Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді:
Сидоренко Ю.В.,

при секретарі:
Яблонській Я.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м.Василівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, про стягнення неустойки за
несвоєчасне повернення позики,

ВСТАНОВИВ:

24.11.2014 ОСОБА_1 звернувся до
Василівського районного суду
Запорізької області з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення неустойки за
несвоєчасне повернення позики, в якому
просить стягнути з відповідача на
свою користь пеню за несвоєчасне
повернення позики в розмірі 13920,00
гривень та судовий збір. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач ОСОБА_1 зазначає, що 19
вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір позики, відповідно до
якого відповідач отримав від нього в
якості позики грошову суму в розмірі
27000 гривень, яку зобов'язався повернути
не пізніше 16 жовтня 2014 року в повному
обсязі. Договором позики було
встановлено, що у випадку
несвоєчасного повернення грошових
коштів отриманих в якості позики за цим
Договором, позичальник сплачує
Позикодавцеві неустойку у вигляді
пені, що складає 12 % відсотків від суми
неповернутих грошових коштів за кожен
день прострочення виконання зобов
'язання по поверненню позики за цим
Договором.» 16.10.2014 року відповідач не
повернув всю суму коштів, отриманих в
якості позики. Повернення позики
Відповідач здійснив частками в
наступні періоди: 16 жовтня 2014 року - 4000,00
гривень; 17 жовтня 2014 року - 4000,00 гривень;
20 жовтня 2014 року - 4000,00 гривень; 21 жовтня
2014 року - 4000,00 гривень; 22 жовтня 2014 року -
4000,00 гривень; 23 жовтня 2014 року - 4000,00
гривень; 24 жовтня 2014 року - 3000,00 гривень.
Вважає, що відповідач неналежним чином
виконав умови договору позики, у
зв'язку з чим повинен сплатити йому
пеню за неналежне виконання грошових
зобов'язань, відповідно до положень
ст.ст.526,549,611 ЦК України, у загальній
сумі 13920,00 грн., яка до теперішнього часу
відповідачем у добровільному порядку
не сплачена, тому він вимушений
звернутися до суду з даним позовом, в
якому просить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на свою користь пеню за
несвоєчасне повернення позики в
розмірі 13920,00 грн. та судовий збір.

В судове засіданні позивач ОСОБА_1 не
з"явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений судом
своєчасно та належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
отримання судової повістки, до початку
судового засідання надав суду заяву з
проханням розглядати справу у його
відсутність, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі та просить позов
задовольнити за викладеними у ньому
підставами. Проти винесення заочного
рішення не заперечує.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з"явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений судом
своєчасно та належним чином, про що
свідчить поштове повідомлення про
отримання судової повістки, суду надав
заяву, в якій просить розглянути справу
у його відсутність, заявлені ОСОБА_1
Позовні вимоги про стягнення неустойки
за несвоєчасне повернення позики
визнає у повному обсязі та з приводу
заявлених позовних вимог у письмових
поясненнях зазначає, що грошові кошти
ОСОБА_1 своєчасно не повернув, оскільки
ПАТ КБ "Надра" за його строковим
банківським вкладом (депозитним)
повертав належні йому грошові кошти не
у повній сумі вкладу, а по 4000 грн. на
один робочий день, у зв"язку з чим
утворилася зазначена у позові
неустойка, суму якої просить стягнути з
нього позивач.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини
справи, об'єктивно оцінивши в
сукупності докази, які мають значення
для розгляду справи, давши їм оцінку у
сукупності з оголошеними та
дослідженими матеріалами справи, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб та в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів.

Згідно ст.ст.58,59 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до статті 61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що
19.09.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений договір позики, відповідно
до умов якого позичальник ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 в якості позики
грошові кошти в сумі 27000 гривень, які
зобов'язався повернути в строк не
пізніше 16 жовтня 2014 року в повному
обсязі, про що свідчить Договір позики
від 19.09.2014 року, оригінал якого
міститься в матеріалах справи (а.с.3).

Відповідно до п.5 вказаного Договору
позики, у випадку несвоєчасного
повернення грошових коштів отриманих в
якості позики за цим Договором,
позичальник сплачує Позикодавцеві
неустойку у вигляді пені, що складає 12 %
відсотків від суми неповернутих
грошових коштів за кожен день
прострочення виконання зобов 'язання
по поверненню позики за цим Договором.

Повернення позики позичальник ОСОБА_2
здійснював частками в наступні
періоди: 16 жовтня 2014 року позичальник
ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 - 4000,00 гривень; 17
жовтня 2014 року - 4000,00 гривень; 20 жовтня
2014 року - 4000,00 гривень; 21 жовтня 2014 року -
4000,00 гривень; 22 жовтня 2014 року - 4000,00
гривень; 23 жовтня 2014 року - 4000,00 гривень;
24 жовтня 2014 року - 3000,00 гривень, про що
свідчать відповідні розписки,
оригінали яких містяться в матеріалах
справи (а.с.4-10).

У зв"язку з неналежним виконанням
грошового зобов'язання за Договором
позики від 19.09.2014 року, позивач
вимушений звернутися до суду за
захистом своїх прав та охороняємих
законом інтересів з позовом про
стягнення пені за неналежне виконання
грошових зобов'язань і несвоєчасне
повернення позики, відповідно до
положень ст.ст.526,549,611 ЦК України, у
загальній сумі 13920,00 грн., яка до
теперішнього часу відповідачем ОСОБА_2
у добровільному порядку не сплачена та
яка розраховується наступним чином:

пеня за 16.10.2014 року = 2760,00 грн. (27000 грн. -
4000 грн = 23000 грн. * 12 %)

пеня за 17.10.2014 року = 2280,00 грн. (23000 грн. -
4000 грн = 19000 грн. * 12 %)

пеня за 18.10.2014 року = 2280,00 грн. (19000,00 * 12%)

пеня за 19.10.2014 року = 2280,00 грн. (19000 * 12 %)

пеня за 20.10.2014 року = 1800,00 грн. (19000,00 - 4000,00
= 15000,00 * 12%)

пеня за 21.10.2014 року = 1320,00 грн. (15000,00 - 4000,00
= 11000,00 * 12%)

пеня за 22.10.2014 року = 840,00 грн. (11000,00 - 4000,00 =
7000,00 * 12%)

пеня за 23.10.2014 року = 360,00 грн. (7000,00 - 4000,00 =
3000,00 * 12%).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його

виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

Згідно ст.545 ЦК України прийнявши
виконання зобов'язання, кредитор
повинен на вимогу боржника видати йому
розписку про одержання виконання
частково або в повному обсязі. Якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку.

Згідно ст.546 ЦК України виконання
зобов'язання може забезпечуватися
неустойкою, порукою, гарантією,
заставою, притриманням, завдатком.
Договором або законом можуть бути
встановлені інші види забезпечення
виконання зобов'язання.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Положеннями ст.550 ЦК України
передбачені підстави виникнення права
на неустойку, а саме: право на неустойку
виникає незалежно від наявності у
кредитора збитків, завданих
невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Проценти на
неустойку не нараховуються. Кредитор
не має права на неустойку в разі, якщо
боржник не відповідає за порушення
зобов'язання (стаття 617 цього Кодексу).

Відповідно до ст.551 ЦК України,
предметом неустойки може бути грошова
сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства.

Згідно положень ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків. Прострочення
боржника не настає,якщо зобов'язання не
може бути виконане внаслідок
прострочення кредитора.

Відповідно до вимог ст.1052 ЦК України, у
разі невиконання позичальником
обов'язків, встановлених договором
позики, щодо забезпечення повернення
позики, а також у разі втрати
забезпечення виконання зобов'язання
або погіршення його умов за обставин,
за які позикодавець не несе
відповідальності, позикодавець має
право вимагати від позичальника
дострокового повернення позики та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу,
якщо інше не встановлено договором.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що заявлені
ОСОБА_1 позовні вимоги обґрунтовані та
підлягають задоволенню у повному
обсязі, оскільки між сторонами було
укладено договір позики та ОСОБА_2
належним чином не виконав зобов'язання
та отримані грошові кошти позивачеві в
добровільному порядку своєчасно не
повернув, що відповідачем визнається
та останнім не оспорюється, а тому,
відповідно до ст.61 ЦПК України, вказані
обставини не підлягають доказуванню,
та суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивача пеню
за несвоєчасне повернення позики в
розмірі 13920,00 грн., сума якої
відповідачем також не оспорюється,
проте до теперішнього часу позивачу
ОСОБА_1 У добровільному порядку
позичальником ОСОБА_2А не повернута,
тому вказана сума пені підлягає
стягненню у судовому порядку.

Крім того, відповідно до вимог ст. ст. 79,
88 ЦПК України суд вважає необхідним
стягнути з відповідача на користь
позивача витрати по оплаті судового
збору в розмірі 243,60 грн., які понесені
позивачем та документально ним
підтверджені відповідним платіжним
документом, оригінал якого міститься в
матеріалах справи (а.с.1).

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 7, 10, 11, 60, 79, 86, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 550, 551, 611, 612,
1046, 1047, 1049, 1050, 1051, 1052 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про стягнення неустойки за несвоєчасне
повернення позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасне
виконання грошового зобов"язання за
Договором позики від 19.09.2014 року в
розмірі - 13 920 (тринадцять тисяч
дев'ятсот двадцять) гривень 00 копійок,
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок, а всього - 14 163
(чотирнадцять тисяч сто шістдесят три)
гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подачі заяви. Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом
двадцяти днів після подання заяви про
апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не було
подано. Якщо було подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не була подана у строк,
встановлений статтею 294 ЦПК України,
рішення суду набирає законної сили
після закінчення цього строку. У разі
подання апеляційної скарги, рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після розгляд справи
апеляційним судом.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області
Ю.В. СИДОРЕНКО