АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/4682/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Черніцька І.М. Провадження №
22-ц/789/1180/14 Доповідач - Костів
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Костіва О.З.

суддів - Кузьма Р. М., Сташків Б. І.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю представників апелянта -
ОСОБА_1,

-
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_1 на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 21 серпня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельний
кооператив «Корольова-5», приватного
підприємства «Тернопільська фірма
«Будівельник» в особі арбітражного
керуючого БРИКСИ Андрія Олеговича про
визнання договору удаваним, визнання
укладеним договору часткового
правонаступництва та зобов'язання
оформити право власності,-

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
Тернопільського міськрайонного суду
із позовом до обслуговуючого
кооперативу «Житлово-будівельний
кооператив «Корольова-5», приватного
підприємства «Тернопільська фірма
«Будівельник» в особі арбітражного
керуючого Брикси Андрія Олеговича про
визнання договору від 11 серпня 2011 року
удаваним, визнання укладеним договору
часткового правонаступництва та
зобов'язання оформити права власності
на криту стоянку.

Заявлені вимоги позивачка мотивувала
тим, що3 серпня 2007 року між нею та ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник»
був укладений договір про пайове
будівництво критої стоянки для
автомобіля за №27 проектною площею 23.91
кв.м. за адресою: м. Тернопіль, АДРЕСА_1,
згідно умов якого підприємство
зобов'язувалося побудувати їй криту
автостоянку. На виконання вказаних
умов договору вона сплатила
забудовнику обумовлені договором 59775.00
грн. вартості будівництва. Рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 22 червня 2011 року за ОСОБА_3 визнано
майнові права на криту стоянку для
автомобіля площею 23.91 м.кв. за адресою:
с. Байківці, АДРЕСА_2. 11 серпня 2011 року
між ПП «Тернопільська фірма
«Будівельник» та ОК «ЖБК «Корольова-5»
укладено договір, згідно умов якого ПП
Тернопільська фірма «Будівельник»
безоплатно передала, а обслуговуючий
кооператив «ЖБК «Корольова-5» прийняв у
власність матеріали та обладнання, які
були використанні в процесі
будівництва незавершеного
багатоквартирного будинку. В червні 2013
року позивачка звернулася до ОК «ЖБК
«Корольова-5» з проханням надати
необхідні документи для реєстрації
права власності на нерухоме майно
згідно вищевказаного рішення суду,
проте листом від 02 липня 2013 року
отримала відмову. Вважає, що договір,
укладений від 11 серпня 2011 року між ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник» та
ОК «ЖБК «Корольова-5» є недійсним,
оскільки волевиявлення ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник» не
було вільним та при його укладенні не
були дотриманні вимоги ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК
України; ОСОБА_5, підписуючи договір від
імені ПП«Тернопільська фірма
«Будівельник», вийшов за межі своїх
повноважень; правочин є удаваним,
оскільки сторони фактично уклали
договір про правонаступництво прав та
обов'язків забудовника будинку по
АДРЕСА_2 в м. Тернополі. Посилаючись на
наведене, просила суд визнати
оспорюваний договір від 11 серпня 2011
року, укладений між ПП «Тернопільська
фірма «Будівельник» та ОК «ЖБК
«Корольова-5» удаваним правочином,
визнати оспорюваний договір від 11
серпня 2011 року договором часткового
правонаступництва та зобов'язати
обслуговуючий кооператив
«Житлово-будівельний кооператив
«Корольова-5» оформити право власності
на криту стоянку для автомобіля за №27,
площею 23.91 м.кв. за адресою: с. Байківці,
АДРЕСА_2 за ОСОБА_3

Заочним рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 21 серпня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1
подав на вказане рішення апеляційну
скаргу, посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що
судом неповно встановлено фактичні
обставини справи та дано невірну
оцінку доказам. Просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

У судовому засіданні представники
апелянта - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримали, посилаючись мотиви,
викладені в ній.

