Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/3815 /14
Головуючий у 1 інстанції Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.,

Суддів: Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Мосіній О.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа відділ опіки та піклування
Ленінської районної адміністрації
Запорізької міської ради про усунення
перешкод у спілкуванні з онуком та
визначення способу участі у вихованні
онука, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4
про усунення перешкод у спілкуванні з
онуком та визначення способу участі у
вихованні онука.

В обґрунтування позову позивач
зазначала, що її померла дочка ОСОБА_5,
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем, від якого вони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 Малолітня дитина, онук
ОСОБА_6, народився з багатьма
вродженими вадами та захворюваннями
тому 30.11.2010 р. його прооперували, та
виписали з лікарні 15.12.2010 р., а в
чотирьохмісячному віці у дитини
виявили синдром Дауна. За місцем
проживання відповідача, АДРЕСА_1, її
дочка з онуком перебували з 15.12.2010 р. по
03.04.2011р., але дитина там зареєстрована
не була.

Оскільки стан здоров'я дитини
потребував постійного медичного
нагляду, дочка позивачки стала мешкати
разом з позивачкою, за адресою АДРЕСА_2.
З 04.04.2012р., вона з дочкою та онуком
знаходились в м. Харкові, де дитина
знаходилась на обліку та обстеженні в
Харківському спеціалізованому
медико-генетичному центрі. З
урахуванням стану здоров'я дитини,
фахівцями центру був складений
індивідуальний план реабілітації для
дитини з захворюванням синдрому Дауна,
позивачка пройшла навчання в
зазначеному Центрі раннього втручання,
елементам реабілітаційної адаптації
дитини. 13.09.2011 р. вони повернулися до м.
Запоріжжя, а ІНФОРМАЦІЯ_2. її донька
померла. Відповідач був присутній на її
похованні, але пропозицій, щодо
опікування сином не висловлював, тому
онук продовжував знаходитися на її
утриманні ще одинадцять місяців.

У грудні 2011 р. відповідач звернувся до
Орджоникідзевського райсуду м.
Запоріжжя, про відібрання у неї
малолітньої дитини. Вона звернулася до
цього ж суду про визначення місця
проживання дитини за її адресою
АДРЕСА_3. 25.03.2012р. відповідач самоправно
відібрав онука у неї, та змінив свою
адресу на АДРЕСА_4, де мешкають його
мати і бабця. Таким чином малолітній
онук опинився в оточенні осіб, які не
мають навичок, щодо догляду та
спілкування з ним.

30.03.2012 р. вона звернулася до органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району, щодо
визначення порядку прийняття участі в
спілкуванні з онуком та у його
вихованні. Однак листом №П-0210 від
03.04.2012р. їй було повідомлено, що орган
опіки і піклування не розглядає
зазначені питання та рекомендували
звернутися до суду в відповідності до
ч.2 ст.257 СК України. Неодноразові
звернення до відповідача за вирішенням
зазначеного питання, до позитивних
результатів не призвели, тому з метою
запобігання негативного впливу на
дитину в подальшому, пропонує свій
графік спілкування з онуком, виходячи з
його режиму життя та відпочинку. З цих
підстав просила задовольнити її
позовні вимоги.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року позов
задоволено частково.

Встановлено рекомендований органом
опіки та піклування Районної
адміністрації Запорізької ради
Ленінського району, порядок участі у
вихованні та спілкуванні ОСОБА_3 з
онуком ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. шляхом
поетапної участі ОСОБА_3 у спілкуванні
з малолітнім ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.н. у
вихідні дні в присутності батька
дитини ОСОБА_4 за місцем проживання
батька та за домовленістю сторін,
шляхом вільного пересування, для
можливості вивченню режиму дня дитини,
стану його здоров'я та інших обставин,
що мають істотне значення для
самостійного виховання дитини.

Після зазначеного етапу, при умові
систематичного відвідування дитини на
протязі шести місяців, встановлено
порядок участі ОСОБА_3 у вихованні
малолітнього онука ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
у вихідні дні за домовленістю сторін, в
присутності батька ОСОБА_4 та
можливості вільного пересування в
межах додержання режиму для дитини
відповідного віку, та з урахування
особливостей стану здоров'я
малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1.н.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись частково з рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду змінити та зобов'язати ОСОБА_4 не
перешкоджати їй у вихованні та
особистому спілкуванні з онуком та
встановити порядок для спілкування та
виховання шляхом особистого
спілкування та побачень за місцем
знаходження дитини, забирати онука за
місцем її проживання з 17-00 години
неділі до 17-00 години середи першої та
третьої неділі кожного місяця.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню підлягає частково
з наступних підстав.

Відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Декларація прав дитини,
проголошена Генеральною Асамблеєю ООН
20 листопада 1959 року, як принципове
положення визначила, що дитина повинна
зростати в умовах турботи.

Згідно з частиною 8 статті 7 СК
України, регулювання сімейних відносин
має здійснюватися з максимально
можливим урахуванням інтересів дитини,
непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до частин 9 та 10 статті 7
СК України сімейні відносини
регулюються на засадах справедливості,
добросовісності та розумності,
відповідно до моральних засад
суспільства. Кожен учасник сімейних
відносин має право на судовий захист.

Так, згідно зі статтею 257 СК України
баба, дід, прабаба, прадід мають право
спілкуватися зі своїми внуками,
правнуками, брати участь у їх
вихованні. Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків. Якщо такі
перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба,
прадід мають право на звернення до суду
з позовом про їх усунення.

Таким чином, законодавством України
закріплено право ОСОБА_3, як баби
малолітньої дитини на спілкування зі
своїм онуком та право брати участь у
його вихованні.

Відповідно до ст. 263 СК України спір
щодо участі баби та діда у вихованні
дитини вирішується судом відповідно до
ст. 159 СК України.

У статті 159 СК України зазначено, що
суд визначає способи участі у
вихованні дитини (періодичні чи
систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця проживання тощо), місце
та час спілкування, вік дитини. Стан її
здоров'я та інші обставини, що мають
істотне значення.

Таким чином, законодавством України
закріплено обов'язок батьків брати
участь у вихованні дітей і право,
зокрема, бабусі та дідуся на
спілкування з онуками та право
приймати участь у їх вихованні. Суд при
встановленні способу спілкування, має
дотримуватись розумного балансу на
участь батьків, а також бабусі та
дідуся у вихованні дітей.

Як вбачається з матеріалів справи
та правильно встановлено судом першої
інстанції, що дочка позивачки-ОСОБА_5,
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем(а/с 10.

Від цього шлюбу вони мають сина
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н(а/с 13).

Малолітня дитина, онук позивачки
ОСОБА_6, народився з багатьма
вродженими вадами та захворюваннями
тому 30.11.2010 р. його прооперували, та
виписали з лікарні 15.12.2010 р., а в
чотирьохмісячному віці у дитини
виявили синдром Дауна(а/с 4-7).

ІНФОРМАЦІЯ_2., мати малолітнього
ОСОБА_6, і донька позивачки померла(а/с
8).

На підставі висновку органу
опіки та піклування районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Ленінському району від 20.05. 2013
року визначене місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_6, разом з
батьком ОСОБА_4, за адресою АДРЕСА_5(а/с
22-24).

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.19 СК України
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Суд може не погодитися з
висновком органу опіки та піклування,
якщо він є недостатньо обґрунтованим,
суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону
України "Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування" органами опіки та
піклування є державні адміністрації
районів, районів міст Києва і
Севастополя, виконавчі органи міських
чи районних у містах, сільських,
селищних рад.

Згідно висновку від 17 лютого
2014року орган опіки та піклування
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Ленінському району,
щодо розгляду питання про усунення
перешкод у здійснені бабою ОСОБА_3,
своїх прав у вихованні малолітнього
онука ОСОБА_6 вказано: 1.Порядок участі
ОСОБА_3, у вихованні малолітнього
ОСОБА_6, який вказано в позовній заяві,
на даний час вважати неприйнятним
через тривалу відсутність контакту з
дитиною, відсутність інформації про
режим дня дитини. 2. Вважати за можливе
встановити поетапну участь ОСОБА_3, у
вихованні малолітнього ОСОБА_6, у
вихідні дні, в присутності батька
дитини-ОСОБА_4., в наслідок чого між
сторонами буде можливість узгодження
існуючого конфлікту, вивчення режиму
дня дитини та інші обставини, що мають
істотне значення. 3. Після даного етапу
можливо буде ОСОБА_3, приймати участь у
вихованні малолітнього ОСОБА_6, у
вихідні дні, без присутності батька
дитини ОСОБА_4(а/с 41-43).

Отже, визначаючи спосіб участі ОСОБА_3,
у вихованні малолітнього онука ОСОБА_6,
суд першої інстанції фактично виклав
висновок органу опіки та піклування,
який не відповідає положенням ст.159 СК
України, оскільки відсутні визначення
періодичні чи систематичні побачення,
місце, час спілкування на що
обґрунтовано вказує апелянт, і таке
рішення неможливо виконати реально,
оскільки всі свої дії, стосовно
спілкування з онуком позивачка повинна
узгоджувати з відповідачем, а в сторін,
як встановлено, конфліктні стосунки
щодо участі ОСОБА_3, у вихованні
малолітнього онука ОСОБА_6, що і
призвело до звернення позивачки з
позовом до суду.

Крім того, задовольняючи
частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд
першої інстанції необґрунтовано
відмовив їй в вимозі про зобов*язання
відповідача не чинити позивачці
перешкоди у спілкуванні з дитиною,
брати участь у її вихованні, оскільки
таке право гарантовано законом.

Батьки чи інші особи, з якими
проживає дитина, не мають права
перешкоджати у здійсненні бабою, дідом,
прабабою, прадідом своїх прав щодо
виховання внуків, правнуків,
відповідно до ст. 257 СК України. У
відповідності до ч.3 ст.291 ЦК України
фізична особа має право на підтримання
зв'язків з членами своєї сім'ї та
родичами незалежно від того, де вона
перебуває. В окремих випадках, якщо це
викликано інтересами дитини, суд може
обумовити побачення з дитиною
присутністю іншої особи (ч. 2 ст. 159 СК
України).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що враховуючи інтереси
малолітнього ОСОБА_6, його вік та стан
здоров'я, обставини що мають істотне
значення, а саме що він тривалий час
проживає з батьком і такий же тривалий
час не спілкується з бабою, а відтак у
них відсутній контакт, побачення та
спілкування баби з онуком повинно бути
за місцем проживання дитини де їй
комфортно та в присутності батька і на
попередньому етапі нетривалий час, для
налагодження контакту дитини з бабою -
по 2 години в вихідні дні: першу суботу
та третю неділю кожного місяця.

В наступному, в разі позитивних змін,
усунення конфлікту сторін з приводу
участі ОСОБА_3, в вихованні онука,
стійкого позитивного контакту баби з
онуком, встановлений спосіб участі
ОСОБА_3, у вихованні малолітнього онука
ОСОБА_6, на вимогу сторони може бути
змінено.

Таким чином встановлено, що доводи
апеляційної скарги дають підстави для
визнання рішення суду першої інстанції
таким, що не відповідає положенням
матеріального і процесуального права,
тому підлягає скасуванню в частині
встановлення способу участі позивачки
у вихованні онука та ухвалення нового
рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 липня 2014 року, у цій
справі скасувати та ухвалити рішення
наступного змісту: « Визначити порядок
участі баби ОСОБА_3 у вихованні та
спілкуванні з онуком ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, встановивши
такі дні та години побачень з дитиною, в
присутності батька дитини ОСОБА_4, за
місцем проживання батька - АДРЕСА_6
перша субота кожного місяця з 10.00годин
до 12.00годин і третя неділя кожного
місяця з 14.00 год до 16.00 годин.

Зобов*язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у
здійсненні бабою ОСОБА_3 своїх прав
щодо спілкування та виховання внука
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження.»

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: