Справа №591/4103/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шершак М. І.Номер
провадження 22-ц/788/2151/14 Суддя-доповідач -
Криворотенко В. І. Категорія - 27
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

10 грудня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Лузан Л. В. , Сибільової Л. О. ,

з участю секретаря судового засідання -
Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Всеукраїнський
Акціонерний Банк»

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 30 липня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк» про
повернення депозитного вкладу,

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 30 липня 2014 року позов
задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Всеукраїнський
Акціонерний Банк» на користь ОСОБА_4
суму заборгованості 1322,67 дол. США за
договором банківського вкладу «З
любов'ю VAB!» № 540732/2013 від 21.02.2013 р.,
вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
просить рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як встановлено судом і вбачається з
матеріалів справи 21 лютого 2013 року між
ОСОБА_4 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» було
укладено договір банківського вкладу
«З любов'ю VAB!» № 540732/2013 (а.с.3).

Відповідно до п. 1.1. вищевказаного
договору, предметом договору є
розміщення вкладником в банку
строкового вкладу на умовах
депозитного продукту «З любов'ю VAB!» в
доларах США на строк 3 місяці, з дня
укладення договору, з виплатою
процентів по закінченню строку дії
вкладу.

Пунктом 1.5. договору передбачено, що
виплата процентів, нарахованих на
вклад, здійснюється за ставкою 10,5
процентів річних.

ОСОБА_4 відповідно до умов зазначеного
договору внесла на депозитний рахунок
7910 доларів США (а.с.4).

По закінченню строку дії депозитного
договору відповідач ПАТ «ВіЕйБі Банк»
на вимогу ОСОБА_4 частково виплатив
депозитні кошти, заборгувавши останній
1282 доларів США (а.с.5), внаслідок чого
станом на 11 червня 2014 року зазначена
заборгованість, відповідно до
розрахунків позивачки, становить 1322
доларів США.

Вказані факти з достатньою повнотою
встановлені судом першої інстанції на
підставі належним чином зібраних,
досліджених та оцінених доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно з'ясував
спірні правовідносини, всебічно
встановив обставини, що мають значення
для справи у відповідності з ч. 1 ст. 212
ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, пославшись на вимоги ст.ст.
526, 1058 ЦК України, виходив з того, що
відмовою задовольнити вимоги позивача
про повернення суми вкладу відповідач
порушив охоронювані законом майнові
права позивача та його права як
споживача фінансових послуг, а тому
позов задовольнив.

З даним висновком суду колегія суддів
цілком погоджується.

Доводи апеляційної скарги щодо
наявності постанов правління
Національного банку України, якими
обмежено певною сумою виконання
банками своїх зобов'язань за вкладами
фізичних осіб, не дають підстав для
зміни чи скасування рішення суду,
оскільки названі нормативні акти є
підзаконними і суперечать ч. 2 ст. 1060 ЦК
України та умовам укладеного раніше
сторонами договору банківського
вкладу.

Наявність таких обмежень не
перешкоджали відповідачу повернути
вклад шляхом щоденної виплати коштів в
доларах США в еквіваленті 15000 грн., або ж
однією операцією за згодою позивачки
повернути увесь вклад у національній
валюті за курсом купівлі іноземної
валюти уповноваженого банку на день
проведення операції.

Доводи апеляційної скарги про
безпідставність стягнення судом
першої інстанції заборгованості в
іноземній валюті, колегія суддів
вважає помилковими виходячи з
наступного.

Статтею 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня. При цьому Основний
закон держави не встановлює якихось
обмежень щодо можливості використання
в Україні грошових одиниць іноземних
держав.

Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України
використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом. Тобто відповідно
до законодавства, гривня має статус
універсального платіжного засобу, який
без обмежень приймається на всій
території України, однак у той же час
обіг іноземної валюти обумовлений
вимогами спеціального законодавства
України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» кошти -
це гроші у національній або іноземній
валюті чи їх еквівалент. Стаття 47 цього
Закону визначає операції банків по
залученню у вклади (депозити) коштів та
банківських металів від необмеженого
кола юридичних і фізичних осіб,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 12
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
у разі якщо кредит правомірно наданий в
іноземній валюті та кредитодавець
(позивач) просить стягнути кошти в
іноземній валюті, суд у резолютивній
частині рішення зазначає про стягнення
таких коштів саме в іноземній валюті,
що відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК.

Таким чином, положення названих
нормативних актів та роз'яснень дають
підстави для висновку про можливість
стягнення депозитних коштів в
іноземній валюті, оскільки укладення
договору банківського вкладу та його
виконання у іноземній валюті
передбачено діючим законодавством та
самим договором.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують та не дають підстав для
зміни чи скасування судового рішення.

За таких обставин, коли суд ухвалив
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
підстав для його зміни чи скасування
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313,
314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Всеукраїнський Акціонерний Банк»
відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 30 липня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -