Справа № 215/6683/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
Тернівський районний суд м.
Кривого Рогу

в складі: головуючого,
судді Мельника Ю.П.

за участю:
секретаря
Паращенко В.Д.

позивача ОСОБА_1

представника
відповідача
ОСОБА_2

прокурора
Безкровної Т.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Кривому Розі
справу за позовом ОСОБА_1 до держави
Україна в особі Державного
казначейства України про
відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до держави
Україна в особі Державного
казначейства України про
відшкодування моральної шкоди
завданої незаконними діями органів
досудового слідства та прокуратури.

В позові зазначив, що 13.09.2002р. на
той час прокурором Тернівського району
м. Кривого Рогу ОСОБА_3 відносно нього
було порушено дві кримінальні справи
за ст. 191 ч. 2, ст.366, ч.І КК України. Про це
він дізнався приблизно через два тижні
та зрозумів, що ОСОБА_3 шантажує його.
Незабаром вже 03.10.2002р. вона порушила ще
одну кримінальну справу за ч. 2 ст. 191 КК
України, 21.10.2002 р. знову порушила
кримінальну справу за ч.І ст. 366 КК
України.

06.11.2002 р. слідчий ОСОБА_5 порушив
кримінальну справу також відносно
нього за ч.2 ст. 191 та ч.2 ст.366 КК України.

22.11.2002 р. він випадково зустрів
ОСОБА_3, яка поставила умову, або він
відкупиться, або вона і далі буде
порушувати проти нього кримінальні
справи та буде позбавлений волі.

Він не піддався шантажу, а ОСОБА_3
знову 05.12.2002р. порушила відносно нього
кримінальну справу за ст. 191 ч. 5 КК
України, потім 15.01.2003р. за ч. 4 ст. 191 КК
України, а слідчий ОСОБА_5 02.02.2003р.
порушив проти нього ще одну
кримінальну справу за ч.2 ст. 366 КК
України.

Таким чином, за вказаний період
проти нього було порушено 7
кримінальних справ по 9 епізодах, тобто
фактично 9 кримінальних справ.

Порушуючи ці кримінальні справи
ОСОБА_3 і ОСОБА_5 грубо порушили вимоги
кримінально - процесуального
законодавства.

Згідно ст.94 КПК України, приводами
до порушення кримінальної справи є
заява або повідомлення підприємств,
організацій, посадових осіб,
представників влади, явки з повинного,
повідомлення в пресі, безпосереднє
виявлення органом дізнання, слідчим
або прокурором ознак злочину. Нічого
цього по цих кримінальних справах не
було, більше того, адміністрація ДП
«Укрспецюст» в ході слідства
наполягала на тому, що за період роботи
в цьому підприємстві ніякої
матеріальної шкоди він - ОСОБА_1 не
завдавав і адміністрація підприємства
ніяких претензій до нього не має,
оскільки жодної шкоди підприємству ним
не було заподіяно. Таким чином, приводу
порушення цих кримінальних справ не
було.

Таке відверте свавілля викликало
крайнє обурення з його сторони і вже у
грудні 2002 року він звернувся до
прокуратури Дніпропетровської області
з вимогою притягти ОСОБА_3 і ОСОБА_5 до
кримінальної відповідальності.

З такими заявами він звертався до
посадових осіб прокуратури
Дніпропетровської області, однак на
всі ці заяви і скарги він отримував
одну і ту ж відповідь, що після
ретельної перевірки в діях ОСОБА_3 і
ОСОБА_5 ніяких порушень кримінально -
процесуального законодавства не
встановлено, тобто всі кримінальні
справи відносно нього було порушено на
законних підставах. Такі відповіді
остаточно зламали його.

Крім того, прокурор
Центрально-Міського району м.Кривого
Рогу 28.08.2004р. порушив проти нього також
кримінальну справу за ч.2 ст.367 КК
України, підстави для якої не існувало.

Він неодноразово звертався до
Генерального прокурора України з
заявами про притягнення до
кримінальної відповідальності
прокурора Струкову та слідчого
Журкова, однак Генеральна прокуратура
пересилала його скарги та заяви до
прокуратури Дніпропетровської
області, а прокуратура
Дніпропетровської області пересилала
їх прокурору Тернівського району м.
Кривого Рогу ОСОБА_3, яка взагалі жодним
чином не реагувала па ці скарги та
заяви.

09.01.2003 р. ОСОБА_3 надіслала
кримінальну справу в звинувачені його
за ч.5 ст. 191, ч.І ст.366 КК України до
Дзержипського районного суду для
розгляду по суті. Однак суддя цього
суду ОСОБА_9 направила цю справу на
додаткове розслідування. ОСОБА_3
оскаржила що постанову, однак
Апеляційний суд Дніпропетровської
області залишив її апеляцію без
задоволення. Після цього ОСОБА_3
змушена була закритти цю кримінальну
справу за п.2 ст.6 КПК України.

В листопаді 2002 року прокурором
Жовтневого району м. Кривого Рогу дві
кримінальні справи, порушені ОСОБА_3
15.09.2002р. були закриті як незаконні за ст.
6 п. 2 КПК України, а також по справі, яка
порушена 15.01.2003р.. за його скаргою
Тернівський районний суд скасував
постанову про порушення кримінальної
справи як незаконну.

07.02.2007 р. Тернівський районний суд
скасував постанову від 02.02.2003р. як
незаконну, однак прокуратура оскаржила
що постанову суду до апеляційного суду.

22 липня 2007 р. Апеляційний суд
Дніпропетровської області відмовив в
задоволені апеляції прокуратури
Тернівського районну м. Кривого Рогу а
рішення Тернівського районного суду
залишив в силі.

Цими незаконними діями посадові
особи прокуратури Дніпропетровської
області завдали йому значної моральної
шкоди.

Так, порушивши перші кримінальні
справи робітники прокуратури
організували тотальний терор відносно
нього і членів його родини. З цією метою
11 разів здійснювали відносно нього
примусовий привід до прокуратури, хоча
законних підстав для примусового
приводу не було. Такі примусові приводи
було організовано 03.12.2002р.. 10.12.2002р.,
15.12.2002р., 21.12.2002р., 24.02.2003р., 27.02.2003р.,
12.03.2003р., 14.03.2003р., 06.06.2003р., 11.06.2003р. без
постанов про ці приводи.

Ніякий організм не в змозі
витримати таке свавілля і тому він
18.12.2002 р. потрапив у лікарню з діагнозом
«стенокардія напруження, ішемічна
хвороба серця», хоча до цього на серце
ніколи не скаржився. Знаходився я в
лікарні до 26.12.2002 р., але й 21.12.2002 р.
працівники міліції забрали його з
лікарняного ліжка для допиту.

19.02.2003 р. він знову потрапив до
лікарні, але на цей раз у зв'язку з
порушенням нервової системи, та знову
24.02.2003 р., 27.02.2003 р. і 12.03.2003 р. він з
лікарні у примусовому порядку
доставлявся до прокуратури. Потім
вимушений був лікуватися дома. У цей
період слідчий кожного дня телефонував
за його відсутності до нього додому і
розмовляв з йог неповнолітньою донькою
Наталією коли вона приходила зі школи
та в усіх деталях змальовував, умови
утримання у слідчому ізоляторі, якщо
його заарештують. Від цих розповідей
донька Наталія захворіла і потрапила
до лікарні з хворобою серця.

Під таким приниженням та
знущанням він та його сім'я була на
протязі майже п'яти років. Спроби
притягти його до кримінальної
відповідальності закінчились лише в
липні 2007р., коли кримінальні справи
проти нього були остаточно закриті.

Порушені проти нього кримінальні
справи стали причиною серйозних
проблем для його політичної
діяльності, оскільки під час виборів до
Верховної Ради він балотувався до
Верховної Ради України по виборчому
списку «Народний блок Литвини» від
Української селянської демократичної
партії. Це була серйозна і болюча
компрометація.

Оскільки інформація про те, що
проти нього порушено кримінальні
справи була опублікована в ЗМ1 всієї
України (Інтернет, газети) це серйозно
скомпрометувало його як адвоката,
вдарило по його діловій репутації, по
його честі і гідності.

Якщо взяти до уваги, що він в
минулому був суддею, головою районного
суду, директором Криворізького філіалу
ДП «Укрспецюст», тобто людиною з
високим соціальним статусом, почуттям
власної гідності, то такі приниження
вкрай негативно діяли на його психіку,
нервову систему, стан його здоров'я.

В жовтні 2002р. він помітив, що за
ним ведеться зовнішнє спостереження і
це зовнішнє спостереження велося па
протязі року, телефоні розмови
прослуховувалися.

В трудні 2002 р. від нього було взято
підписку про невиїзд і ця міра
запобіжного заходу діяла до 22 липня
2007р.. тобто па протязі 5 років він був
фактично позбавлений права на приватне
життя та позбавлений можливості
пересуватися, виїжджати навіть за межі
свого міста.

В період 2002-2003р.р. у приміщенні
державного підприємства, де він був
директором, постійно працювала за
завданням прокуратури бригада
працівників КРУ. З цієї причини робота
підприємства була повністю
паралізована, щоб дати підприємству
можливість нормально працювати він на
початку 2003р. був змушений піти з
займаної посади, втративши таким чином
престижну і добре оплачувану роботу.

Всі ці незаконні дії працівників
прокуратури Тернівського районну м.
Кривого Рогу і прокуратури
Дніпропетровської області по
відношенню до нього він розцінюю як
катування.

На протязі 5 років я піддавався
безперервним знущанням, незаконним
примусовим приводам та приниженням.

У зв'язку з цими переслідуваннями,
він змушений був постійно їздити в
прокуратуру, суди, як у місті Кривому
Розі, так і в прокуратуру області,
обласний апеляційний суд, витрачаючи
на це значні кошти, а також витрачаючи
свій особистий час, який він міг би
витратити на інші цілі, в тому числі і
на особисте лікування.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди повинен
визначатися з урахуванням конкретних
обставин цієї справи, характеру і
обсягу заподіяних моральних страждань,
їх тривалості, наслідків і інших
негативних впливів, в наслідок
притягнення його до кримінальної
відповідальності, а тому на його думку
обмежуватись тільки арифметичним
підрахуванням кількості місяців та
днів, які він знаходився під слідством
і судом не слід.

Тому заподіяну йому моральну
шкоду він оцінює в 1 000 000 грн. та
просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 наполягав на своїх позовних
вимогах.

Представник відповідача ОСОБА_2 з
позовними вимогами позивача не згодна,
та вважає, що сума моральної шкоди
необґрунтовано завищена, а тому в
задоволені позовних вимогах слід
відмовити.

Прокурор Безкровна Т.О., яка брала
участь в розгляді справі, в судовому
засіданні вважає, що позивачем не
надано допустимих доказів розміру
заподіяної йому шкоди, а саме відсутня
відповідна постанова (ухвала)
компетентного органу про визначення
розміру заподіяної шкоди, а тому
виходячи із засад розумності та
справедливості, ураховуючи характер та
обсяг моральних страждань, яких зазнав
позивач у зв'язку з порушенням
кримінальних справ, той розмір
відшкодування моральної шкоди, який
було заявлено позивачем до
відшкодування, не підлягає стягненню.

Вислухавши сторони та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Протягом періоду часу з 13.09.2002 по
07.07.2007 у відношенні позивача ОСОБА_1
прокуратурою Тернівського району м.
Кривого Рогу, прокуратурою
Інгулецького району м. Кривого Рогу та
Центрально - міського району м. Кривого
Рогу незаконно порушено ряд
кримінальних справ, що пізніше були
закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України
(в ред. 1960 року). - а.с.4-12.

13.09.2002 року, 03.10.2002 року та 15.01.2003
року прокурором Тернівського району м.
Кривого Рогу порушено 3 кримінальні
справи відносно ОСОБА_1 за №№54029026, 54029030
та 54039000 відповідно, за ч. 1, ч. 4 ст. 191 КК
України.

01.12.2003 року вказані кримінальні
справи об'єднано та присвоєно
кримінальній справі номер 54029030.

28.09.2006 року вказану кримінальну
справу за вих. 2292 направлено до
прокуратури Дніпропетровської
області.

Також були порушенні кримінальні
справи від 03.10.2002 року, 21.10.2002 року, 06.11.2012
року, 05.12.2002 року, 15.01.2003 року та 02.02.2003
року.

Постановою Тернівського
районного суду м. Кривого Рогу від
07.02.2007 року було скасувано постанову
слідчого прокуратури Тернівського
району м. Кривого Рогу ОСОБА_5 про
порушення кримінальної справи від
02.02.2003 року відносно ОСОБА_1 по ч. 2 ст. 366
КК України - а.с.4-12.

Кримінальна справа №54029030
направлена прокуратурою
Дніпропетровської області до
прокуратури Інгулецького району м.
Кривого Рогу для проведення досудового
слідства.

14.06.2006 року вказану кримінальну
справу закрито, на підставі ст. 6 п. 2 КПК
України (в редакції кодексу 1960 року) у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_1
складу злочину, разом з тим вказану
постанову прокуратурою області
скасовано, а вищевказану кримінальну
справу 29.09.2006 року направлено прокурору
Інгулецького району м. Кривого Рогу для
проведення додаткового розслідування.

29.12.2006 року слідчим прокуратури
Інгулецького району м. Кривого Рогу по
вказаній кримінальній справі винесено
постанову про закриття кримінальної
справи, на підставі ст. 6 п. 2 КПК України
(в редакції кодексу 1960 року) у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
злочину.

Крім того встановлено, що 20.08.2004
року прокурором Центрально-Міського
району м. Кривого Рогу ОСОБА_8 відносно
ОСОБА_1 порушено кримінальну справу за
ознаками складу злочину, передбаченого
ч. 2 ст. 367 КК України.

01.10.2004 року Центрально-Міським
районним судом м. Кривого Рогу винесено
постанову, якою скаргу ОСОБА_1
задоволено, постанову про порушення
кримінальної справи від 20.08.2004 року
скасовано.

Разом з тим, в подальшому повторно
за тим же фактом прокурором
Центрально-Міського району м. Кривого
Рогу ОСОБА_8 порушено кримінальну
справу, яку постановою слідчого
прокуратури від 27.12.2006 року закрито, на
підставі ст. 6 п. 2 КПК України (в
редакції кодексу 1960 року) у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
злочину.

Наведені факти не оспорюються
сторонами.

Статтею 1176 Цивільного кодексу
України передбачено, що завдана
фізичній особі шкода внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
затримання відшкодовується державою в
повному обсязі. При цьому згідно
частини 7 цієї статті визначено, що
порядок відшкодування такої шкоди
встановлюється законом.

Відповідно до положень ст. 1
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» (далі - Закон)
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян.

Згідно ст. 2 вказаного закону
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках, серед
іншого, постановлення
виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст.ст. 4, 13 Закону
відшкодування моральної шкоди
провадиться в разі, коли незаконні дії
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду завдали моральної
втрати громадянинові, призвели до
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством чи судом
згідно з ч. 3 ст. 13 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянину незаконними діями органів
дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» проводиться
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Визначаючи розмір стягнення
моральної шкоди суд повинен
враховувати вимоги ч. 5, 6 ст. 4 та ст. 13
Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури та суду» та п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.95 № 4 «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(нематеріальної) шкоди» в частині
визначення розміру моральної шкоди
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховується стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, ступень зниження
престижу, час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Крім того, визначаючи розмір
відшкодування, суд має керуватися
принципами рівності, поміркованості,
розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути не більш, аніж достатнім для
розумного задоволення потреб
потерпілої особи і не повинен
призводити до її збагачення.

Одже, суд вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди повинен
становити не менше 68 208 грн.,
враховуючи період перебування
позивача під слідством та судом (13.09.2002
року до 07.07.2007 року - 56 місяців) та розмір
мінімальної заробітної плати - 1218 грн.,
яка визначена законом на час розгляду
справи (56 місяців х 1218 грн. = 68208 грн.).

А з урахуванням конкретних
обставин справи, характеру й обсягу
заподіяних моральних страждань
(хвороба, професійна та ділова
репутація, приниження честі і гідності,
вимушена втрата роботи, компрометація
в політичній діяльності), їх тривалость
(56 місяців), наслідків й інших
негативних впливів внаслідок
притягнення позивача до кримінальної
відповідальності, суд вважає, що розмір
відшкодування моральної шкоди слід
визначити в розмірі 160 000 грн.

На підставі ст.1176 ЦК України,
ст..ст.1,2.4,13 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», п. 9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.95 № 4 «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(нематеріальної) шкоди», ст.10, 11, 60, 88, 209
ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до держави Україна в
особі Державного казначейства України
про відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Державної
казначейської служби за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_1 160000 грн. (сто шістдесят тисяч) на
відшкодування моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства та прокуратури.

В іншій частині позову -
відмовити.

Судові витрати по справі віднести
за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана всіма учасниками по
справі до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Тернівський районний суд м. Кривого
Рогу протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: