Справа № 682/278/14-ц
Провадження № 2/682/210/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05.08.2014 року5.08.2014 року Славутський
міськрайонний суд Хмельницької
області в складі:

головуючого судді Тончук Р.І.

при секретарі Придачук Г.Л.

за участю позивачки ОСОБА_1її
представника ОСОБА_2,

представника відповідачки
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу
за договорами позики та відшкодування
моральної шкоди за порушення
виконання зобов»язань,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
договорами позики в загальній сумі 42095
грн.20 коп. Посилається на те, що у січні
2010 року відповідачка взяла у неї в борг
20000 грн., видавши про це розписку та
зобов»язавшись повернути борг до 15.04.2010
року.

29.03.2011 року ОСОБА_4 взяла у неї в борг 1000
доларів США. Також видала про це
розписку і зобов»язалась повернути
борг до 29.06.2011 року.

У березні 2013 вони уклали усний договір
позики, за яким ОСОБА_4 позичила у неї 7000
грн. За їх домовленістю повинна була
повернути борг протягом 2-х тижнів.

3.06.2013 року ОСОБА_4 позичила у неї 2000
доларів США. У виданій розписці
зобов»язувалась повернути борг до
3.08.2013 року. Однак, відповідачка
повернула їй лише 10000 грн. за договором
позики за січень 2010 року. Решта боргу за
всіма договорами позики не повернута.

Просила стягнути з відповідачки на її
користь 41000 грн. боргу та 3% річних за
прострочення виконання зобов»язання,
що складає 1095 грн.20 коп. , а всього 42095
грн. 20 коп. Крім того, просила стягнути
з відповідачки на її користь 6000 грн.
моральної шкоди, що полягає у моральних
стражданнях у зв»язку з тривалим
неповерненням коштів, порушенні
звичного способу життя, докладанні
додаткових зусиль для організації
свого життя та повернення коштів.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
збільшила розмір позовних вимог і
просить стягнути борг за договорами
позики з врахуванням курсу долара на
день розгляду справи, що становить 51950
грн.,36 коп. три відсотки річних, що
становлять 2444 грн., а всього 54394 грн. 36
коп. та, крім того 6000 грн. моральної
шкоди.

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явилась. Про день та час розгляду
справи повідомлена у встановленому
порядку. У наданих суду заявах просила
розглянути справу у її відсутність.
Будучи присутньою у судовому засіданні
29.04.2014 року, позову не визнала. Суду
пояснила, що дійсно брала у позивачки у
борг у січні 2010 році 20000 грн., у березні
2011 року 1000 дол. США, у червні 2013 року 2000
доларів США, про видала розписки, а у
березні 2013 року позичила 7000 грн., не
видавши розписки, оскільки позивачка
її написання не вимагала. Однак, борг за
всіма договорами позики повернула
повністю, що стверджується розпискою
про це від 24.11.2013 року про повернення 2000
доларів США, розпискою без дати про
повернення 1000 доларів США, а також
відміткою на розписці від 3.06.2013 року
про повернення і інших сум. Моральної
шкоди позивачці не заподіяла.

Просила в позові відмовити.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення
позовних вимог, оскільки відповідачка
визнала факт отримання у борг
зазначених позивачкою сум, а наявність
розписок у позивачки свідчить про
неповернення боргу, однак, за вимогами
про повернення суми ,отриманої в борг у
2010 році просить застосувати строк
позовної давності і з цієї підстави
відмовити в позові в частині цих вимог,
а витрати на правову допомогу стягнути
відповідно до Граничних розмірів їх
відшкодування.

Заслухавши пояснення сторін, їх
представників, вивчивши матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позов підлягає задоволенню частково.

Факт укладення між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 4-х договорів позики, за яким
відповідачка отримала від позивачки у
борг відповідно 20000 грн., 1000 доларів США,
7000 грн. та 2000 доларів США, стверджується
поясненнями сторін, розписками ОСОБА_4
про отримання цих сум за січень 2010 року,
від 29.03.2011 року, від 3.08.2013 року з
зазначеними в них термінами повернення
боргу. 7000 грн. у березні 2013 року
відповідачка отримала у позивачки без
видачі розписки, але у судовому
засіданні визнала факт отримання у
борг цієї суми. ОСОБА_4 повернуто
позивачці лише 10000 грн. за договором за
січень 2010 року, що ствердили сторони,
пояснивши, що ця сума повернута
частинами протягом 2012 року.

Доказів щодо повернення решти боргу
відповідачкою не надано. Розписки
знаходяться у позивачки, а відповідно
до ст. 545 ч. 3 ЦК України виконання
боржником свого зобов»язання
підтверджується наявністю у нього
боргового документа, а такий документ
знаходиться у позивачки. Отже,
наявність у позивачки боргових
документів свідчить про неповернення
боргу.

Посилання відповідачки на
розписку від 24.11.2013 року про повернення
боргу в сумі 2000 доларів США(а.с.35) та
розписку без дати про повернення 1000
доларів США(а.с.36) безпідставні і її
доводи про повернення боргу за цими
розписками спростовуються висновком
судової почеркознавчої експертизи про
те, що підписи в цих розписках виконані
не ОСОБА_1, а іншою особою(а.с.89-93). Її
посилання як на доказ повернення боргу
на зроблені та підписані нею помітки у
розписці від 3.06.2013 року щодо 8000, 10000, 7000
та 16000 грн.(а.с.7), не можуть бути прийняті
судом до уваги, оскільки в них не
зазначено, що це повернуті суми і
відсутній підпис позивачки про
отримання цих сум. В разі їх повернення
саме позивачка повинна була б
поставити підпис про їх отримання, а не
сама відповідачка. Як пояснила ОСОБА_1,
3.06.2013 року, відповідачка, маючи борги за
попередніми договорами позики і
бажаючи знову взяти гроші у борг, на
цій же розписці зробила відмітку про
неповернуті суми( в гривнях по курсу на
той час) і ствердила це підписом., що є
логічним і може бути прийнято судом до
уваги.

Отже, сума неповернутої позики
становить: за договором за 2010 рік
10000грн.,за договором від 29.03.2011 року 1000
доларів С ША, що по офіційному курсу НБУ
на даний складає 11650 грн., за договором
позики за березень 2013 року 7000 грн., за
договором від 3.06.2013 року 20000 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ на даний
час складає 23300 грн. Загальна сума
неповернутого боргу складає 51950 грн.
Відповідно до ст.. 526 ЦК України
зобов»язання повинні виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства. Згідно
ст.. 1049 ЦК України позичальник
зобов»язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Крім того,
відповідно до ст..625 цього ж Кодексу по
кожному договору позики відповідачка
повинна сплати позивачці 3% річних від
простроченої суми, що згідно
розрахунку складає 2444 грн. 36 коп.(а.с.101).
Отже , стягненню підлягає 54394 грн. 36 коп.

Підстави для застосування строку
позовної давності за вимогами про
стягнення 10000 грн., отриманих у 2010 році,
відсутні. З пояснень сторін вбачається,
що половина отриманого у 2010 році боргу
в сумі 10000 грн повернута позивачці
частинами протягом 2012 року. У розписці
від 3.06.2013 року ОСОБА_4 власноручно
зробила відмітку про неповернуті суми
позики(а.с.7).Тобто, не повернувши борг у
визначений договором термін - до 15.04.2010
року, відповідачка після цього вчинила
дії, що свідчили про визнання нею боргу,
а відповідно до ст.. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою такої
дії і після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

Вимоги в частині стягнення
моральної шкоди задоволенню не
підлягають.

Відповідно до ст.. 611 ЦК України у разі
порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом і, зокрема,
відшкодування збитків та моральної
шкоди. Відповідальність за порушення
грошового зобов»язання передбачена
ст.. 625 ЦК України, однак, така
відповідальність як відшкодування
моральної шкоди не передбачена.
Спеціальною нормою закону, а саме ст. 1050
цього ж Кодексу також не передбачено
відшкодування моральної шкоди, як
наслідку порушення договору позики
позичальником. У договорах позики, що
були укладені між сторонами, також не
передбачено права позикодавця на
відшкодування моральної шкоди в разі
невиконання зобов»язань
позичальником. Відповідно до п. 2
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди» з відповідними змінами спори
про відшкодування заподіяної фізичній
чи юридичній особі
моральної(немайнової ) шкоди
розглядаються ,зокрема: коли право на
її відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України або випливає із її положень; у
випадках, передбачених ст.ст. 7, 440-1
Цивільного Кодексу Української РСР та
іншим законодавством, яке встановлює
відповідальність за заподіяння
моральної шкоди; при порушенні
зобов»язань, що підпадають під дію
Закону»Про захист прав споживачів» чи
інших законів, що регулюють такі
зобов»язання і передбачають
відшкодування моральної(немайнової)
шкоди. У ст. 5 цієї постанови зазначено,
що суди повинні встановлювати, якими
правовими нормами регулюються
правовідносини сторін і чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин. Крім того,
повинно бути доведено наявність
моральної шкоди, визначення якої
наведено у ст.. 23 ЦК України та п. 3
зазначеної постанови. Оскільки
вищенаведеними нормами закону та
договором між сторонами не передбачено
право на відшкодування моральної шкоди
при порушенні зобов»язань за договором
позики, в цій частині позову ОСОБА_1
повинно бути відмовлено.

З відповідачки на користь
позивачки підлягають стягненню також
судові витрати, а саме: витрати по
сплаті судового збору в сумі 543 грн. 94
коп, витрати, пов»язані з проведенням
судової почеркознавчої експертизи в
сумі 900 грн. 48 коп.,, що стверджуються
наявними в матеріалах справи
квитанціями(а.с.1,100, 87). Витрати на
правову допомогу повинні бути
відшкодовані відповідно до Граничних
розмірів компенсації витрат,
пов»язаних з розглядом цивільних та
адміністративних справ, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2006 року № 590. Відповідно до акту
прийому-передачі наданих юридичних
послуг(а.с.15) , рахунку на оплату
послуг(а.с.43) та квитанції про оплату
послуг(а.с.44) позивачкою сплачено за
надання юридичних послуг 2500 грн., з них
1300 грн. за представництво її інтересів
у суді першої інстанції, а 1200 грн. за
консультування, підготовку претензії
відповідачці та проекту позовної
заяви. Однак, складання претензії,
позовної заяви,консультації, вивчення
справи не може розцінюватись як
правова допомога в розумінні ст.56 ЦПК
України . Отже , витрати на правову
допомогу можуть бути стягнуті за 3 год.
40 хв. участі представника позивачки у
судових засіданнях не більше як в
розмірі 40% мінімальної заробітної
плати за кожну годину роботи.
Позивачкою сплачено 1300 грн. за
представництво її інтересів у суді,
тобто участь у судових засіданнях, і ця
сума не перевищує встановлених
законодавчо граничних розмірів
компенсації витрат на правову
допомогу, а тому саме така сума
підлягає стягненню з відповідачки.
Всього судові втрати складають 2744 грн.
44 коп.

Керуючись ст.ст. 16, 23, 264, 611, 625,
1046,1049, 1050 ЦК України, 8,10,80,88, 212, 213 ЦПК
України, суд

вирішив:

позов задовільнити частково.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 54394
грн. 36 коп. боргу за договором позики ,
2744 грн. 34 коп. судових витрат,а всього
57138 грн. 70 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення .

Головуючий: