Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5314/14
Головуючий у 1 інстанції: Марченко Н.В.
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі

Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 29 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Кондитерської
компанії ПрАТ «АВК» (власник,
роботодавець, ПАТ «Кондитерська
фабрика» АВК м. Дніпропетровськ,
головний офіс відділ кадрів
Кондитерська компанія ПрАТ АВК та ПАТ
«Кондитерська фабрика» АВК м.
Дніпропетровськ, м. Донецьк) про зміну
формулювання запису про звільнення від
23.08.2006р. у трудовій книжці з ч. 2 ст. 40
КЗпП України на ст. 39 КЗпП України на
підставі особистої заяви від 01.07.2006р.,
про стягнення середнього заробітку за
лікарняним листом за період 29.06.2006р. по
12.07.2006р., про визнання періоду з 01.07.2006р.
по 28.10.2014р. вимушеним прогулом, -

В С Т А Н
О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним
позовом до Кондитерської компанії ПрАТ
«АВК».

В уточненій позовній заяві позивач
указав, що з 30.01.2013р. він працював
вантажником на ПАТ Кондитерська
фабрика (м. Дніпропетровськ). 24.03.2006р.
він отримав виробничу травму, у зв'язку
чим тривалий час перебував на
лікарняному. 01.07.2006р. ОСОБА_2 надіслав
заяву про розірвання трудових відносин
на підставі ст. 39 КЗпП України
рекомендованим листом, яку отримано
підприємством 05.07.2006р., але відповіді не
отримав. Позивач звернувся до
керівництва з телеграмою, в якій просив
надати йому наказ, виданий у
відповідності до його заяви від 01.07.2006.
Але його заява про звільнення не була
розглянута, а, натомість, його
звільнили за ст. 40 ч. 2 КЗпП України у
зв'язку з виявленою невідповідністю
виконуваній роботі за станом здоров'я.
Крім того, йому не оплачено лікарняний
лист за період хвороби з 29.06.2006р. по
12.07.2006р. Посилаючись на зазначені
обставини, просив суд змінити
формулювання запису від 23.08.2006р. у
трудовій книжці із звільнення за ч.2 ст.
40 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України на
підставі особистої заяви від 01.07.2006р.,
стягнути з ПрАТ «АВК» середній
заробіток за лікарняним листом за
період з 29 червня 2006 року по 12 липня
2006р., визнати період з 1 липня 2006 р. по 28
жовтня 2014 вимушеним прогулом.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 29 жовтня 2014 року в
задоволені позову відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
незаконність судового рішення через
порушення судом норм процесуального
права, зокрема, розгляд справи суддею,
якому було заявлено відвід з підстав
його упередженості, просив скасувати
рішення суду першої інстанції та
постановити нове,

яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Належним чином повідомлений про день,
час та місце розгляду справи апелянт,
про що мається зворотнє повідомлення
про отримання судової повістки 20.11.2014р.,
у судове засідання не з»явився, тому
справу розглянуто у відповідності до
вимог ст. 305 ЦПК України

у його відсутності.

Дослідивши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи, колегія вважає
апеляційну скаргу необґрунтованою та
не підлягаючою задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_2 заявлено позов до Кондитерської
компанії ПрАТ «АВК» (м. Донецьк), з якою
останній ніколи не перебував у
трудових відносинах, так як із позовної
заяви та із інших матеріалів справи
випливає, що ОСОБА_2 працював в
зазначений ним період у ЗАТ
«Кондитерська фабрика «А.В.К.» м.
Дніпропетровськ, звідки його було
звільнено 23.08.2006р., та правонаступником
якого на теперішній час є ПАТ
«Кондитерська фабрика А.В.К.» м.
Дніпропетровськ. Враховуючи, що у
відповідності до вимог ст. 33 ЦПК
України заміна неналежного
відповідача або залучення
співвідповідача можливі лише за
клопотанням позивача, який такого
клопотання не заявив, будучи обізнаним
про ті обставини, що перебував у
трудових відносинах саме з ПАТ
Кондитерська фабрика «А.В.К.», суд
відмовив в задоволенні позову до
неналежного відповідача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
є участь в ухваленні рішення судді,
якому було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою.

В заяві про відвід судді Марченко Н.В.
від 03 жовтня 2014р. ОСОБА_3 вказувала на ті
обставини, що суддя надає перевагу
стороні відповідача, долучаючи до
справи документи, які, на її думку,
суперечать заявленим позивачем
позовним вимогам, а акти перевірки не
містять підписів позивача. Також в
процесуальних документах суддею
викладаються скорочено позовні вимоги,
оскільки вказується тільки про зміну
формулювання запису у трудовій книжці.
Представник позивача вважає, що такі
дії судді свідчать про її
заінтересованість у результатах
розгляду справи, що є підставою для
відводу судді ( а.с. 63).

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 жовтня 2014р. в
задоволенні вказаної заяви про відвід
судді Марченко Н.В. відмовлено,
оскільки ОСОБА_3 не надала доказів щодо
зацікавленості судді в розгляді справи
( а.с. 77).

Саме на необґрунтованість відмови в
задоволенні заяви про відвід судді
посилається в апеляційній скарзі
ОСОБА_3, оскільки, на її думку, маються
всі підстави для відводу, а тому вважає
рішення незаконним як постановлене
упередженим суддею.

Дослідивши обґрунтування відводу,
матеріали справи в цій частині, колегія
вважає, що підстав для задоволення
відводу судді Марченко Н.В. не було,
тому суд правильно відмовив в
задоволенні заяви та продовжив розгляд
справи, закінчивши його постановленням
судового рішення.

Так, у відповідності до вимог п.п. 2, 4 ч. 1
ст. 20 ЦПК України суддя не може брати
участь у справі і підлягає відводу,
якщо він прямо чи побічно
заінтересований у результаті справи;
якщо є інші обставини, які викликають
сумнів в об»єктивності та
неупередженості судді.

Посилання на долучення судом до справи
актів і судових рішень, наданих
відповідачем, які, на думку,
представника позивача не можуть бути
належними і допустимими доказами у
справі, не є свідченням
заінтересованості судді у результатах
розгляду справи, оскільки, долучаючи
докази у справу, суд виконував вимоги
ст. 10 ЦПК України щодо дотримання
принципу змагальності сторін. А
позивач, в свою чергу, має відповідні
процесуальні права, зокрема, брати
участь у їх дослідженні та доведенні
перед судом їх неналежності та
недопустимості, або надати свої докази
на їх спростування.

Зазначення не всіх позовних вимог у
вступних частинах ухвал суду також не
може свідчити про упередженість суду з
огляду на те, що згідно з п. 1 ч. 1 статті
210 ЦПК України у вступній частині
зазначається лише предмет позовних
вимог та можуть не вказуватись інші
похідні вимоги. Разом з тим, з рішення
суду вбачається, що судом розглядались
всі позовні вимоги, які зазначались
позивачем в уточненій позовній заяві.

Таким чином, суд, розглянувши заяву
ОСОБА_3 про відвід судді правильно
визнав, що представником позивача не
доведено факту зацікавленості судді в
результатах розгляду справи, а ті
обставини, на які вказувала
представник позивача як на підстави
для сумніву в об»єктивності судді
Марченко Н.В., не свідчать про її
упередженість.

Отже, колегія вважає неспроможними
ствердження апелянта в апеляційній
скарзі про розгляд справи суддею, якій
було заявлено обґрунтований відвід на
підставі обставин, що

викликають сумнів в неупередженості
судді. Тому, оскільки інших доводів
щодо незаконності та/або
необгрунтованості оскаржуваного
рішення апелянт не наводить, колегія,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги у відповідності до
вимог ст. 303 ЦПК України, вважає, що на
підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну
скаргу слід відхилити із залишенням
без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 29 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.