Справа № 717/1956/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем
України

9 грудня 2014 року Кельменецький
районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого - судді
Телешмана О.В.,

при секретарі
Попельницькій С.С.,

з участю:

позивача
ОСОБА_1,

відповідачки
ОСОБА_2,

представника служби в справах дітей
Крупко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Кельменці
Чернівецької області цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та визначення місця
проживання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом, в якому просить:

1.Ухвалити рішення про розірвання шлюбу
між ним та ОСОБА_2, який був
зареєстрований 23 лютого 2001 року у
Грушовецькій сільській раді
Кельменецького району Чернівецької
області, про що зроблено актовий запис
за №2.

2.Визначити місце проживання
дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним ОСОБА_1 та передати
їх на його утримання та виховання за
адресою АДРЕСА_1

3. Стягнути із ОСОБА_2 витрати за сплату
судового збору

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав
повністю та пояснив суду, що на даний
час вони з дружиною не проживають, так
як у них відсутнє взаєморозуміння. Діти
проживають з ним. Відповідачка хоче
їхати на заробітки в місто Київ і
залишити дітей з своїми батьками, тому
він вважає, що діти повинні проживати з
ним. В зв'язку з цим він бажає, щоб діти
проживали з ним і місце проживання
дітей було визначено судом з ним.

Відповідачка ОСОБА_2 пояснила суду, що
вона позов визнає повністю. Молодший
син на даний час проживає з нею, але він
часто перебуває у позивача, так як він
хоче бути з братом, тому вона не
заперечує проти проживання обох дітей
з відповідачем на даний час.

Представник служби в справах дітей
Кельменецької районної державної
адміністрації Крупко Л.В. пояснила, що
підтримує позов частково та підтримує
висновок органу опіки і піклування.
Представники служби у справах дітей
здійснювали обстеження умов
проживання як батька так і матері, тому
орган опіки і піклування вважає, що
старша дитина може проживати з батьком,
а молодша з матір'ю.

Дитина ОСОБА_4 пояснив, що він проживає
з батьком, який піклується про нього.
Мама з ними не проживає, а живе з
бабусею. Його повністю забезпечує
батько і він бажає проживати з батьком,
а не за місцем проживання матері. Брат
також часто перебуває з ним у батька.

Судом досліджені такі інші докази:
свідоцтво про одруження між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, серії НОМЕР_1 від 23 лютого 2001
року, копія свідоцтва про народження
ОСОБА_4, серії НОМЕР_2 від 09.08.2001 року,
копія свідоцтва про народження ОСОБА_5,
серії НОМЕР_3 від 13 березня 2007 року,
довідка № 810 від 19.11.2014 року, видана
Грушовецькою сільської ради
Кельменецького району, акт обстеження
житлово-побутових умов від 20.11.2014 року,
копія паспорта громадянки України
ОСОБА_2, серії НОМЕР_4, копія паспорта
громадянина України ОСОБА_1, серії
НОМЕР_5, висновок органу опіки і
піклування - Кельменецької районної
державної адміністрації від 09.12.2014 року
№01-26/2849.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
відповідачка ОСОБА_2, зареєстрували
шлюб 23 лютого 2001 року у виконкомі
Грушовецької сільської ради
Кельменецького району Чернівецької
області, про що був зроблений актовий
запис №2. Сторони спільно не
проживають. Позивач ОСОБА_1 та
відповідачка ОСОБА_2 є батьками дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 проживає постійно
з позивачем, а ОСОБА_5 проживає з
позивачем періодично.

Відповідачка повністю визнала позов і
вважає, що діти повинні на даний час
проживати з позивачем.

Вказані вище обставини стверджується
взаємним зв'язком доказів, досліджених
судом у їх сукупності.

Відповідно до ст. 174 ЦПК України
визнання відповідачкою позову
повністю не суперечить закону, не
порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, в тому числі малолітніх
дітей.

Суд вважає, що подальше збереження
шлюбу порушує передбачене ст.56
Сімейного кодексу України право
дружини та чоловіка на особисту
свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного
кодексу України кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55
Сімейного кодексу України дружина та
чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік
зобов'язаний утверджувати в сім'ї
повагу до матері. Дружина зобов'язана
утверджувати в сім'ї повагу до батька.
Дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім'ї
за свою поведінку в ній.

В порушення ст.60 ЦПК України
відповідачка не надала суду жодного
доказу, який би підтверджував
можливість примирення. Крім того,
відповідачка не надала суду доказів, що
між нею та позивачем дійсно існують
сімейні відносини як між подружжям.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
позивача, а тому позовні вимоги ОСОБА_1
про розірвання шлюбу слід
задовольнити.

Суд вважає, що малолітні діти ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 мають проживати з ОСОБА_1
виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, як принципове положення
визначила, що дитина повинна зростати в
умовах турботи. Відповідно до ст. 3
Конвенції про права дитини (далі
-Конвенція) в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Статтею
9 Конвенції визначено, що держави -
учасниці забезпечують те, щоб дитина не
розлучалася з батьками всупереч їх
бажанню, за винятком випадків, коли
компетентні органи згідно з судовим
рішенням, визначають відповідно до
застосовуваного закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки не піклуються про дитину. Згідно
ст. 12 Конвенції держави-учасниці
забезпечують дитині, здатній
сформулювати власні погляди, право
вільно висловлювати ці погляди з усіх
питань, що торкаються дитини, причому
поглядам дитини приділяється належна
увага згідно з її віком і зрілістю. 3
цією метою дитині, зокрема, надається
можливість бути заслуханою в ході
будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства. Відповідно до ст. 18
Конвенції , батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Найкращі інтереси дитини є предметом
їх основного піклування.

Статтею 161 Сімейного кодексу України
встановлено, що якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини береться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

У справі наявний висновок органу опіки
та піклування - Кельменецької районної
державної адміністрації Чернівецької
області згідно якого визнано за
доцільне проживання ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем, а ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 біля відповідачки.
Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю. Ті
обставини, що малолітня дитини
тривалий час постійно проживала з
батьком, прихильна до нього, висловила
бажання проживати і надалі з ним,
батько належним чином турбується про
дитину, є виключними обставинами, які
дають підстави визначити місце
проживання дитини саме з батьком. При
цьому, у даному випадку не йдеться про
розлучення дитини з її матір'ю,
оскільки мати згідна на проживання
дітей з позивачем.

Як роз'яснено у п. 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 "Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України" суди, вирішуючи спори між
батьками, які проживають окремо (в тому
числі в одній квартирі), про те, з ким із
них і хто саме з дітей залишається,
мають виходити із рівності прав та
обов'язків батька й матері щодо своїх
дітей, повинні постановити рішення, яке
відповідало б інтересам дітей. При
цьому суд враховує, хто з батьків
виявляє більшу увагу до дітей і турботу
про них, їхній вік і прихильність до
кожного з батьків, особисті якості
батьків, можливість створення належних
умов для виховання, маючи на увазі, що
перевага в матеріально-побутовому
стані одного з батьків сама по собі не є
вирішальною умовою для передачі йому
дітей.

Мати дитини у разі визначення місця
проживання останньої з батьком не
обмежена у своєму праві на спілкування
з дитиною, турботу відносно неї та
участі у її вихованні й може
реалізувати свої права шляхом
домовленості з батьком дитини щодо
встановлення часу спілкування або за
рішенням органу опіки і піклування, або
за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року, ратифікованої
Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях
щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1, 2 ст.160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини.

У справі наявний висновок органу опіки
та піклування - Кельменецької районної
державної адміністрації Чернівецької
області згідно якого визнано за
доцільне проживання ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем, а ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_2 біля відповідачки.

Проте, враховуючи ту обставину, що
відповідачка в судовому засіданні
погодилася на проживання ОСОБА_5 біля
позивача, з огляду, що такі дії
відповідачки відповідають вимогам ч.1
ст.160 СК України, суд не погоджується з
висновком органу опіки та піклування -
Кельменецької районної державної
адміністрації Чернівецької області і
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
визначення місця проживання дітей слід
задовольнити повністю та визначити
місце проживання малолітніх дітей
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з позивачем ОСОБА_1 в
АДРЕСА_1 та передати їх на його
утримання та виховання, а також слід
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у вигляді судового
збору у сумі 487,2 грн.

На підставі Конвенції про права дитини,
п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112, 160,161, СК
України, керуючись ст. ст. 2, 3, 8, 10, 11, 15, 60,
79, 88, 174, 213, 214, 215, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який
був зареєстрований 23 лютого 2001 року у
Грушовецькій сільській раді
Кельменецького району Чернівецької
області, про що був зроблений актовий
запис за № 2 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_1 та передати їх
на його утримання та виховання.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати у вигляді судового
збору у сумі 487 (чотириста вісімдесят
сім) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного
суду Чернівецької області через
Кельменецький районний суд. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя