Провадження № 6/761/2070/2014
У Х В А Л А

Іменем України

20 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

при секретарі - Вітріщаку Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві в приміщенні суду
цивільну справу за поданням державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Поліщука Андрія Миколайовича про
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до Шевченківського
районного суду м. Києва із поданням про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України ОСОБА_2.

Подання обґрунтовував тим, що на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
знаходиться виконавче провадження №
37824383, відкрите на підставі виконавчого
листа № 2-4882/2010, виданого 21 січня 2011 року
Солом'янським районним судом м. Києва
про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини:
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ?
частини з усіх видів його заробітку,
але не менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 26 жовтня 2010 року і до його
повноліття. Боржником не вчинено
жодних дій, спрямованих на виконання
рішення суду, а тому державний
виконавець звернувся до суду з
вказаним поданням.

Державний виконавець та у судове
засідання не з`явився, про час та місце
слухання справи повідомлений належним
чином.

Стягувач та боржник у судове засідання
не викликалися на підставі ч. 2 ст. 377-1
ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що вказане
подання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи, 22
листопада 2010 Солом'янським районним
судом м. Києва стягнуто щомісячно з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання дитини: сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини з усіх
видів його заробітку, але не менше 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 26
жовтня 2010 року і до його повноліття.

21 січня 2011 року Солом'янським районним
судом м. Києва на підставі зазначеного
рішення видано виконавчий лист №
2-4882/2010.

30 квітня 2013 року ОСОБА_3 подано заяву до
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві про прийняття
вказаного виконавчого документу до
виконання.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, державний виконавець має
право звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

На підставі викладеного державний
виконавець звернувся до суду з
вказаним поданням, однак, суд не може
погодитись з проханням державного
виконавця про тимчасове обмеження у
праві виїзду ОСОБА_2 за межі України з
наступних підстав.

Відповідно до 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначив, що
боржник ухиляється від покладеного на
нього обов'язку виконання рішення суду,
проте жодного доказу на підтвердження
цього не надав.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від виконання. У зв'язку з викладеним,
суду належить з`ясувати, чи дійсно
особа свідомо не виконувала належні до
виконання зобов'язання.

На момент звернення до суду з поданням
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатись з
матеріалів виконавчого провадження.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань, про що вказує державний
виконавець в поданні, не може свідчити
про ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків, адже таке невиконання може
бути зумовлене об'єктивними причинами,
наприклад, внаслідок відсутності
майна, роботи, незадовільного
фінансового стану, важкої хвороби тощо.

Крім того, варто зазначити, що
державним виконавцем не додано до
матеріалів подання постанови про
відкриття виконавчого провадження, а
також доказів на надсилання її
боржникові, у зв'язку з чим у суду є
сумніви з приводу обізнаності
останнього щодо існування такого
виконавчого провадження та його
обов'язку виконати зобов'язання по
зазначеному виконавчому листу.

Разом з тим, як вбачається з акту
державного виконавця від 28 березня 2014
року, телефонним дзвінками боржник
повідомив про неможливість виконання
вимоги державного виконавця щодо
виклику для надання пояснень, оскільки
він знаходиться в лікарні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що невиконання боржником своїх
зобов'язань може бути зумовлене
об'єктивними причинами, зокрема,
хворобою.

Варто зазначити, що постановою від 24
грудня 2013 року ВП № 37824383 на все майно
ОСОБА_2 накладено арешт, а отже суд
приходить до висновку, що погашення
заборгованості може бути здійснено
шляхом звернення стягнення на належне
боржникові майно.

Також, державний виконавець у судове
засідання не з`явився, матеріали
подання не підтвердив та не надав у
судовому засіданні доказів на
необхідність обмеження боржника у
праві виїзду за межі України, хоча у
відповідності до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України
подання про обмеження у праві виїзду за
межі України розглядається за участі
державного виконавця.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

За викладених обставин суд вважає, що
подання державного виконавця щодо
тимчасового обмеження у праві виїзду
за межі України ОСОБА_2 не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 60, 377-1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
Поліщука Андрія Миколайовича про
обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги на
ухвалу суду першої інстанції протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: