АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5599/14
Головуючий 1 інст. -
Доповідач - Котелевець А.В.
1 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
суддів -
Кіпенка І.С., Шаповал Н.М.,
секретаря - Варюшичевої А.С,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 26 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності; за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання права власності,

в с т а н
о в и л а:

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся у
суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання права власності.

На обґрунтування вказав, що після
смерті його бабці ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та діда ОСОБА_5,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 року,
відкрилася спадщина на житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1.

Спадкоємцями першої черги за
законом були їх діти: ОСОБА_6, ОСОБА_3 та
ОСОБА_7.

За життя подружжя ОСОБА_7 залишили
заповіти. ОСОБА_5 належну йому ? частину
вказаного домоволодіння в рівних
долях заповідав сину ОСОБА_6, донці
ОСОБА_3 та йому - онуку; ОСОБА_4 належну
їй ? частину цієї нерухомості
заповідала донці - його матері ОСОБА_7

Однак до смерті бабці його мати
ІНФОРМАЦІЯ_4 року померла. Тому після
смерті ОСОБА_8 спадкоємцями першої
черги стали ОСОБА_6 та ОСОБА_3 А після
смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5
року, спадкоємицею першої черги за
законом є його дружина - ОСОБА_1

Оскільки вони дійшли згоди з
ОСОБА_3 про відмову останньої від своєї
частки у спадщини на його користь,
просив продовжити строк для прийняття
спадщини та визнати право власності на
2/3 частини житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1.

В уточнених вимогах просив
визнати право власності на 1/3 частину
житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1. При цьому посилався
на те, що Шостою Харківською державною
нотаріальною конторою йому було
відмовлено в видачі свідоцтва про
право власності у зв'язку з пропуском
строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 позов не визнала. У
зустрічному позові вказала, що вона
постійно проживала зі своїм чоловіком
по день його смерті та на теперішній
час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Чоловік за
життя сплачував ОСОБА_3 кошти за
належну останній частину будинку.
Заяву про відмову від спадщини до
нотаріальної контори не подавала.

Ухвалою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 3 червня 2014 року
позови об'єднані в одне провадження.

Справа розглянута за відсутності
відповідачки ОСОБА_3

Рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 26 червня
2014 року позов ОСОБА_2 задоволено;
зустрічний позов ОСОБА_9 задоволено
частково.

За ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано право
власності на 1/3 частину житлового
будинку з надвірними будівлями
АДРЕСА_1 за кожним.

В задоволенні позову в іншій
частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та
про задоволення зустрічного позову.
Зокрема, зазначає, що вона та її чоловік
більше 10 років після смерті ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 безперервно володіли спірним
будинком, а ОСОБА_2 на протязі 18 років не
намагався прийняти спадок.

Позивач та відповідачка ОСОБА_3
рішення суду першої інстанції не
оскаржили, своїх заперечень на
апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303
ЦПК України - в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції - судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове
рішення не відповідає.

Задовольняючи первісний позов в
повному обсязі, а зустрічний позов -
частково, суд першої інстанції вважав
доведеними вимоги в частині визнання
права власності на 1/3 частину спірного
будинку в порядку спадкування за
законом як за ОСОБА_2, так і за ОСОБА_1
Однак повністю погодитись з таким
висновком не можна, оскільки суд
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пунктах 1, 23 постанови від 30
травня 2008 року № 7 «Про судову практику
у справах про спадкування», відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилась не раніше 1
січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі коли
спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

Якщо постійне проживання особи зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
не підтверджено відповідними
документами, у зв'язку із чим нотаріус
відмовив особі в оформленні спадщини,
спадкоємець має право звернутися в суд
із заявою про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

За правилами статті 535 ЦК УРСР в
редакції 1963 року неповнолітні або
непрацездатні діти спадкодавця (у тому
числі усиновлені), а також
непрацездатне подружжя, батьки
(усиновителі) та утриманці померлого
спадкують незалежно від змісту
заповіту, не менше двох третин частки,
яка належала б кожному з них при
спадкуванні за законом (обов'язкова
частка). При визначенні розміру
обов'язкової частки враховується і
вартість спадкового майна, що
складається з предметів звичайної
домашньої обстановки та обіходу.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963
року, який був чинним на момент
відкриття спадщини внаслідок смерті
подружжя ОСОБА_1, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
протягом 6 місяців з дня її відкриття
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном, або подав
до державної нотаріальної контори за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини.

Згідно з п. 124 також чинної на
той час Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами Української
РСР, затвердженої наказом Міністра
юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975
року № 45/5, доказом вступу в управління
чи володіння спадковим майном серед
іншого можуть бути довідка управління
будинками, виконавчого комітету
місцевої Ради депутатів трудящих про
те, що спадкоємець безпосередньо перед
смертю спадкодавця проживав разом з
ним, або запис у паспорті спадкоємця
або в будинковій книзі, який свідчить
про те, що спадкоємець був постійно
прописаний у спадковому будинку в
період 6 місяців після дня смерті
спадкодавця.

Спірним є будинок АДРЕСА_1, який
був спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 - ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

16 березня 1988 року Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації» складено
технічний паспорт на житловий будинок
індивідуального житлового фонду,
згідно якого власником даного
домоволодіння вказаний ОСОБА_5

Матеріали справи свідчать, що за
життя подружжя ОСОБА_5 залишили
заповіти, згідно яких належні їм
частини майна заповідали: ОСОБА_5 - сину
ОСОБА_6, померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 року,
доньці ОСОБА_3 та онуку ОСОБА_2; ОСОБА_4 -
донці ОСОБА_7, померлій ІНФОРМАЦІЯ_4
року (а. с. 6-8, 88-90).

Після смерті ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 року, відкрилась спадщина
на ? частину даного домоволодіння.

Спадкоємці за заповітом з
заявами про прийняття спадщини після
його смерті до нотаріальної контори не
звертались.

Спадкоємцями першої черги за
законом були син ОСОБА_6, доньки
ОСОБА_3, ОСОБА_7 та дружина ОСОБА_4 Частка
кожного з них становить 1/8 із
розрахунку: ? : 4.

При цьому на день смерті
чоловіка ОСОБА_4 досягла віку 73 років.

Статтею 26 Закону України від 28
січня 1992 року «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» (в редакції, чинній на час
спірних правовідносин) для жінок
визначено пенсійний вік 55 років.

Оскільки дружина померлого
спадкодавця на день смерті останнього
досягла пенсійного віку, тому вона була
непрацездатною в контексті ст. 535 ЦК
УРСР в редакції 1963 року. Розмір її
частки становить 1/12 із розрахунку: 2/3 х
1/8.

Крім того, на день смерті
ОСОБА_5 в б. АДРЕСА_1 був
зареєстрований його син - ОСОБА_6, що
підтверджується відповідною довідкою
громадського (вуличного) комітету від 2
травня 2013 року на а. с. 91.

Отже, частки в спірному будинку
після смерті ОСОБА_5 становили
наступний розмір: ОСОБА_4 - ? + 1/12 = 7/12;
ОСОБА_6 - 5/12 (1/2 - 1/12).

Після смерті ОСОБА_4, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, також відкрилась
спадщина на ? частину даного
домоволодіння.

Спадкоємицею за заповітом була
її донька ОСОБА_7, померла ІНФОРМАЦІЯ_4
року.

ОСОБА_7 померла раніше своєї матері,
тому ? частка ОСОБА_4 повинна бути
розподілена між двома іншими
спадкоємцями за законом, а саме -
ОСОБА_6 та ОСОБА_3

ОСОБА_6 по день своєї смерті, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_5 року, був
зареєстрований за адресою спірного
будинку. Його дружина за цією адресою
зареєстрована не була, однак фактично з
1989 року по теперішній час там проживає,
що підтверджується відповідними
довідками громадського (вуличного)
комітету від 6 червня 2013 року та від 3
липня 2014 року на а. с. 124-125.

Таким чином, підстав для
задоволення позову ОСОБА_2 у суду
першої інстанції не було.

Рішення підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в задоволенні первісного
позову та задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Посилання в апеляційній скарзі на
набувальну давність щодо спадкового
майна не можуть бути прийняті до уваги.

Підставами позову, які відповідно
до вимог статей 31, 214 ЦПК України суд не
може змінити за власною ініціативою, є
не саме по собі посилання на певну
норму закону, а обставини, якими
позивачі обґрунтовують свої вимоги.

Тому суд уточнює підстави й
застосовує норму закону, яка їм
відповідає, незалежно від згоди на це
позивачів.

Фактично вимоги ОСОБА_1 стосуються
визнання права власності в порядку
спадкування за законом після смерті
подружжя ОСОБА_1 та його сина - ОСОБА_6

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1
п. п. 1, 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Харкова від 26 червня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права
власності - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про визнання права власності
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок з надвірними
спорудами АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили
негайно і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня його проголошення
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

судді