Справа № 367/2268/13-ц Головуючий у І
інстанції Провадження № 22-ц/780/5379/14
Доповідач у 2 інстанції
УХВАЛА

Іменем України

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О., Сержанюка
А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29 травня 2013 року
у справі за позовом Прокурора міста
Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа:
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсним рішення, державного
акту на право власності на землю,
визнання права на земельну ділянку, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

До Ірпінського міського суду
Київської області надійшов зазначений
вище позов, який прокурор мотивував
тим, що рішенням Коцюбинської селищної
ради Київської області від 25.12.2008 року
№ 2055/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га., для
вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення, ОСОБА_2 видано
Державний акт серії ЯЖ № 903305 на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га. із кадастровим номером
:01:040:0078 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
АДРЕСА_1.

Прокурор вважає, що спірна земельна
ділянка знаходиться за межами селища
Коцюбинське, Київської області.
Коцюбинською селищною радою Київської
області, її було передано у приватну
власність ОСОБА_2 за рахунок земель, що
перебувають в постійному користуванні
комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки вказану
земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20.06.1956 року № 673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв.

Зазначену земельну ділянку в
приватну власність відповідача було
передано без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто, без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача,
яким є КП «Святошинське лісопаркове
господарство».

Крім того, при прийнятті рішення,
Коцюбинською селищною радою Київської
області не було дотримано вимоги ст. ст.
20, 21 ЗК України, ст. 57 Лісового кодексу
України, оскільки, зміна цільового
призначення спірної земельної ділянки
з лісового фонду на - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд не
проводилась, будь-яких рішень щодо
такої зміни не приймалось.

Також зазначає, що у порушення вимог ст.
9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення вказаної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, державна експертиза
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки ОСОБА_2 не
проводилась.

Вказує, що відведення спірної
земельної ділянки відповідачу під
будівництво і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд генеральним планом
с.м.т. Коцюбинське, Київської області не
передбачено, а отже, оскаржуване
рішення Коцюбинською селищною радою
Київської області прийнято також у
порушення вимог ст. 39 ЗК України,
ст.ст. 3, 10, 12, 13, 23 Закону України «Про
планування і забудову територій».

Також зазначив, що ОСОБА_2 відчужив
зазначену вище земельну ділянку
ОСОБА_1, про що зроблено відмітку на
державному акті про право власності на
земельну ділянку.

Вважає, що рішення Коцюбинської
селищної ради Київської області від
25.12.2008 року № 2055/25-5 не відповідає
вимогам закону, порушує право
державної власності на спірну земельну
ділянку, а тому підлягає визнанню
недійсним. З цих же підстав, як вказує
прокурор, підлягає визнанню недійсним
виданий ОСОБА_2 на підставі вказаного
рішення державний акт на право
власності на земельну ділянку із
відміткою про перехід права власності
на земельну ділянку ОСОБА_1

Вказує, що зазначений вище договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 09.10.2009 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, є нікчемним згідно ст. 228 ЦК
України.

Зазначає, що, оскільки уповноваженим
державою органом рішення про передачу
спірної земельної ділянки у власність
ОСОБА_2 не приймалось, тому, відповідно
до ст. 346 ЦК України право державної
власності на цю ділянку не припинено, а
право власності відповідача на неї на
законних підставах не виникло.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Просив визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2055/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку №26, господарських
будівель і споруд по вул. Райдужна, в
смт. Коцюбинське, Київської області,
визнати недійсним Державний акт серії
ЯЖ № 903305 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га. із кадастровим
номером :01:040:0078 для будівництва і
обслуговування жилого будинку АДРЕСА_1
із відміткою про перехід права
власності на земельну ділянку ОСОБА_2
та скасувати його державну реєстрацію.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області від
29.05.2014 року позов задоволено
частково.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просив, заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 29 травня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог прокурора
м. Ірпеня Київської області скасувати,
ухвалити в цій частині нове рішення про
відмову в їх задоволенні. Зазначив, що
заочне рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають дійсним
обставинам справи.

Перевіривши законність і
обґрунтованість заочного рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 29.05.2014 року в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29.05.2014 року
відповідає вказаним вимогам закону,
так як в судовому засіданні
встановлено, що рішенням Коцюбинської
селищної ради Київської області від
25.12.08 року № 2055/25-5 «Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передачі у приватну власність
земельної ділянки площею 0,15 га. На
підставі зазначеного рішення, ОСОБА_2
видано Державний акт серії ЯЖ № 903305 на
право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га. із кадастровим номером
:01:040:0078 для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд в смт.
Коцюбинське Київської області по вул.
Райдужна, 26.

В подальшому, ОСОБА_2 відчужив
зазначену земельну ділянку
відповідачу ОСОБА_1 на підставі
договору купівлі-продажу від 09.10.2009
року, про що було здійснено напис на
державному акті на право власності на
земельну ділянку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно з ч 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою і відшкодування
збитків.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Пунктом «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України
передбачено, що до повноважень
сільських, селищних, міських рад у
галузі земельних відносин на території
сіл, селищ, міст належить передача
земельних ділянок комунальної
власності у власність громадян та
юридичних осіб відповідно до цього
Кодексу.

За првилами ч.ч. 1, 2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Набуття права на землю
громадянами та юридичними особами
здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
в тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

В п. 12 Перехідних положень ЗК України
вказано, що до розмежування земель
державної та комунальної власності
повноваження щодо розпорядження
землями (крім земель, переданих у
приватну власність, та земель,
зазначених в абзацах другому та
четвертому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні, міські
ради з урахуванням вимог абзацу
третього цього пункту, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Вказані обставини також встановлені
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
23.12.2011 року, в якій зазначено, що крім
Указу Президії Верховної Ради
Української РСР від 11.02.1941 року, яким зі
складу Білицької селищної ради
виключено населений пункт Берковець,
перейменовано смт. Берковець в смт. ім.
Коцюбинського і включено до складу
селища імені Коцюбинського залізничну
станцію Біличі та Указу від 30.12.1962 року,
яким сел. Коцюбинське було
підпорядковано Ірпінській міській
раді Київської області і разом з нею
підпорядковано безпосередньо
Київській обласній раді, а також Указом
від 04.01.1965 року, яким смт. ім.
Коцюбинського перейменовано в сел.
Коцюбинське, інших рішень щодо
адміністративно-територіального
устрою селища Коцюбинське не
видавалось; землевпорядна
документація стосовно встановлення
меж смт. ім. Коцюбинського відповідно
до Указу Президії Верховної Ради УРСP
від 11.02.1941 року не збереглась; проекти
рішень про встановлення меж м. Києва та
меж селища Коцюбинське не
затверджувались; з моменту набрання
чинності ЗК України 2001року по даний час
проект встановлення межі селища
Коцюбинське, відповідно до вимог
вказаного Кодексу Київською обласною
радою не затверджувався.

Крім того, вищевказаною постановою
суду встановлено, що Коцюбинська
селищна рада Київської області при
прийнятті рішень щодо відведення
земельних ділянок у власність 501
громадянину, у тому числі і відповідачу
ОСОБА_2, керувалася матеріалами
техніко-економічного обґрунтування та
перспективним планом розвитку селища
Коцюбинське, Київської області
затверджених рішенням «Про
перспективний план розвитку смт.
Коцюбинське» від 25.09.2008 року № 689/22-5.

Постановою Ірпінського міського
суду Київської області від 23.11.2009 року
було встановлено, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 24.09.2008 року № 689/22-5 «Про
перспективний план розвитку сел.
Коцюбинське» та рішенням від 28.10.2008
року № 711/22-5 «Про передачу деревної
рослинності віднесену до категорії
зелених насаджень в межах сел.
Коцюбинське» не встановлювались межі
селища Коцюбинське, Київської області,
а фактично Коцюбинська селищна рада
Київської області виконувала вимоги
ст. 173 ЗК України щодо реалізації
процедури встановлення меж селища.
Генерального плану селища Коцюбинське,
Київської області на момент ухвалення
вищевказаних рішень не було, його межі
не були чітко визначеними, а його
статус був сформований на підставі
Указу Президії Верховної Ради УРСР від
11.02.1941 року. Немає ніяких підстав
вважати, що Коцюбинська селищна рада
при винесенні вищевказаних рішень
вирішувала питання належності до її
території будь яких земель у певно
визначених межах.

Отже, на момент прийняття спірного
рішення, межі смт. Коцюбинське,
Київської області у передбаченому
законом порядку не були визначені та
встановлені.

Згідно висновку Управління охорони
навколишнього природного середовища в
Київській області про погодження
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки у власність
відповідача, управлінням надано
позитивний висновок за умови
проведення процедури зміни цільового
призначення спірної земельної ділянки
на землі житлової забудови та внесення
відповідного коригування до
Генерального плану сел. Коцюбинське,
Київської області або ж розробки
відповідного містобудівного
обґрунтування, однак, як вбачається з
проекту землеустрою, вказані умови
висновку виконані не були.

Також, в судовому засіданні
встановлено, що на момент прийняття
спірного рішення, була відсутня
містобудівна документація, визначена
Законом України «Про планування і
забудову територій» в сел. Коцюбинське,
Київської області.

За таких обставин, Ірпінський
міський суд Київської області прийшов
до правильного висновку про те, що при
прийнятті спірного рішення,
Коцюбинською селищною радою Київської
області було порушено вимоги ст. 39 ЗК
України і ст. 3 Закону України «Про
планування і забудову територій».

Крім вказаного, пунктом 5 Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
від 20.12.2011 року № 4176-VI «Про внесення
змін до деяких законів України щодо
вдосконалення порядку здійснення
судочинства», встановлено, що позов про
визнання незаконним правового акта
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, яким
порушено право власності або інше
речове право особи, може бути подано
протягом трьох років з дня набрання
чинності цим Законом, отже позивач не
пропустив строк для подачі даного
позову до суду.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що Коцюбинською селищною
радою Київської області спірне рішення
прийнято з порушенням вимог п. 12
Перехідних положень Земельного
кодексу України, оскільки селищна рада
розпорядилася земельною ділянкою, яка
розташована за межами смт. Коцюбинське,
Київської області, а тому, на законних
підставах визнав недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25.12.2008 року № 2055/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Відповідно до ст. 155 ЗК України у разі
видання органом виконавчої влади або
органом місцевого самоврядування акта,
яким порушуються права особи щодо
володіння, користування чи
розпорядження належною їй земельною
ділянкою, такий акт визнається
недійсним.

Так як рішення Коцюбинської селищної
ради Київської області від 25.12.2008 року
№ 2055/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1» судом визнається недійсним, а
тому є правильним і висновок
Ірпінського міського суду Київської
області про визнання недійсним
Державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданий на підставі
такого рішення відповідачу, з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_1 та скасовування його
державної реєстрації.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що Ірпінський міський суд
Київської області повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
порушень норм процесуального
законодавства при розгляді справи не
допустив, тому, апеляційну скаргу
ОСОБА_1 необхідно відхилити, а заочне
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 29.05.2014 року
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 29 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: