АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7985/14
Головуючий 1 інст. -
Справа № 646/4910/14-ц
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 24» листопада 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової
Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Черепаха
С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 23 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
про визнання дій протиправними та
визнання недійсним кредитного
договору,-

в с т а н о
в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника - ОСОБА_2 звернулася до
суду з зазначеним позовом до
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк». В обґрунтування свого
позову посилалася на те, що 20.12.2006 року
між Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0 строком до
20.12.2016 року, згідно якого ОСОБА_1
отримала грошові кошти в іноземній
валюті в сумі 15000 доларів США, що
еквівалентно 75750,00 грн. Зазначила, що
при укладанні споживчого договору
порушені її права як споживача. Просила
визнати дії відповідача протиправними
щодо надання кредиту позивачу як
резиденту України в іноземній валюті
заздалегідь для розрахунку цією
валютою з іншими резидентами України
та території України; визнати
бездіяльність відповідача щодо
здійснення контролю за цільовим
використанням кредитних коштів, в
даному випадку - за тим, щоб позичальник
використав отриману в нього валюту
саме на розрахунки з іншими
резидентами України; визнати недійсним
договір про надання кредиту № 0
від 20.12.2006 року, укладеного між ОСОБА_1
та Акціонерним комерційним
інноваційним банком «УкрСиббанк».

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23.09.2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 - залишено без
задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
через свого представника, подала
апеляційну скаргу, в якій просила
рішення суду - скасувати, ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги. При
цьому посилалася на неповне з`ясування
судом обставин справи, що мають
значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права. Вважала, що суд не
надав належної оцінки доказам у справі
і як доводи апеляційної скарги виклала
позовні вимоги.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги вважає, що апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 необхідно
відхилити, рішення суду - залишити без
змін. При цьому судова колегія виходить
з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що банк
мав право здійснювати торгівлю
іноземною валютою та надавати кредити
резидентам в іноземній валюті.

Судом встановлено, що 20.12.2006 року між
сторонами укладено договір про надання
споживчого кредиту № 0, згідно
якого позивачу надано кредитні кошти в
іноземній валюті в розмірі 15000 доларів
США, що еквівалентно 75750,00 грн.

Відповідно до ст. 99 Конституції України
грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що
законним платіжним засобом,
обов'язковим до приймання за
номінальною вартістю на всій території
України є грошова одиниця України -
гривня. Іноземна валюта може
використовуватись в Україні у випадках
і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Частиною 3 ст. 533 України передбачено, що
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю» від
19.02.1993 року № 15-93 передбачено, що
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій, що
видаються Національним банком України.
Операції з валютними цінностями банки
мають право здійснювати на підставі
письмового дозволу (генеральна
ліцензія) на здійснення операції з
валютними цінностями.

Із матеріалів справи вбачається, що
19.11.2002 року банку надано дозвіл на
здійснення валютних операцій. Із
додатку до дозволу вбачається, що банк
має право здійснювати неторговельні
операції з валютними цінностями,
операції з готівкою іноземною валютою,
ведення рахунків клієнтів в іноземній
валюті, ведення кореспондентських
рахунків в іноземній валюті, залучення
та розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України тощо.

Пунктом 1.5. Положення про порядок
видачі Національним банком України
індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14.02.2004
року за № 483, яке зареєстровано у
Міністерстві юстиції України 09.11.2004
року за № 1429/10028, передбачено, що
використання іноземної валюти як
засобу платежу без ліцензії
дозволяється, якщо ініціатором або
отримувачем за валютною операцією є
уповноважений банк .

Статтею 215 ЦК України передбачено, що
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказів того, що вказаний договір про
надання споживчого кредиту суперечить
ЦК України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави суспільства, його моральним
засадам матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи вбачається, що
волевиявлення ОСОБА_1 на вчинення цього
правочину було вільним. Він був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що
при укладання договору, позивач не
отримала необхідну, достовірну
інформацію про умови кредитування та
орієнтовану сукупну вартість кредиту,
несвоєчасно отримала оригінал
договору, є безпідставними, оскільки
доказів щодо цього матеріали справи не
містять і в суді апеляційної інстанції
їх не надано. Як вбачається з
матеріалів справи з умовами договору
позивач ознайомлена належним чином,
про що свідчить її підпис. Будь - яких
заперечень або доповнень щодо умов
договору ОСОБА_1 під час підписання
договору не надала.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції з додержанням вимог ст. ст. 213
- 215 ЦПК України, встановивши обставини
справи повно, надавши їм належну
оцінку, дійшов обґрунтованого висновку
щодо безпідставності позовних вимог
ОСОБА_1

Оскільки ухвалене судове рішення
відповідає зазначеним вимогам та
обставинам справи, судова колегія
вважає, що підстав для його зміни або
скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.
ст. 308, 313, п.1 ч.1.ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК
України судова колегія,-

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді колегії