Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової
палати в цивільних справах

апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої -
Боднар О.В.

суддів - Готри Т.Ю.,
Джуги С.Д.

при секретарі -
Чейпеш С.І.

з участю - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Шуліки Аліни Володимирівни, що діє від
імені Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», на рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 23 вересня 2014
року справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення, -

у с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом до
позичальника та іпотекодавця ОСОБА_3, в
якому, посилаючись на порушення нею
зобов'язань щодо повернення чергової
частини грошових коштів за кредитним
договором від 12 жовтня 2005 року №
MKAWGK00000332, просило в рахунок погашення
заборгованості, яка станом на 09 квітня
2014 року становить 6 828,12 доларів США (81
049,78 грн., за курсом 11,89 грн. відповідно
до службового розпорядження НБУ від 09
квітня 2014 року), з яких:

6 255,73 дол.США - заборгованість за
кредитом,

544,89 дол.США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,

24,00 дол.США - заборгованість по комісії
за користування кредитом,

3,50 дол.США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором,

-звернути стягнення на предмет іпотеки:
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу на
підставі договору іпотеки від 12 жовтня
2005 року № MKAWGK00000332 ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
предмета іпотеки;

-виселити відповідача та інших
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у зазначеній квартирі;

-стягнути з відповідача судові
витрати.

Рішенням Мукачівського
міськрайонного суду від 23 вересня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Шуліка А.В.
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Зазначає, що суд першої інстанції
відмовляючи в позові, безпідставно
застосував норми Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» (далі -
Закон), оскільки відносини між
сторонами регулюються вимогами ст.ст.33,
40 Закону України «Про іпотеку», ст.109
Житлового кодексу України, а норми
Закону не зупиняють дію законів, які
встановлюють підстави звернення
стягнення, а застосовуються на стадії
виконання рішень. Дія Закону є
тимчасовою та не звільняє
іпотекодавців від обов'язків,
передбачених договорами іпотеки. Тому
суд першої інстанції повинен був
вирішити справу по суті.

Крім того, матеріали справи не
містять доказів того, що у відповідача
відсутнє інше житло, а тому суд першої
інстанції безпідставно застосував
норми Закону та відмовив у задоволенні
позову.

Розглянувши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи,
апеляційний суд визнав, що скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2005 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № MKAWGK00000332 (далі -
Договір), за умовами якого остання
отримала кредитні кошти у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії у
розмірі 16 630,00 дол.США на придбання
житла у сумі 15 000,00 дол.США та на оплату
страхових платежів у сумі 1 630,00 дол.США,
зі сплатою за користування кредитом 1,33
% на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом та комісії
в розмірі 0,16 % від суми виданого кредиту
щомісяця, з кінцевим терміном
повернення кредиту 09 жовтня 2015 року
(а.с. 32-35).

Погашення кредиту повинно
здійснюватися в період з 07 по 12 число
кожного місяця у сумі 277,00 дол.США.

З метою забезпечення виконання
відповідачкою зобов'язань за
Договором, 12 жовтня 2005 року між
сторонами був укладений договір
іпотеки, предметом якого є квартира,
загальною площею 54,60 кв.м., житловою
площею 31,60 кв.м., що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_3 на
праві власності на підставі договору
купівлі-продажу від 27 вересня 2005 року,
посвідченого Мукачівською ДНК за
реєстровим № ІІ-3473 (а.с. 37-40).

Відповідно до п.15 договору іпотеки
іпотекодержатель має право з метою
задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань,
передбачених Договором, вони не будуть
виконані, то достроково стягнути
наданий під забезпечення іпотекою
кредит, відсотки, комісії, винагороди
за користування кредитом, зокрема, у
випадку порушення позичальником
якого-небудь із зобов'язань,
передбачених умовами Договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
або на підставі виконавчого напису
нотаріуса або згідно із застереженням
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що міститься у цьому
договорі.

Реалізація предмета іпотеки
здійснюється відповідно до умов
договору іпотеки та чинного
законодавства України (п.22 договору
іпотеки).

Відповідач належним чином умови
Договору не виконувала, з жовтня 2013
року платежів за кредитним договором
не здійснювала.

Позивач надсилав ОСОБА_3 вимогу №
30.1.0.0/2-470 від 02 березня 2014 року про
повернення суми кредиту в повному
обсязі, а також процентів, комісії та
штрафних санкцій, нарахованих на день
повернення кредиту, в тридцятиденний
строк з дня отримання цієї вимоги, а у
разі невиконання або неналежного
виконання зобов'язання в цей строк,
відповідно до ст.40 Закону України «Про
іпотеку», добровільно звільнити
квартиру, яка є предметом іпотеки. У
вимозі зазначав, що в іншому разі
позивач має намір звернутися до суду з
позовом про примусове виселення та
зняття з реєстрації осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
зазначеній квартирі (а.с. 35-26).

Вимога була отримана відповідачкою 14
березня 2014 року, що підтверджується її
підписом на рекомендованому
повідомленні про вручення поштового
відправлення (а.с. 31).

Після отримання вимоги в березні 2014
року відповідачка здійснила платіж за
Договором, однак не повернула суму
кредиту в повному обсязі.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, станом на 09 квітня 2014 року
заборгованість відповідачки становить
6 828,12 дол.США (81 049, 78 грн.), з яких з яких:

6 255,73 дол.США - заборгованість за
кредитом,

544,89 дол.США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,

24,00 дол.США - заборгованість по комісії
за користування кредитом,

3,50 дол.США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором (а.с. 10-23).

Суд першої інстанції встановивши, що
відповідачка не виконувала належним
чином умови кредитного договору,
внаслідок чого утворилась
заборгованість і у позивача виникло
право на звернення стягнення на
предмет іпотеки, відмовив у
задоволенні позову на підставі Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Однак з таким висновком суду
погодитися не можна з огляду на
наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 Закону протягом
його дії не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Судом апеляційної інстанції була
отримана Інформація з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно, Державного реєстру іпотек,
Єдиного реєстру заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна (а.с. 90-92), з
якої вбачається, що відповідачці на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 26 вересня
2005 року, зареєстрованого приватним
нотаріусом Мукачівської МНО ОСОБА_4 за
№4571, належить квартира, загальною
площею 25,50 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_2 та, на підставі договору
купівлі-продажу від 27 вересня 2005 року,
посвідченого Мукачівською ДНК,
зареєстрованого за № ІІ-3473, квартира в
АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки.

Крім того, у паспорті відповідачки є
відмітка про те, що вона з 01 лютого 1982
року прописана за адресою: АДРЕСА_2, а з
07 жовтня 2005 року зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 42).

У зв'язку з цим, за наявності у
власності відповідачки іншого
нерухомого житлового майна, суд першої
інстанції неправильно застосував до
даних правовідносин Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» та
відмовив у позові.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону (ч.1 ст.33 Закону
України «Про іпотеку»).

Право вибору конкретного способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
покладається на іпотекодержателя.

Резолютивна частина рішення суду у
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки повинна
відповідати вимогам як ст.39 ЗУ «Про
іпотеку» так і положеннями п.4 ч.1 ст.215
ЦПК. Зокрема, у ній в обов'язковому
порядку повинно бути зазначено:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; конкретний спосіб реалізації
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

Одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Статтею 38 ЗУ «Про іпотеку»
встановлено, що дії щодо продажу
предмета іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу здійснюються
іпотекодержателем від свого імені, на
підставі іпотечного договору, який
містить застереження про задоволення
вимог іпотекодержателя, що передбачає
право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки, без необхідності
отримання для цього будь-якого
окремого уповноваження іпотекодавця.

Ціна продажу предмета іпотеки
встановлюється за згодою між
іпотекодавцем і іпотекодержателем або
на підставі оцінки майна суб'єктом
оціночної діяльності, на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна. У разі невиконання цієї умови
іпотекодержатель несе
відповідальність перед іншими особами
згідно з пріоритетом та розміром їх
зареєстрованих прав чи вимог та перед
іпотекодавцем в останню чергу за
відшкодування різниці між ціною
продажу предмета іпотеки та звичайною
ціною на нього.

Договір купівлі-продажу предмета
іпотеки, укладений відповідно до цієї
статті, є правовою підставою для
реєстрації права власності покупця на
нерухоме майно, що було предметом
іпотеки.

Отже, право іпотекодержателя на продаж
предмета іпотеки від свого імені за
рішенням суду прямо передбачене в ЗУ
«Про іпотеку» і зауважено, що будь яке
окреме уповноваження іпотекодавця для
цього не потрібне.

Тому, не підлягають до задоволення
вимоги позивача про надання йому
повноважень щодо отримання витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно; реєстрацію правочину
купівлі-продажу предмету іпотеки у
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно; отримання дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування та можливості
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
предмета іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст.109 Житлового
кодексу України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

В п.43 постанови Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
зазначено, що згідно з частиною
четвертою статті 9, статті 109 Житлового
кодексу України, статей 39 - 40 Закону
України "Про іпотеку" виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом. При цьому суд за
заявою іпотекодержателя одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Виходячи з наведеного, заявлена у
справі позовна вимога про виселення
осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі, яка є предметом
іпотеки, підлягає задоволенню тільки в
частині виселення відповідачки ОСОБА_3,
оскільки інші особи, що проживають у
квартирі залучені до справи не були,
участі у ній не приймали, письмово
іпотекодержателем про необхідність
виселення з житлового приміщення не
повідомлялися.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог. Тому, з відповідачки на
користь позивача підлягають стягненню
судові витрати в розмірі 1 215,75 грн.

Відповідно до пп.3 і 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України невідповідність висновків
суду обставинам справи та порушення
судом норм матеріального і
процесуального права є підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, ст. 526 ЦК
України, ст.ст. 33, 38-40 Закону України
«Про іпотеку», Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», колегія
суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Шуліки Аліни
Володимирівни, що діє від імені
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»,
задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 23 вересня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № MKAWGK00000332 від 12
жовтня 2005 року, яка станом на 09 квітня
2014 року складає 6 828,12 доларів США (81 049,78
грн., за курсом 11,89 грн. відповідно до
службового розпорядження НБУ від 09
квітня 2014 року), з яких:

6 255,73 дол.США - заборгованість за
кредитом,

544,89 дол.США - заборгованість за
відсотками за користування кредитом,

24,00 дол.США - заборгованість по комісії
за користування кредитом,

3,50 дол.США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
договором,

звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме: квартиру загальною площею 54,60
кв.м., житловою - 31,60 кв.м., що знаходиться
в АДРЕСА_1 та належить на праві
приватної власності ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
мешканки АДРЕСА_1) на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
(м.Дніпропетровськ, вул..Набережна
Перемоги, 50; , МФО 305299; р/р №
0001) шляхом надання права
Публічному акціонерному товариству
Комерційний банк «ПриватБанк» на
продаж предмета іпотеки від свого
імені будь-якій особі-покупцеві за
ціною, встановленою на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, мешканки АДРЕСА_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» (м.Дніпропетровськ,
вул.Набережна Перемоги, 50; ,
МФО 305299; р/р № 3111) судовий збір в
розмірі 1 215,75 грн. (тисяча двісті
п'ятнадцять грн. сімдесят п'ять коп.).

Виселити ОСОБА_3 з квартири (предмет
іпотеки), що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, без надання іншого жилого
приміщення.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

С у д д і :

Готра Т.Ю. Боднар О.В.
Джуга С.Д.