Справа № 456/5915/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулкевич О.В.
Провадження № 22-ц/783/5519/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:48
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4;

відповідача ОСОБА_5 і його представника
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 12 червня 2014
року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_5, у якому
просили суд ухвалити рішення, яким
поділити майно, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, а саме: визнати за
нею право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що сторони по справі з 27.11.2004 року по
02.06.2011 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, який
проживає з позивачкою та перебуває на
її утриманні.

За час перебування у шлюбі сторонами по
договору купівлі-продажу, посвідченому
25.12.2006 року приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу ОСОБА_8 за реєстровим №4372, було
придбано квартиру АДРЕСА_1 (в
подальшому - „спірна квартира"), однак
угоди про її добровільний поділ між
сторонами не досягнуто (а.с. 2).

Оскаржуваним рішенням вище згадані
позовні вимоги задоволено. Проведено
поділ майна, що є спільною сумісною
власністю колишнього подружжя,
наступним чином: виділено ОСОБА_4 та
визнано за нею право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. Стягнуто із
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 030 (одну
тисячу тридцять) грн. 37 коп. судових
витрат та витрат на правову допомогу
(а.с. 84-85).

Дане рішення оскаржив відповідач
ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване
рішення змінити, а саме: виділити
позивачці ОСОБА_4 та визнати за нею
право власності на 1/5 частину спірної
квартири, а також провести розподіл
судових витрат відповідно до
задоволених судом вимог, покликаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи, та на
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вважає, що судом неправомірно не
було взято до уваги наступні обставини.

Спірну квартиру було придбано в
іпотеку і згідно договору
купівлі-продажу даної квартири від
25.12.2006 року її вартість становила 103 871
грн., які продавці отримали від нього
(як покупця) наступним чином: 22 871 грн.-
до підписання даного договору, а 81 000
грн. - за рахунок іпотечного кредиту
№1DIU-M/2006 від 25.12.2006 року - після
підписання даного договору, про що
зроблено нотаріально посвідчену заяву.

02.06.2011 року рішенням Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області їх з позивачкою шлюб було
розірвано.

У період перебування у шлюбі та з часу
придбання квартири він повернув банку
18 484 грн. 30 коп. основного кредиту з суми
81 000 грн., якою було оплачено продавцю
вартість квартири.

Решту суми - 62 515 грн. 70 коп. з позичених 81
000 грн. - ним одноособово було виплачено
банку, як позичальнику коштів, вже
після розірвання шлюбу.

З урахуванням вище наведеного, вважає,
що у відсотковому відношенні вклади у
вартість квартири становлять:

- відповідача: 83 193 грн. 35 коп. =
80 % (4/5 частки квартири);

- позивачки: 20 677 грн. 65 коп. = 20 %
(1/5 частки квартири).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
апелянта і його представника на
підтримання доводів апеляційної
скарги та заперечення цих доводів зі
сторони представника позивачки,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Задоволення позовних вимог у повному
обсязі суд мотивував тим, що спірна
квартира була придбана під час шлюбу
сторін та за кошти подружжя, а тому є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а відтак та обставина, що
більша частина кредитних коштів,
отриманих відповідачем за договором
іпотечного кредиту на придбання
спірної квартири, була сплачена
відповідачем вже після розірвання
шлюбу сторін, не позбавляє позивачку
права власності на її частину.

Незважаючи на правильність вище
наведених висновків в цілому, в
кінцевому підсумку суд зробив висновки
без урахування чинних норм
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, а також без
урахування усіх обставин по справі, а
саме - того, що відповідач не заперечує
права власності позивачки на частину
спірної квартири, а лише оспорює розмір
цієї частини, виходячи з наступного.

Статтею 69 Сімейного кодексу (СК)
України встановлено, що дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу, а згідно зі ст. 65 СК України -
договір, укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї. Наведене означає, що
дружина та чоловік незалежно від
припинення шлюбу мають рівні права та
обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі
майна, оскільки розірвання шлюбу не
звільняє подружжя від зобов'язань за
кредитом.

Виходячи з норм ст.ст. 57, 61, 70 СК України,
спільною сумісною власністю чоловіка і
дружини є виключно та частка квартири,
кредит за яку був сплачений подружжям
за час перебування у шлюбі. Натомість
частка квартири, кредит за яку був
сплачений одним з подружжя після
розлучення за рахунок його особистих
коштів, є приватною власністю того з
подружжя та не підлягає розподілу між
подружжям.

Статтею 372 ЦК України встановлено, що
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними (ч.1) і що у разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом,
однак за рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення (ч.2).

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя» міститься роз'яснення про те,
що при вирішенні спору між подружжям
про майно необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна і час його
придбання, а у пункті 24 - про те, що до
складу майна, що підлягає поділу,
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Згідно з абзацом 2 пункту 17 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», спільна власність
вважається частковою, якщо договором
або законом не встановлена спільна
сумісна власність на майно (ч. 4 статті
355 ЦК), тобто - діє презумпція спільної
часткової власності. Частки у праві
спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом. Отже, якщо
розмір часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при придбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається з
урахуванням вкладу кожного із
співвласників у придбання
(виготовлення, спорудження) майна.

Матеріалами справи стверджується
наступне.

25 грудня 2006 року між Банком „Фінанси та
Кредит" та відповідачем ОСОБА_5 було
укладено Договір про іпотечний кредит,
згідно якого ОСОБА_5 було надано у
кредит 81 000 грн. під 13,4 % річних на
придбання за договором купівлі-продажу
від 25 грудня 2006 року спірної квартири
(а.с. 26-33).

Згідно Договору поруки від 25 грудня 2006
року поручителем за вище згаданим
Договором про іпотечний кредит
виступила позивачка ОСОБА_4 (а.с. 34-35).

В цей же день, 25 грудня 2006 року,
відповідач ОСОБА_5 по Договору
купівлі-продажу купив спірну квартиру
за 103 871 грн., 22 871 грн. з яких продавець
цієї квартири отримав до підписання
даного договору, а 81 000 грн. ОСОБА_5
зобов'язувався сплатити за рахунок
іпотечного кредиту вже після
підписання Договору купівлі-продажу
квартири (а.с. 52-53).

Також в цей же день, 25 грудня 2006 року,
спірну квартиру по Договору іпотеки
було передано Банку „Фінанси та
Кредит" в іпотеку (а.с. 38-40).

Рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 02.06.2011 року
шлюб між сторонами було розірвано (а.с.
76).

Згідно довідки Банку „Фінанси та
Кредит" від 26.07.2013 року № 898 за період з
25.12.2006 року (день укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири та
договору про іпотечний кредит) по 30.06.2011
року (фактично - по день розірвання
шлюбу між сторонами) відповідачем
ОСОБА_5 було частково сплачено
заборгованість по кредитному договору
в сумі 60 813 грн. 07 коп., з яких: 18 484 грн. 30
коп. - повернуті кредитні кошти, а 42 328
грн. 77 коп. - сплачені відсотки за
користування кредитними коштами (а.с.
41).

Згідно довідки Банку „Фінанси та
Кредит" від 25.12.2013 року № 921 за період з
01.07.2011 року по 26.11.2012 року (вже після
розірвання шлюбу між сторонами)
відповідачем ОСОБА_5 було частково
сплачено заборгованість по кредитному
договору в сумі 72 699 грн. 70 коп., з яких: 62
515 грн. 70 коп. - повернуті кредитні кошти,
а 10 184 грн. - сплачені відсотки за
користування кредитними коштами (а.с.
42).

22 871 грн., які були сплачені до
підписання Договору купівлі-продажу
спірної квартири, та 18 484 грн. 30 коп.
повернутих кредитних коштів до 30.06.2011
року (разом - 41 355 грн. 30 коп.) - кошти за
спірну квартиру, які сплачені
сторонами (як подружжям) спільно, тобто
- на кожного з них припадає по 20 677 грн. 65
коп.

Тобто, в підсумку відповідачем за
спірну квартиру сплачено 83 193 грн. 35 коп.
(20 677 грн. 65 коп. - в шлюбі + 62 515 грн. 70 коп. -
після шлюбу), що становить 80,09 % від
вартості спірної квартири (згідно
Договору її купівлі-продажу) у розмірі
103 871 грн. (або 4/5 частин від її вартості).

Відповідно, позивачкою сплачено майже
1/5 частину вартості цієї квартири.

З відповідача на користь позивачки
також стягнуто 1 030 грн. 37 коп. судових
витрат, з яких - 500 грн. витрат на правову
допомогу (а.с. 80).

ЦПК України поділяє учасників
цивільного процесу (глава 4) на осіб, які
беруть участь у справі (ст.ст. 26-46
параграфу 1), та інших учасників
цивільного процесу (ст.ст. 47-56 параграфу
2).

При цьому процесуальний статус
представника сторони чи третьої особи
визначається, як „особа, яка бере
участь у справі" (параграф 1), а
процесуальний статус особи, яка надає
правову допомогу, як „інший учасник
цивільного процесу" (параграф 2).

За змістом ст.ст. 79, 84, 88, 89 ч.1 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення (або у разі відмови позивача
від позову), суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, в т.ч. -
витрати, пов'зані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права.

Таким чином, при вирішенні питання про
стягнення витрат на правову допомогу
визначальне значення має встановлення
в якості кого особа надавала правову
допомогу: в якості фахівця в галузі
права чи представника сторони.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 приймав у часть у даній справі,
як представник позивачки - на підставі
довіреності останньої (а.с. 7).

В той же час, за змістом вище згаданих
ст.ст. 79, 84, 88, 89 ч.1 ЦПК України витрати,
пов'язані з оплатою участі у справі
представника сторони не відносяться до
судових витрат і не підлягають
розподілу між сторонами в порядку,
передбаченому ст. 88 чи ст. 89 ч.1 ЦПК
України.

З урахуванням вище наведених обставин
по справі витрати позивачки на правову
допомогу, сплачені нею її представнику,
до відшкодування не підлягають.

Інші судові витрати позивачки - у виді
сплаченого нею судового збору (а.с. 1) -
підлягають до стягнення з відповідача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог (ч.ч. 1 і 5 ст. 88 ЦПК
України).

Так само, як підлягають до стягнення з
позивачки на користь відповідача
понесені останнім судові витрати у
виді сплаченого ним судового збору за
подачу апеляційної скарги (а.с. 91).

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п. 3
і 4, 314 ч.2, 316, 319 ЦПК України, колегія
суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 12 червня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/5
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 103
грн. 87 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 259
грн. 69 коп. в якості відшкодування
судових витрат у виді сплаченого
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскарженим
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання рішенням
законної сили.

Суддя:

Судді: