АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3097/14 Справа № 2-2/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Городецький Д.І. Доповідач -
Максюта Ж.І. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого - Максюти Ж.І.

суддів - Кочкової Н.О.,
Пищиди М.М.

при секретарі - Кулику О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 травня 2013 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до Садового Товариства «Університет»,
третя особа - ОСОБА_3 про визнання
незаконними дій, визнання незаконною
бездіяльності, усунення порушень прав
власника, зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування збитків,
відшкодування завданої моральної
шкоди, зустрічним позовом Садового
Товариства «Університет» до ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту,-

ВСТАНОВИВ:

19.08.2002 року позивач ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом до Садового
Товариства «Університет» про
стягнення матеріальної шкоди,
зобов'язання укласти договір платного
земельного сервітуту (а.с.2 т.1).

18.12.2003 року позивач ОСОБА_2 звернулася з
уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
відшкодування моральної шкоди. (а.с.11
т.1)

10.03.2005 року позивач звернулася до суду з
уточненим позовом до Садового
Товариства «Університет» про
відшкодування завданої шкоди,
зобов'язання вчинити дії, зобов'язання
укласти тимчасовий договір земельного
сервітуту. (а.с.75 т.1)

06.04.2005 року Садове Товариство
«Університет» звернулося до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту
(а.с.79 т.1)

27.02.2006 року позивач ОСОБА_2 звернулася
до суду з уточненим позовом до Садового
Товариства «Університет» про
зобов'язання вчинити дії,
відшкодування завданої майнової шкоди,
відшкодування моральної шкоди. (а.с.122
т.1)

30.11.2006 року позивач ОСОБА_2 звернулася
до суду з уточненим позовом до Садового
Товариства «Університет», третя особа -
ОСОБА_3 про визнання незаконними дій,
усунення порушень прав власника,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування збитків, відшкодування
завданої моральної шкоди. (а.с.147 т.1)

Ухвалою суду від 06.03.2007 року було
закрито провадження у справі в частині
вимог ОСОБА_2 до Садового Товариства
«Університет» про укладення договору
сервітуту, а також про стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 сум моральної шкоди, в
зв'язку з відмовою позивача від
зазначених позовних вимог.

23.08.2012 року позивач ОСОБА_2 звернулася з
уточненим позовом до Садового
Товариства «Університет», третя особа -
ОСОБА_3 про визнання незаконними дій,
визнання незаконною бездіяльності,
усунення порушень прав власника,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодування збитків, відшкодування
завданої моральної шкоди.(а.с.9 т.2).

В обґрунтування своїх вимог позивач
ОСОБА_2 посилалася на те, що Садове
товариство «Університет» було
засноване у 1989 році.

Членами зазначеного товариства були її
чоловік ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6

Після смерті чоловіка вона стала
членом садового товариства і дві
земельні ділянки були поєднані в одну,
в 1996 році вона приватизувала зазначену
земельну ділянку, що підтверджується
Державним актом на право приватної
власності на землю серія ДПН в 001250 від 29
січня 1997 року.

Садовим товариством «Університет»
було проведена система полива, яка
здійснена з порушеннями, що полягає у
відхиленні розкладки труб від проекту.

За проектом головна магістральна труба
діаметром 150 мм. повинна бути
прокладеною вздовж головної дороги,
але проект прокладки труб по території
садового товариства був змінений,
магістральна труба була прокладена по
садових ділянках, в тому числі і по її
земельній ділянці.

Прокладка труби була здійснена без її
згоди, вона заперечувала проти дій
садового товариства.

На теперішній час магістральна труба
проходить по середині її земельної
ділянки, яка прокладена без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту. На її звернення до голови
садового товариства ОСОБА_3, останній
реагував з агресією, образами та
загрозами.

13.07.2002 року вона вручила голові
садового товариства ОСОБА_3
заяву-претензію на адресу правління
товариства про відшкодування їй
матеріальної шкоди, але відповіді не
отримала.

Позивач зазначила, що для
водопостачання її земельної ділянки
магістральна труба не потрібна. Під час
приватизації нею земельної ділянки
голова садового товариства ОСОБА_3 не
надав інспектору земельних ресурсів
проекту прокладки магістральної труби,
який виконаний проектною організацією
та затверджений загальними зборами
садового товариства.

Позивач зазначила в заяві, що
знаходження труби на її земельній
ділянці порушує її права, як власника.
Статтею 154 ЗК України передбачено, що
без згоди власника його майно не може
використовуватися для громадських
потреб, ніхто не має права втручатися у
здійснення власником повноважень щодо
володіння користування та
розпорядження належною йому земельною
ділянкою, встановлювати непередбачені
законодавчими актами додаткові
обов'язки чи обмеження.

Знаходження труби на земельній ділянці
завдає їй матеріальну та моральну
шкоду, оскільки труба покрита іржею,
влітку труба нагрівається, це
призводить до погіршення якості
ґрунтового покриття, гибелі рослин,
вона не може використовувати земельну
ділянку під трубою, та смугою землі, що
прилягає до труби. В зв'язку з цим, вона
не отримує певні доходи (у вигляді
урожаю), які могла б отримувати
використовуючи зазначену земельну
ділянку.

Позивач зазначила, що ціна за
користування земельною ділянкою
визначається позивачем як власником, в
Україні не існує обмежень чи
мінімально визначених цін
користування землею, що випливає з норм
Закону України «Про оренду». Вартість
незаконного користування її власною
земельною ділянкою вона пов'язує з
щорічною вартістю земельної ділянки у
термін з 1999 року по 2011 рік.

Моральну шкоду обґрунтовує тим, що дії
та бездіяльність голови садового
товариства ОСОБА_3 змусило її
звернутися до суду, крім того, моральна
шкода полягає в душевних стражданнях,
яких вона зазнала в зв'язку із
знаходженням труби на її земельній
ділянці, порушенням її права на
використання належної їй земельної
ділянки. Вона зазнає незручність,
також, душевні страждання викликаються
відчуттям безпомічності, приниження,
неможливістю спокійно працювати на
земельній ділянці, відпочивати там.
Моральна шкода завдана їй ще й
фізичними стражданнями - болем, який
вона зазнала, коли падала, переступаючи
через трубу, змушена докладати
додаткові фізичні зусилля, відчуває
напругу через можливість нових травм.
Було порушене її право володіти,
користуватися та розпоряджатися своїм
майном - земельною ділянкою.

Статтею 41 Конституції України
гарантована непорушність права
приватної власності.

Також, ст.4 Закону України «Про
власність» який був чинний на час
виникнення спірних правовідносин,
визначалося, що власник на свій розсуд
володіє, користується і
розпоряджається своїм майном.

Згідно до ст. 51 Закону України «Про
власність» збитки, заподіяні власнику
землі, підлягають відшкодуванню на
загальних підставах, власник земельної
ділянки має право на компенсацію,
пов'язану із зниженням якості землі,
викликаним діяльністю підприємств,
організацій

В зв'язку з наведеним, позивач просила
суд:

-визнати незаконними та такими, що
порушують її право власності та її
майнові права дії Садового товариства
«Університет», які призвели до
незаконного знаходження
труби-водовода на її приватизованій
садовій ділянці;

-зобов'язати Садове товариство
«Університет» терміново убрати
магістральну трубу-водовід, що
незаконно знаходиться на її
приватизованій садовій земельній
ділянці, чим частково відновити стан її
земельної ділянки;

-стягнути з Садового товариства
«Університет» на її користь на
відшкодування збитків 1000 грн., як
витрат, що вона мусить зробити для
відновлення ґрунтовного покриття, 6 000
грн. упущеної вигоди, яка полягає в
доходах, що вона могла б реально
одержати у вигляді компенсації за
користування земельною ділянкою для
потреб інших членів садового
товариства «Університет», а також 1500
грн. у вигляді не отриманого урожаю, а
всього - 8 500 грн.

-визнати незаконною бездіяльність
Садового товариства «Університет» що
полягало у залишення без відповіді її
звернення до правління Садового
товариства «Університет» від 13.07.2002
року вх.№ 2 і в залишення невирішеним
питання щодо порушення її права
власності;

- стягнути з Садового товариства
«Університет» на її користь 6 000 грн. в
рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди що заподіяна їй
незаконною бездіяльністю відповідача
при виконання ОСОБА_3 обов'язків голови
садового товариства і 6 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди за
порушення в Садовим товариством
«Університет» її права власності.

Садове товариству «Університет» в
зустрічній позовній заяві посилалося
на те, що товариство було засноване 18
жовтня 1988 року, членами садового
товариства з 1989 року були чоловік
позивачки ОСОБА_5 та дочка ОСОБА_6, які
користувалися двома земельними
ділянками.

Після заснування товариства, його
членами були проведені роботи з
проведення доріг, поливної системи,
освітлення. Спорудження системи поливу
здійснювалося на підставі
рекомендації проекту, виходячи з
матеріальних та технічних можливостей
товариства. На підставі рішення зборів
садового товариства, трубопровід
прокладався по межі ділянок, а в
окремих випадках, за погодженням з
користувачами - по території їх
земельних ділянок.