Представники відповідачів в судове
засідання не з'явилися, хоча були
належним чином повідомлені про день та
час розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників апелянтки, перевіривши
матеріали справи, доводи, зазначені в
апеляційній скарзі, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи із
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не представлено достатніх та
належних доказів в обґрунтування
заявлених вимог.

З таким висновком колегія суддів
погоджується.

Судом встановлено, що 13 серпня 2007 року
між ОСОБА_3 та ПП «Тернопільська фірма
«Будівельник» укладено договір
пайової участі у будівництві критої
стоянки для автомобіля за №27, площею
23.91 кв.м., яка знаходиться у житловому
будинку за адресою: АДРЕСА_1,
м.Тернопіль.

Відповідно до умов п.п.1.1 Договору, ПП
«ТФ «Будівельник» зобов'язалося
збудувати, здати в експлуатацію та
передати у власність ОСОБА_3 вказану
стоянку до кінця четвертого кварталу
2009 року.

Згідно з умовами п.2.1 Договору ОСОБА_3
при складанні Договору оплатила кошти
в сумі 59775.00 грн., що становить 100%
вартості стоянки і є фіксованою до
кінця будівництва.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 червня 2011
року за ОСОБА_3 визнано майнові права на
криту стоянку для автомобіля площею 23.91
кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_2, в с.
Байківці, Тернопільського району
Тернопільської області.

11 серпня 2011 року між ПП «ТФ
«Будівельник» та ОК
«Житлово-будівельний кооператив
«Корольова-5» укладено договір, за
умовами якого ПП «ТФ «Будівельник»
передало Кооперативу у власність
матеріали та обладнання, які були
використані у процесі будівництва
об'єкта незавершеного будівництва
(багатоквартирного житлового будинку)
по АДРЕСА_2, в с. Байківці,
Тернопільського району Тернопільської
області. Вказані матеріали та
обладнання придбано ПП «ТФ
«Будівельник» за кошти осіб, з якими
були укладенні договори щодо
будівництва багатоквартирного
житлового будинку. Кооператив взяв на
себе подальші зобов'язання щодо
організації завершення будівництва
багатоквартирного житлового будинку
по АДРЕСА_1 Тернопільського району
Тернопільської області.

Відповідно до п.1 Статуту
Обслуговуючого кооперативу
«Корольова-5», Кооператив не є
правонаступником ПП «ТФ «Будівельник»
за зобов'язаннями підприємства
стосовно укладених із громадянами
договорів про пайову участь у
будівництві житла чи будь-якими іншими
господарськими зобов'язаннями
зазначеного підприємства. Договори про
пайову участь громадян з ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник» не
накладають на Кооператив жодних
обов'язків, а носять виключно характер
підтверджуючих документів, які надають
право відповідному Пайовику
звернутися із заявою про вступ у члени
кооперативу.

Згідно Декларації про готовність
об'єкта до експлуатації, затвердженої 01
лютого 2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Тернопільській області за №ТП 5
встановлено, що група зблокованих
секційних житлових будинків з
вбудованими стоянками для автомобілів
на землях Байковецької сільської ради
Тернопільського району по АДРЕСА_1, 4
(четвертий пусковий комплекс) є
закінченим будівництвом і готовим до
експлуатації. Замовником будівництва
згідно Декларації є ОК «ЖБК
«Корольова-5».

Згідно із вимогами ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог ст.57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.204 Цивільного
кодексу України правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ст.235 ЦК України
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили. У разі встановлення
факту неправомірності насправді
вчиненого правочину удаваний правочин
може бути визнаний недійсним на
підставі вимог ч.1 ст.215 ЦК, адже в ньому
зовнішнє волевиявлення сторін не
збігається з їх внутрішньою волею.

При укладенні удаваного правочину
сторони мають намір своїми діями
досягнути такого правового результату,
який не є за законом наслідком даного
волевиявлення, а намагаються досягнути
іншого правового результату, про який
вони фактично домовились.

Тобто, за удаваним правочином права та
обов'язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину,
удаваний правочин може бути вчинено
його сторонами для приховування іншого
правочину між цими ж сторонами. Воля
сторін в удаваному правочині
спрямована на настання інших
цивільно-правових наслідків, ніж ті, що
передбачені правочином.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» за удаваним правочином
(ст.235 ЦК України) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним.

До удаваних правочинів наслідки
недійсності, передбачені ст.216 ЦК
України, можуть застосовуватися тільки
у випадку, коли правочин, який сторони
насправді вчинили, є нікчемним або суд
визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України
позивач, заявляючи вимогу про визнання
правочину удаваним, має довести: 1) факт
укладання правочину, що за його думкою
є удаваним, 2) спрямованість волі сторін
в удаваному правочині на встановлення
інших цивільно-правових відносин, ніж
ті, які передбачені правочином, тобто
відсутність у сторін іншої мети, ніж
приховати інший правочин, 4) настання
між сторонами інших прав та обов'язків,
ніж ті, що передбачені удаваним
правочином.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що позивачем не доведено, а судом не
здобуто доказів того, що оспорюваний
договір, укладений 11 серпня 2011 року між
ПП «ТФ «Будівельник» та ОК «ЖБК
«Корольова-5», вчинено сторонами для
приховання іншого правочину. Зі змісту
позовних вимог не вбачається, що воля
сторін договору була направлена на
приховування іншого правочину.

Колегія суддів не приймає до уваги
посилання апелянта на те, що
оскаржуваний договір є договором
часткового правонаступництва,
оскільки відповідно до статуту ОК «ЖБК
«Корольова-5», кооператив не є
правонаступником ПП «Тернопільська
фірма «Будівельник» за зобов'язаннями
підприємства стосовно укладених із
громадянином договорів про пайову
участь у будівництві житла чи
будь-якими іншими господарськими
зобов'язаннями зазначеного
підприємства.

Також безпідставними є позовні вимоги
про зобов'язання відповідача ОК «ЖБК
«Корольова-5» оформити право власності
на криту автостоянку для автомобіля за
№27 площею 23.91 м2 по АДРЕСА_2, в с.
Байківці, оскільки ОК «ЖБК
«Корольова-5» не є органом, який
здійснює оформлення права власності.

Крім того, договірні відносини з
приводу будівництва критої
автостоянки виникли з відповідачем ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник»
згідно договору від 13 серпня 2007 року,
який на даний час є чинним, і ПП
«Тернопільська фірма «Будівельник»
відповідає за виконання зобов'язань за
власним правочином. Окрім того, позивач
не є членом ОК «ЖБК «Корольова-5», між
нею та кооперативом не укладено жодних
угод з приводу будівництва стоянки чи
проведення будівельних робіт,
необхідних для здачі будинку в
експлуатацію, не погоджувалися суми,
які повинна сплатити ОСОБА_3 на рахунок
кооперативу, а тому зобов'язання
кооперативу перед нею відсутні.

Також колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на порушенням
сторонами при укладенні оспорюваного
договору вимог ч.ч.1-3, 5, 6 ст.203 ЦК України
та те, що договір укладений внаслідок
зловмисної домовленості сторін, а
також ОСОБА_5, підписуючи даний договір,
вийшов за межі своїх повноважень,
оскільки зазначені обставини не мають
правового значення для вирішення
справи про визнання спірного договору
удаваним.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини на які
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову,
судом першої інстанції надано вірну
оцінку обставинам справи, оскільки
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх вимог по суті заявленого позову,
а саме, що оскаржуваний договір є
удаваним правочином.

У відповідності до ст.59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Висновки суду щодо відсутності підстав
для задоволення позовних вимог
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду та не
впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно
до спірних правовідносин, застосовані
правильно.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, колегією суддів не
встановлено.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини,
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у сукупності колегія суддів
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість постановленого по
даній справі рішення та відсутність
підстав для його скасування з мотивів,
викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 21 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.З. Костів