Справа № 505/4874/14-ц
Провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2014 року Котовський
міськрайонний суд Одеської області в
складі:

головуючого судді - Нікітішина В.П.

при секретарі - Шевчук С.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Котовську
Одеської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на спадкове
майно

ВСТАНОВ И В:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, звернулась 18.11.2014 року в суд
з цією позовною заявою, вказуючи, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер її чоловік
ОСОБА_3.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

ОСОБА_3 за життя належала на праві
приватної власності земельна ділянка
площею 1,9870 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території Липецької
сільської ради Котовського району
Одеської області, згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії IV-ОД №026305, виданого Головою
Котовської райдержадміністрації
І.Я.Думбрава 02.03.2004 року і
зареєстрованого в Книзі записі
державних актів на право приватної
власності на землю за 6 №00726.

Вказаний документ виданий у
відповідності до законодавства, яке
діяло на момент набуття права
власності на землю ОСОБА_3 та земельним
ділянкам на той час не надавався
кадастровий номер.

Вона єдиний спадкоємець за
законом (у відповідності до ст. 1222 ЦК
України) який виявив бажання прийняти
спадщину.

Відповідно до вимог чинного
законодавства, в передбачений законом
шестимісячний строк після смерті
батька звернулася з заявою до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, але їй було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом, оскільки відсутній витяг з
державного земельного кадастру про
земельну ділянку та відсутній витяг з
технічної документації з нормативної
грошової оцінки землі та
рекомендовано звернутись до суду для
вирішення питання спадкування.

Виходячи з цього, просила суд
постановити рішення яким визнати за
нею в порядку спадкування за законом
право власності на спадкову земельну
ділянку батька.

Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, як
дружина покійного і спадкоємець
першої черги за законом, в ході
судового розгляду справи позов
визнала, та пояснила, що відмовилась
від спадщини чоловіка на користь дочки
ОСОБА_1.

Вислухавши сторони та дослідивши
письмові докази у справі, суд приходить
до висновку про задоволення позову,
виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Крім визнання сторонами обставин
цієї справи, зазначені обставини
справи щодо спадщини та причин
неможливості її оформлення у
нотаріальному порядку,
підтверджуються наявними у справі
письмовими доказами.

Виходячи із наявних обставин справи,
суд бере до уваги наступне.

Відповідно до вимог п. 4.20 Розділу 4
Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, оформлення та
видача свідоцтва про право на спадщину
на земельну ділянку проводиться на
підставі Державного акту про право
власності на земельну ділянку, витягу з
Державного земельного кадастру про
відсутність обмежень на земельну
ділянку або витягу з Поземельної книги,
а також витягу з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель.

Постановою пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7
«Про судову практику у справах про
спадкування» п.10. наголошено, що
відповідно до статті 1225 ЦК України
право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування (зі
збереженням її цільового призначення)
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

Статтею 131 вказаного Кодексу
зазначено, що громадяни України, мають
право набувати у власність земельні
ділянки на підставі, успадкування.

Статтею 125 Земельного кодексу
України встановлено, що право
власності на земельну ділянку, виникає
з моменту державної реєстрації цих
прав.

Стаття 126 Земельного кодексу
України визначає, що право власності на
земельну ділянку оформлюється
відповідно до Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічні вимоги зазначені в
статті 126 Закону України «Про державний
земельний кадастр» згідно з якою право
власності на земельну ділянку
оформлюється відповідно до Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Відповідно до вимог ст.3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно, яке підлягає державній
реєстрації, виникає з моменту такої
реєстрації.

Статтею 4 закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що обов'язковій реєстрації
підлягають речові права на нерухоме
майно. Статтею 5 встановлено, що у
державному реєстрі прав реєструються
права на земельні ділянки.

Статтею 9 вказаного закону
визначено, що державний реєстратор
(яким також є нотаріус) повинен
встановити відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та вже
зареєстрованими правами на нерухоме
майно та їх обтяженнями, зокрема
відповідність відомостей про нерухоме
майно, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих у документах.

Оскільки, як зазначено вище,
кадастровий номер земельній ділянці не
визначався, то позивач не має змоги
надати його нотаріусу для визначення
наявності або відсутності
суперечностей, а останній не може їх
визначити навіть шляхом подання запиту
до органів виконавчої влади
(управління Держемагенста в
Котовському районі), оскільки навіть у
районному управлінні Держземагенства
вказана інформація відсутня.

Статтею 16 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" встановлено, що
заява про державну реєстрацію прав
власності на земельну ділянку, за
письмовою заявою правонабувача, може
подаватися державним кадастровим
реєстратором, який здійснив державну
реєстрацію такої земельної ділянки.
Оскільки на момент реєстрації права
власності на вказану земельну ділянку
кадастровий номер не надавався та
відомості про неї не заносились до
кадастру, тому вона позбавлена
можливості набути права власності на
земельну ділянку на підставі вказаної
статті.

Статтею 19 закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
визначено, що державна реєстрація прав
проводиться на підставі державних
актів на право власності на земельну
ділянку у випадках, встановлених
законом.

Статтею 28-1 ч. 2 вказаного закону
передбачено, що орган, який здійснює
ведення Державного земельного
кадастру (в даному випадку управління
Держземагенства), надає органу
державної реєстрації прав інформацію
про кадастровий номер земельної
ділянки, кадастровий план
зареєстрованої земельної ділянки,
право доступу до перегляду
кадастрових карт (планів). Інформація,
одержана від органу, що здійснює
ведення Державного земельного
кадастру, вноситься державним
реєстратором під час здійснення
державної реєстрації прав на
відповідний

об'єкт до розділу Державного реєстру
прав, який містить відомості про
нерухоме майно.

Як зазначено вище, кадастровий
номер земельній ділянці не надавався і
з зазначених причин в управлінні
Держземагенства у Котовському районі
відсутня інформація про кадастровий
номер та план земельної ділянки, що
позбавляє позивача змоги реалізувати
право на спадкування нерухомого майна
(земельної ділянки).

У відповідності до ст. 11 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" порядок ведення Державного
реєстру прав визначає Кабінет
Міністрів України. Статтею 15 вказаного
закону встановлено, що перелік
документів для здійснення державної
реєстрації прав визначається
Кабінетом Міністрів України у Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 26 жовтня 2011 р. N 1141
затверджено «Порядок ведення
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» (надалі «Порядок …»)
пунктом 10 якого державного реєстратора
(у тому числі нотаріуса) зобов'язано під
час розгляду заяви (запиту) здійснювати
пошук у Державному реєстрі прав
відомостей про нерухоме майно; право
власності та суб'єкта цього права; інші
речові права та суб'єкта цих прав.

Пунктом 11 встановлено, що пошук у
Державному реєстрі прав відомостей
здійснюється за реєстраційним номером
об'єкта нерухомого майна. У разі, коли
відомості про реєстраційний номер
об'єкта нерухомого майна у заяві
(запиті) не зазначаються, пошук у
Державному реєстрі прав відомостей
здійснюється «за кадастровим номером
земельної ділянки» (ідентифікатором).

Крім того, кадастровий номер
також потрібен для внесення державним
реєстратором (нотаріусом) запису про
нерухоме майно оскільки П.20.вказаного
«ПОРЯДКУ…» визначено, що з метою
проведення державної реєстрації
виникнення права власності державний
реєстратор (нотаріус) вносить до
запису про нерухоме майно такі
відомості щодо земельної ділянки: дату
державної реєстрації земельної
ділянки; найменування органу, що провів
державну реєстрацію земельної ділянки;
кадастровий номер земельної ділянки;
площу земельної ділянки; цільове
призначення земельної ділянки;
підставу для внесення запису про
нерухоме майно: назву рішення; дату
формування рішення; індексний номер
рішення; прізвище, ім'я та по батькові
державного реєстратора; найменування
нотаріальної контори, назву
нотаріального округу.

Пунктом 36 «Правил..» встановлено,
що для формування та видачі свідоцтва
про право власності на нерухоме майно
державний реєстратор вносить до
Державного реєстру прав відомості
щодо нерухомого майна (зокрема
земельної ділянки): дату державної
реєстрації земельної ділянки;
найменування органу що провів
державну реєстрацію земельної
ділянки; кадастровий номер земельної
ділянки; площу земельної ділянки;
цільове призначення земельної ділянки.

Аналогічні вимоги містить глава 10
п. 4 підпункт 4.20. «Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами»
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 22.02.2012 року №296/5,
відповідно до якого «Видача свідоцтва
про право на спадщину на земельну
ділянку нотаріусом проводиться на
підставі документів, оформлених
відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» та
Витягу з Державного земельного
кадастру.

Також, обов'язковим є отримання
витягу з державного земельного
кадастру при вчиненні правочинів щодо
земельної ділянки у відповідності до
вимог ст.38 п.2 Закону України «Про
державний земельний кадастр».

На момент набуття права власності
на вказану земельну ділянку
землевпорядна документація не
виготовлялась, оскільки це не було
передбачено діючим законодавством з
зазначених причин вона позбавлена
можливості надати нотаріусу всі
необхідні документи для проведення
державної реєстрації та видачі
свідоцтва про право власності на
вказану земельну ділянку.

Відповідно ст.7-1 Закону України
«Про державний земельний кадастр»
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері земельних відносин,
здійснює підготовку
земельно-кадастрової документації та
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про землі,
розташовані у межах державного кордону
України; здійснює державну реєстрацію
земельних ділянок, організовує роботи
із землеустрою, що проводяться з метою
внесення відомостей до Державного
земельного кадастру.

Статтею 9 вказаного закону
визначено, що внесення відомостей до
Державного земельного

кадастру здійснюються державними
кадастровими реєстраторами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин (ДЕРЖЗЕМАГЕНСТВО).
Державний кадастровий реєстратор
здійснює реєстрацію заяв про внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру, присвоює кадастрові номери
земельним ділянкам.

Однак на підставі вказаного
закону вона також не має змоги вжити
дій щодо надання кадастрового номеру
земельній ділянці та звернутись до
державного реєстратора, оскільки у
відповідності до ст. 15 закону України
«Про державний земельний кадастр»
обов'язковим у відомостях про земельну
ділянку є зазначення інформації про її
власників (користувачів), власник же
вказаної земельної ділянки помер, а
позивач лише спадкоємець.

Статтею 21 вказаного закону
визначено, що підставою для внесення
відомостей до Державного земельного
кадастру є документація із
землеустрою щодо формування земельних
ділянок.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" право на нерухоме майно, що
виникло до набрання чинності цим
Законом, визнається дійсними у разі
відсутності його державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення.

Як вже зазначено вище,
спадкодавець набув право на земельну
ділянку у відповідності до
законодавства, яке діяло станом на 2004
рік, яким не передбачалось присвоєння
кадастрового номеру земельній ділянці
та виготовлення технічної
документації з оцінки земель.

Статтею 328 ЦК України встановлено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність права власності не
встановлена судом.

Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95
«Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» вказав, що судовий захист
права приватної власності громадян
здійснюється шляхом розгляду справ,
зокрема, за позовами про визнання права
власності на майно.

Документи які містять достатні
дані (кадастровий номер та кадастровий
план, технічна документація з оцінки
земель) для проведення реєстраційних
дій державним реєстратором щодо
спадкування земельної ділянки
відсутні, оскільки на момент набуття
останнім права власності на земельну
ділянку їх виготовлення не
передбачалось чинним законодавством.

Неможливість отримати документ
про право власності на вказану
земельну ділянку прямо слідує з
наведених положень діючого
законодавства.

Разом з тим, в порушення вимог ст.13
Закону України «Про оцінку земель»,
відсутні витяги з технічної
документації з нормативної грошової
оцінки земель. На даний час, Управління
Держземагенства у Котовському районі
Одеської області, не може надати до
Котовської нотаріальної контори
витяги з технічної документації з
нормативної грошової оцінки спадкової
земельної ділянки, тому що відповідно
до вимог ст.15 Закону України «Про
оцінку земель», підставою для
проведення оцінки землі є рішення
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування.

Також зазначена оцінка землі може
проводитись на підставі договору, який
укладається зацікавленими особами ( в
даному випадку, згідно ст. 26 Закону
України «Про землеустрій», це
землевласник та землекористувач), в
порядку встановленому законом.
Оскільки рішення органів влади чи
місцевого самоврядування про
проведення оцінки вищезазначеної
ділянки землі не має, а землевласник
помер, то провести на даний час оцінку
землі не представляється можливим.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Таким чином відсутність у позивача
можливості надати нотаріусу всі
необхідні документи для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом на вказану земельну ділянку,
позбавляє позивача у праві на
оформлення спадщини в нотаріальному
порядку. Відповідно порушене право
позивача підлягає судовому захисту,
шляхом визнання за ним права власності
на спадкову земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 10, 60,212-215 ЦПК
України, ст.ст.15,16, 328, 1216,1218, 1222, 1225, 1261,
1268,1297,1299 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_3,
який помер 18.02.2014 року, право приватної
власності на спадкову земельну ділянку
площею 1,9870 га. для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що знаходиться на території Липецької
сільської ради Котовського району
Одеської області, згідно Державного
акту на право приватної власності на
землю серії IV-ОД №026305, виданого Головою
Котовської райдержадміністрації
І.Я.Думбрава 02.03.2004 року і
зареєстрованого в Книзі записі
державних актів на право приватної
власності на землю за 6 №00726.

Рішення суду набирає законної
сили в порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду Одеської області
через Котовський міськрайонний суд
Одеської області протягом 10 днів з дня
його проголошення.

Суддя-