37).

Враховуючи вищезазначені наявні у
матеріалах справи письмові докази, суд
приходить до висновку, що підписавши
накази про звільнення, про призначення
на посаду першого заступника директора
ПАТ «Газенерго-Україна», власноручно
написавши заяву з проханням прийняти
на посаду першого заступника директора
з 27.03.2014 ПАТ «Газенерго-Україна»,
підписавши наказ про виплату грошової
допомоги при добровільному звільненні,
отримавши таку грошову вихідну
допомогу у розмірі як при
добровільному звільненні у розмірі 250
000 грн. (половину суми вихідної допомоги
в розмірі 125 000 грн. позивач отримав ще
29.04.2014, розумів що це за кошти та жодним
чином не заперечував проти їх
отримання), позивач тим самим
підтвердив досягнуту між сторонами
домовленість про добровільне його
звільнення з 26.03.2014 з подальшим
працевлаштуванням на посаду першого
заступника директора, тобто мало місце
звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП
України.

З огляду на зазначене, суд критично
ставиться до наданих позивачем показів
в якості свідка, з приводу того, що
останній категорично заперечує
написання власноручно заяви про
звільнення за власним бажанням та
зазначає, що такої заяви в природі не
існує та ніколи не існувало, що
звільнений він був за ініціативи саме
акціонера, тобто відповідно до
положень п. 3.7 Трудового контракту.

Разом з тим, постає питання, чи поставив
би свій підпис позивач, ознайомившись з
наказом, в якому чітко зазначено
підставу припинення трудового
контракту - п. 1 Рішення акціонера, а
саме звільнення з посади директора
згідно поданої ним заяви, у випадку
відсутності такої заяви, а отже і
відповідно згоди на таке звільнення з
боку позивача. Такий підпис позивача
стоїть у наказі і позивач справжність
свого підпису не заперечує.

З даного приводу суд також
враховує наявний у матеріалах справи
наказ № 4 від 15.05.2014 (а.с. 91) про створення
комісії для проведення внутрішньої
перевірки у зв'язку з виявленням 15.05.2014
року директором ПрАТ
«Газенерго-Україна» ОСОБА_4
відсутності в сейфі ПАТ
«Газенерго-Україна» оригіналів деяких
документів, а саме:

1. Рішення позачергових загальних
зборів ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси
Україна» від 17.09.2010 р.;

2. Трудового контракту №б/н від 17.09.2010 р.
між ЗАТ «Спеціаліст-Фінанси Україна»
та ОСОБА_1

3. Заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади
директора ПрАТ «Газенерго-Україна»;

4. Трудової книжки ОСОБА_1

За результатами даної перевірки
було встановлено, що оригінали зниклих
документів знаходяться у володіння
першого заступника директора ПАТ
«Газенерго-Україна» ОСОБА_1, який мав
доступ до вказаних документів та виніс
їх з приміщення офісу ПрАТ
«Газенерго-Україна».

Результати перевірки викладені у
відповідному акті від 21.05.2014 р (а.с. 92).

В свою чергу, за клопотанням позивача у
судове засідання 03.11.2014 був викликаний
свідок п. ОСОБА_8, якого було допитано у
судовому засіданні, разом з тим, даний
звукозапис судового засідання на
комплексі «Камертон», в тому числі,
який містив запис допиту даного свідка,
з невідомих технічних причин не
зберігся, про що секретарем с/з
складена відповідна довідка (а.с. 136).

Разом з тим, у наступному судовому
засіданні позивач та його представник
не наполягали на проведення повторного
допиту даного свідка, при цьому,
представник відповідача надав для
долучення до матеріалів справи
зроблений ним запис даного судового
засідання за допомогою портативного
пристрою (диктофону), проти чого
позивач та його представник не
заперечували.

Свідок п. ОСОБА_8 підтвердив, що є
представником Компанії акціонера, з
приводу звільнення ОСОБА_1 з посади
директора ПАТ «Газенерго-Україна»
зазначив, що дані події дуже обурили і
здивували його, однак вплинути на
рішення акціонера він не в змозі,
направив лише на його електронну
адресу лист, в якому виклав свою
позицію з приводу даних подій. Також
зазначив, що в травні 2014 року ОСОБА_1
приїжджав до нього в гості в Італію,
вони обговорювали події з приводу його
звільнення, почував ОСОБА_1 себе добре,
разом з тим, був стурбований подіями
навколо його звільнення. Крім того,
зазначив, що дійсно отримував від
ОСОБА_1 доповідну записку, в якій він
заперечує написання ним заяви про
звільнення, однак назвати точну дату не
може, проте після надання для огляду
даної доповідної записки, датованої
від 24.03.2014 р., свідок ОСОБА_8 вказав, що
дійсно дані обставини могли мати місце
саме в цей день.

Разом з тим, суд критично оцінює покази
даного свідка ОСОБА_8, оскільки
повноваження останнього відповідно до
наявної у матеріалах справи
спеціальної довіреності (а.с. 123-125)
чітко визначені, зокрема, ОСОБА_8
уповноважений представляти інтереси
Компанії щодо призначення на посаду
консультантів та співробітників,
видавати довіреності з урахуванням
конкретних аспектів статутної
діяльності українських дочірніх
компаній або для реалізації проектів.
Тобто, в даному випадку повноваженнями
щодо призначення на посаду та
вирішення інших питань, пов'язаних із
діяльністю посадових осіб дочірніх
компаній, ОСОБА_8 не наділений.

Свідок ОСОБА_10, зовнішній аудитор
відповідача, підтвердила, що вона
надавала послуги з консультування
відносно складання кадрової
документації відповідача і складені
нею накази з особового складу не
зберігалися в неї, вона навіть не знала
чи підписувалися складені нею
документи, а якщо підписувалися, то
остаточна їх редакція їй відома не
була. Проте, вона чітко пояснила суду,
що 26.03.2014 р. їй зателефонував ОСОБА_1,
який був разом з ОСОБА_4 в офісі
відповідача, та попросив її
підготувати наказ про його звільнення
з посади директора ПАТ
«Газенерго-Україна» на підставі
рішення акціонера від 20.03.2014 р. Даний
свідок зазначила, що саме ОСОБА_1 просив
про складення такого наказу, і їй не
відомі обставини здійснення якогось
примусу під час цієї розмови.

В той же час, свідок ОСОБА_5, як
представник Компанії акціонера за
довіреністю (а.с. 110), у судовому
засіданні підтвердив, що звільнення
ОСОБА_1 з посади директора відбулося
саме за його власним бажанням (за
згодою) на основі попередніх
домовленостей з акціонером та те, що
жодного тиску на ОСОБА_1 з боку ОСОБА_4
чи інших осіб не здійснювалося.

Посилання позивача на здійснення щодо
нього психологічного тиску з боку
ОСОБА_4 або інших осіб, відповідно до ст.
ст. 11, 60 ЦПК України не підтверджуються
позивачем жодними доказами. Всі
викликані судом свідки також жодним
чином не підтвердили наявність якогось
тиску чи примусу до позивача.

Таким чином, посилання ОСОБА_1 в
позовній заяві на звільнення його саме
з ініціативи акціонера та невиплату
йому належної вихідної допомоги при
звільненні є безпідставними,
необґрунтованими, та такими, що не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки позивач був
звільнений з посади директора на
підставі досягнутої між сторонами
згоди на підставі поданої ним заяви. На
виконання вимог Трудового контракту (п.
3.6.) ОСОБА_1 було своєчасно виплачено
вихідну допомогу при добровільному
звільненні в повному обсязі у розмірі
250 000,00 грн., про що ОСОБА_1 був
ознайомлений та погоджувався без
жодних претензій та застережень.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позов є необґрунтованим та
таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 88, 212-215, 218, 223
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Газенерго-Україна», за участю третьої
особи ОСОБА_4, про стягнення суми
вихідної допомоги при звільненні, суми
середнього місячного заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду м. Києва
через Печерський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
К.О. Середа