Магістральна труба діаметром 150 мм.
проходила по межі між земельними
ділянками чоловіка позивачки ОСОБА_5 та
дочки ОСОБА_6

Після смерті чоловіка позивач ОСОБА_2
була прийнята в члени садового
товариства, також, її дочка відмовилася
від земельної ділянки на користь
позивачки. Позивач ОСОБА_2 знала про
наявність труби на межі земельних
ділянок, погодилася на знаходження
зазначеної труби, тому, земельні
ділянки були об'єднані в один.

В 1996 році ОСОБА_2, в порядку
приватизації, була передана у
власність зазначена земельна ділянка.
Претензій з приводу знаходження труби
позивач не пред'являла, але, в
теперішній час, вимагає перенесення
зазначеною труби.

Водна магістраль обслуговує всіх
членів садового товариства, в зв'язку з
чим, у відповідності до ст.ст. 98, 100
Земельного кодексу України є всі
підстави для встановлення сервітуту -
тобто, права користування товариством
земельною ділянкою ОСОБА_2

Садове товариство «Університет» в
зустрічному позові також посилалося на
те, що ОСОБА_2 не перестала бути членом
садового товариства, тому, відповідно
до ст. 4 Статуту, повинна виконувати
передбачені статутом обов'язки, але,
членські внески не сплачує, не утримує
земельну ділянку в належному стані

В зв'язку з наведеним, Садове
товариству «Університет» в зустрічній
позовній заяві просило суд встановити
безоплатний та постійний земельний
водний сервітут по відношенню
земельної ділянки, розташованого в
Садовому товаристві «Університет»,
який належить ОСОБА_2

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03.06.2013 року відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання незаконними дій, визнання
незаконною бездіяльність, усунення
порушень прав власника, зобов'язання
вчинити певні дії, відшкодування
збитків, відшкодування завданої
моральної шкоди.

Відмовлено в задоволені зустрічного
позову Садовому товариству
«Університет» до ОСОБА_2 про
встановлення земельного сервітуту.

Стягнуто з Садового товариства
«Університет» на користь держави
судові витрати в сумі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду в частині відмови
у задоволенні її позову, та
задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів не
находить підстав для задоволення
апеляційної скарги.

З'ясувавши в достатньо повному об'ємі
права та обов'язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи і давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону. Висновки
суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені наявними в матеріалах
справи письмовими доказами.

Встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, що 11.05.1988 року
загальними зборами товариства був
прийнятий Статуту Садового товариства
«Університет», який зареєстрований
виконавчим комітетом Новомосковського
району 18.10.1988 року. (а.с.21.1)

Садове товариство «Університет»
пройшло відповідну державну
реєстрацію, що підтверджується
відповідним свідоцтвом (а.с.110 т.1)

13 вересня 1996 року Садове товариство
«Університет» отримало Державний акт
на право постійного користування
землею на земельну ділянку площею 9,25
га., для розміщення колективного саду
на території Мар'янівської сільської
ради Новомосковського району
Дніпропетровської області (а.с.113 т.1).

Позивач ОСОБА_2 з 1996 року є членом
Садового товариства «Університет».
Членами зазначеного товариства з 1989
року були чоловік позивачки ОСОБА_5 та
дочка ОСОБА_6, які користувалися двома
земельними ділянками під НОМЕР_1 та
НОМЕР_2 відповідно.

В 1992 році по території садового
товариства була прокладена
магістральна труба діаметром 150 мм. для
поливу земельних ділянок, зазначена
труба проходила по межі між земельними
ділянками чоловіка позивачки ОСОБА_5 та
дочки ОСОБА_6 НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Крім того, судом встановлено, що у
відповідності до протоколу № 9
загальними зборами Садового
товариства «Університет» 25 грудня 1991
року розглядалося питання щодо
прокладки труб, винесено рішення,
провести прокладку труб по межі між
НОМЕР_1 та НОМЕР_2 ділянками. (а.с.41 т.1)

Згідно до протоколу № 66 засіданням
правління Садового товариства
«Університет» 22.06.1996 року було прийнято
рішення, в зв'язку зі смертю
користувача земельної ділянки
оформити земельну ділянку НОМЕР_2 на
дружину - ОСОБА_2, а також, об'єднати
ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.51,52)

29.01.1997 року ОСОБА_2 отримала у власність
земельну ділянку, площею 0,119 га., що
розташована на території Садового
товариства «Університет»
Мар'янівської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області, про що
отримала державний акт на право
приватної власності на землю (а.с.7 т.1).

В судовому засіданні представник
позивача не заперечувала, що
магістральна труба діаметром 150 мм.
проходить по середині земельної
ділянки, яка перебуває у власності
матері ОСОБА_2, та була прокладена
кооперативом задовго до отримання нею
державного акту про право власності на
землю, їй, представнику позивача,
особисто це відомо з 1996 року, коли вона
вступила в члени товариства.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог в частині визнання незаконними
та такими, що порушують право
власності та майнові права позивача
дії Садового товариства «Університет»,
які призвели до незаконного
знаходження труби-водовода на її
приватизованій садовій ділянці,
районний суд обґрунтовано виходив з
тих підстав, що позивачкою пропущений
загальний строк позовної давності зі
зверненням до суду з вказаними
позовними вимогами.

Такий висновок суду ґрунтується на
наявних в матеріалах справи доказах,
які були надані сторонами на
підтвердження своїх вимог та
заперечень, та були досліджені судом
без порушення встановленого порядку їх
надання та дослідження.

Спірна магістральна труба водоводу
була прокладена на межі земельних
ділянок НОМЕР_1 и НОМЕР_2 у 1992 році.

Позивач ОСОБА_2 стала членом садового
товариства, і користувачем земельної
ділянки у 1996 році, до суду з позовом
звернулась у 2002 році., таким чином, у
відповідності до вимог ст. ст.5,71,75,80 ЦК
України (в редакції 1963 року) закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є стало підставою
для відмови їй у задоволені позову.

Відповідно до ст. 5 ЦК України (в
редакції 1963 року) цивільні права
охороняються законом.

Дії садового товариства «Університет»
щодо прокладення труб водогону станом
на 1992 рік відповідали інтересам
садового товариства, рішення про його
будівництво було обговорено та
прийнято на загальних зборах
товариства, та ніяким чином не зачіпало
і не стосувалось інтересів позивача
ОСОБА_2, яка на той період часу не була а
ні членом садового товариства, а ні
власником, чи користувачем спірних
земельних ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Отримуючи приватизаційний акт у 1997
році на зведені земельні ділянки
НОМЕР_1 та НОМЕР_2, позивачка сама не
забажала зазначити місце знаходження
водогону у цьому документі.

Як пояснив в суді апеляційної
інстанції третя особа ОСОБА_3, саме на
прохання позивачки в акті приватизації
не було зазначено місце знаходження
водогінної труби. Спірні відносини з
позивачкою виникли в подальшому саме з
приводу неналежного, на його думку,
користування водогінною трубою з боку
позивачки.

Таким чином в судовому засіданні не
встановлено правових підстав для
задоволення вимог позивачки про
визнання незаконними дій Садового
товариства, які порушують право
власності та майнові права позивачки
на земельну ділянку, доводи
апеляційної скарги такі висновки суду
не спростовують, а фактично зводяться
до незгоди з висновками суду.

Також районний суд прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову у
задоволені позовних вимог щодо
покладення на відповідача зобов'язання
терміново прибрати магістральну
трубу-водовід, що на думку позивачки,
незаконно знаходиться на її
приватизованій садовій земельній
ділянці, чим частково відновити стан її
земельної ділянки

Як зазначалося вище, та вбачається з
матеріалів справи, позивач ОСОБА_2
стала власником спірної земельної
ділянки, на якій заходиться
магістральна труба водогону з 29.01.1997
року, після отримання акту про
приватизацію земельної ділянки.

Під час підготовки технічних
документів землеустрою не
заперечувала проти знаходження на її
території цього водогону, та не
відображення його в акті приватизації.

Членом Садового товариства
«Університет» вона стала з 1996 року, а до
цього часу членами зазначеного
товариства з 1989 року були чоловік
позивачки ОСОБА_5 та дочка, представник
позивача ОСОБА_6, які користувалися
двома земельними ділянками під НОМЕР_1
та НОМЕР_2 відповідно.

11.05.1988 року загальними зборами
товариства був прийнятий Статуту
Садового товариства «Університет»,
який зареєстрований виконавчим
комітетом Новомосковського району
18.10.1988 року, та прошов відповідну
державну реєстрацію (а.с.21,110,.т.1)

25 грудня 1991 року на загальних зборах
Садового товариства «Університет»,
протокол № 9, розглядалось питання щодо
прокладки труб на території садового
товариства, у тому числі було вирішено
провести прокладку труб по межі
ділянок НОМЕР_1 та НОМЕР_2 (а.с.41 т.1), а в
1992 році, це рішення загальних зборів
було виконано, на території садового
товариства була прокладена
магістральна труба діаметром 150 мм. для
поливу земельних ділянок, у тому числі
по межі земельних ділянок, НОМЕР_1 та
НОМЕР_2, користувачами яких на той
період часу були чоловік позивачки
ОСОБА_5 та її донька, представник
позивача по справі ОСОБА_6

Відповідно до п.19 Статуту Садового
товариства «Університет», прийнятого
загальними зборами 11.05.1988 року: - члени
садового товариства зобов'язані
виконувати вимоги статуту, рішення
загальних зборів та правління садового
товариства (а.с.21 т.1).

Таким чином, позивач ОСОБА_2, як член
садового товариства, повинна
виконувати вимоги статуту, рішення
загальних зборів та правління садового
товариства.

Представник позивачки не
заперечувала, що про вказане рішення
загальних зборів Садового товариства
«Університет» їй було відомо з часу
його прийняття, в судовому порядку воно
оскаржено не було, його недійсність,
або незаконність не встановлена іншими
нормативними документами,
незаконність знаходження водогону на
території садової ділянки, яка з 1997
року є приватною власністю позивачки,
суду недоведена належними та
допустимими доказами.

Також є безпідставними посилання
представника позивача, у тому числі і в
апеляційній скарзі на те, що
будівництво магістрального водогону
було проведено товариством не у
відповідності до проекту, з порушенням
будівельних норм та правил, що також є
порушенням її прав землекористувача,

Факт будівництва водогону з
відступленням від проектної
документації не заперечував третя
особа ОСОБА_3, відступлення від
технічного проекту було пов'язано з
необхідністю забезпечення
водопостачанням всіх садових ділянок,
у зв'язку з особливостями місця
розташування товариства, а тому саме
такий варіант розкладки труб водогону
найбільш ефективно та доцільно
вирішував цю задачу, така схема
водогону була обрана виключно в
інтересах всіх членів садового
товариства «Університет».

Оскільки в суді не знайшов
підтвердження факт протиправних дій з
боку відповідача відносно майна
позивача, тому не підлягають
задоволенню вимоги про стягнення
збитків, упущеної вигоди, сум вартості
неотриманого урожаю.

Ухвалюючи рішення відносно позовних
вимог позивача про визнання незаконною
бездіяльності Садового товариства
«Університет», що полягали у залишенні
без відповіді її звернення до
правління Садового товариства
«Університет» від 13.07.2002 року вх.№ 2 і
залишення невирішеним питання щодо
порушення її права власності, районний
суд також зробив правильний висновок
про відмову у задоволені цих позовних
вимог, оскільки правових підстав для
його задоволення судом не встановлено.

Позивачка, звертаючись до відповідача
з заявою - претензією від 13.07.2002 року за
вх. № 2, в якій просила виплатити їй
компенсацію к якості відшкодування
матеріальної шкоди в сумі 3 000 грн. за
використання належної їй земельної
ділянки площею 33 кв.м. на якій
знаходиться магістральна водопровідна
труба за період з 1996 по 2001 роки, а також,
починаючи з 2002 року виплачувати
щорічно 500 грн. за використання
зазначеної земельної ділянки (а.с.8 т.1),
фактично запропонувала відповідачу
вирішити спірне питання щодо
знаходження водопроводу на належній їй
на праві власності земельній ділянці в
договірному порядку.

Оскільки відповіді на своє звернення
вона не отримала, вона не була
позбавлена права на звернення до суду з
позовом щодо укладення договору оренди
або встановлення платного земельного
сервітуту, але таким правом не
скористалась. Крім того, колегія суддів
вважає необхідним зазначити, що у
даному випадку позивачкою невірно
обрано спосіб захисту свого порушеного
права.

З цих же підстав не підлягає
задоволенню позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки, як це зазначалось вище, в
судовому засіданні не знайшов
підтвердження факт протиправною
поведінки членів садового товариства
«Університет» щодо позивачки або
членів її сім'ї, знищення чи
пошкодження майна, ушкодження здоров'я,
тощо.

Дії садового товариства «Університет»
щодо будівництва магістрального
водогону на території товариства,
відповідали умовам Статуту, рішенням
загальних зборів товариства, які в
судому порядку оскаржені, та скасовані
не були.

Рішення суду в частині відмови у
задоволені зустрічних позовних вимог
Садового товариства «Університет» про
встановлення земельного сервітуту - не
оскаржується.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
виключне право оцінки доказів належить
суду, який має оцінювати докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Перевіривши справу в повному
об'ємі, судова колегія приходить до
висновку про обгрунтованість
висновків суду та безпідставності
приведених в апеляційній скарзі
доводів.

Керуючись ст.303,308,319 ЦПК
України,апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 травня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів.

Судді: /підписи/