печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
Печерський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді -
Батрин О.В.,

при секретарі - Лимар А. О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Лаптієва
А.М.,

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної
Ради України, треті особи ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про захист честі, ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації, стягнення моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до Апарату
Верховної Ради України, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, стягнення
моральної шкоди, просив:

- Визнати недостовірною
інформацію відносно нього, заступника
завідуючого Відділу зв'язків з
органами правосуддя Апарату Верховної
Ради України, поширену відповідачем у
поданні (№ 30/3-108951117 від 24.03.2014 року)
адресованому Керівнику Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_5, а саме:
що позивач є учасником корупційних
зв'язків у митній системі України;
маючи на меті зайняти посаду
начальника Відділу, зловживав своїм
посадовим положенням у стосунках з
підлеглими працівниками, а саме
змушував ОСОБА_4 до близьких стосунків;
вводив в оману Завідуючого Відділом
ОСОБА_6 щодо фактів, які не мали місце;
не повідомляв Керівника Апарату,
нібито, про злочинні наміри
завідуючого Відділом та його
підлеглих; у підготовці заперечень на
позов допустив викривлення оцінки
відносно перебування на посаді
Президента України ОСОБА_7, що могло
спричинити політично-правовий
конфлікт інтересів

- Зобов'язати Апарат Верховної
Ради України скасувати всі
Розпорядження стосовно заступника
завідуючого Відділу зв'язків з
органами правосуддя Апарату Верховної
Ради України ОСОБА_1 з приводу
службового розслідування за поданням
ОСОБА_3

- Зобов'язати відповідача
спростувати недостовірну інформацію у
спосіб, найбільш близький до способу її
поширення, шляхом письмового
офіційного вибачення;

- Стягнути з відповідача на
користь позивача 50 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Інформація, яка зазначена у поданні №
30/3-108951117 від 24.03.2014 року, на думку
позивача, не відповідає дійсності,
принижує честь, гідність позивача та
шкодить його діловій репутації.
Зазначив, що на підставі недостовірної
інформації було проведено службове
розслідування, відповідно до якого
комісія запропонувала розглянути
питання про звільнення позивача з
посади заступника завідуючого Відділу
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України за порушення
Присяги державного службовця на
підставі п. 6 ст. 30 Закону України «Про
державну службу».

У судовому засіданні позивач уточнив
позовні вимоги, просив:

1. Визнати недостовірною
інформацію відносно нього, заступника
завідуючого Відділу зв'язків з
органами правосуддя Апарату Верховної
Ради України, поширену відповідачем у
поданні № 30/3-108951117 від 24.03.2014 року
адресованому Керівнику Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_5, а саме:

- ОСОБА_1 можливо є учасником
корупційних зв'язків у митній системі
України;

- ОСОБА_1 мав на меті зайняти посаду
начальника Відділу, та намагався
змусити ОСОБА_4 до близьких стосунків, в
зв'язку з її відмовою, ввів в оману
начальника Відділу ОСОБА_6 щодо
порушення нею трудової дисципліни, за
що ОСОБА_4 керівництво зменшило премію
на 10%;

- ОСОБА_1 порушив ст. 16-1 Закону
України «Про державну службу України»
в частині того, що не доповів
керівництву про надання Головою
Верховної Ради України та Керівником
Апарату Верховної Ради України
позаштатним консультантам ОСОБА_10 та
ОСОБА_11 права представництва інтересів
Верховної Ради України та Апарату
Верховної Ради України;

- ОСОБА_1, займаючи посаду
заступника завідуючого Відділом, не
вжив необхідних заходів щодо
недопущення дій начальника Відділу
ОСОБА_6 стосовно зарахування на посади
позаштатних консультантів, не
передбачених штатним розкладом та
видачі службових посвідчень та
довіреностей Голови Верховної Ради
України та Керівника Апарату Верховної
Ради України стороннім особам;

- ОСОБА_1 не повідомив Керівника
Апарату Верховної Ради України про
явні злочинні наміри завідуючого
Відділом ОСОБА_6 та позаштатних
консультантів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо
неправомірного привласнення
повноважень на представництво
інтересів Верховної Ради України, що
могло або спричинило негативні
наслідки у судових процесах за участю
цих представників;

- ОСОБА_1 допустив службову
недбалість, готуючи 17-18 березня 2014 року
матеріали до Вищого адміністративного
суду України у справі № 800/121/14 за
позовом ОСОБА_12 до Верховної Ради
України про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити певні дії, а
саме з явним умислом, відкинувши
особливу відповідальність за
підготовку документів, особисто
допустив явно викривлені оцінки
відносно перебування на посаді
Президента України ОСОБА_7, що могло
спричинити політично-правовий
конфлікт інтересів

2. Зобов'язати Апарат Верховної
Ради України спростувати недостовірну
інформацію у спосіб, найбільш близький
до способу її поширення, шляхом
письмового офіційного вибачення та
доведення до відому особового складу
апарату;

3. Стягнути з відповідача на
користь позивача 50 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди (а.с.
159-163).

Представник відповідача та третя особа
ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не
визнали, надали письмові заперечення
(а.с. 90-96). Зазначили, що інформація, яку
просить позивач визнати недостовірною,
міститься у поданні завідувача Відділу
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_3 №
30/3-108951117 від 24.03.2014 року адресованому
Керівнику Апарату Верховної Ради
України ОСОБА_5, метою якого було
здійснення службової перевірки по
викладеній інформації. Наявність
вказаного подання не є поширенням
інформації про позивача, оскільки
порядок проведення службової
перевірки по обставинам, зазначеним у
поданні відносно ОСОБА_1 (державного
службовця), здійснювався комісією
відповідно до Порядку проведення
службового розслідування стосовно
державних службовців, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 червня 2000 року № 950. Інформація,
яка зазначена у поданні є службовою
інформацією та не може вважатись
втручанням у приватне життя позивача.
На підставі оскаржуваного подання
комісія за результатами проведення
службового розслідування дійшла
висновку про порушення позивачем
присяги державного службовця, оскільки
його дії та бездіяльність не
відповідають вимогам ст.ст. 5, 10, 6 Закону
України «Про державну службу України»,
ст.ст. 6, 10, 12 Закону України «Про правила
етичної поведінки» і посадовій
інструкції та запропонувала звільнити
ОСОБА_1 з посади завідувача Відділу
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України за порушення
присяги державного службовця (п. 6 ч. 1
ст. 30 Закону України «Про державну
службу України»). Також зазначили, що
поширення вказаної інформації
відповідачем не здійснювалось, навпаки
ОСОБА_1 сам її поширив, безпосередньо
звернувшись з цим позовом до суду.

Третя особа ОСОБА_4 до судового
засідання не з'явилась, надала заяву
про розгляд справи у її відсутність
(а.с. 148) та письмові пояснення,
відповідно до яких позовні вимоги не
визнає, оскільки позивачем не доведено
факт недостовірності викладеної у
поданні інформації. Підтвердила
обставини, намагання позивача змусити
третю особу до близьких з ним
стосунків. У зв'язку з її відмовою до
таких стосунків, позивачем було
позбавлено премії ОСОБА_4 на 10%.

Тому, суд розглянув справу у
відсутність третьої особи ОСОБА_4,
оскільки у справі достатньо матеріалів
про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши пояснення сторін, третьої
особи ОСОБА_3 та дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку про відмову
в задоволенні позову з наступних
підстав.

Конституція України визнає честь і
гідність людини найвищою соціальною
цінністю та що кожен має право на
повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим Конституцією України
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя (ст. 34
Конституції України).

За правилами ст.ст. 297, 299 ЦК України
кожен має право на повагу до його
гідності та честі, на недоторканість
своєї ділової репутації, а також право
на спростування недостовірної
інформації та право на відповідь.

Разом з тим, згідно з ст. 1 Закону
України «Про інформацію» під
інформацією слід розуміти будь-які
відомості та/або дані, які можуть бути
збережені на матеріальних носіях або
відображені в електронному вигляді.

Відповідно до положень п. 15 Постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27 лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Судом встановлено, що у поданні
заступника завідуючого Відділу
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_3 за №
30/3-108951117 від 24.03.2014 року, адресованому
Керівнику Апарату Верховної Ради
України ОСОБА_5 міститься інформація
наступного змісту:

« …Це свідчить про наявність підстав
можливої участі ОСОБА_1 у корупційних
зв'язках, про що повідомили засоби
масової інформації…

ОСОБА_1, маючи на меті зайняти посаду
начальника Відділу, допускав
зловживання своїм посадовим
положенням у стосунках з підлеглими
працівниками… намагався змусити її до
близьких стосунків. Внаслідок відмови
ОСОБА_4 … ввів в оману начальника
Відділу ОСОБА_6 щодо порушення нею
трудової дисципліни, які начебто мали
місце …за що ОСОБА_4 … було зменшено
виплату премії на 10%…

3. Слід відмітити також виявлені
обставини стосовно порушення ст. 16-1
Закону України «Про державну службу
України», коли заступник завідуючого
Відділом зобов'язаний був негайно
доповісти про надання представництва
інтересів Верховної Ради України та
Апарату Верховної Ради України в судах
позаштатним консультантам ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Крім того, займаючи посаду заступника
начальника Відділу ОСОБА_1 не вжив
необхідних заходів щодо недопущення
дій начальника Відділу ОСОБА_6 стосовно
зарахування на посади позаштатних
консультантів, не передбачених штатним
розкладом та видачі службових
посвідчень та довіреностей Голови
Верховної Ради України та Керівника
Апарату Верховної Ради України
стороннім особам…

ОСОБА_1 не попередив Керівника Апарату
Верховної Ради України про явні
злочинні наміри цих осіб щодо
неправомірного привласнення
повноважень на представництво в судах
інтересів Верховної Ради України, що
могло спричинити або вже спричинило за
час дії довіреностей негативні
наслідки у судових процесах за участю
цих представників Верховної Ради
України та Апарату Верховної Ради
України…

Під час виконання обов'язків
заступника завідуючого Відділом
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_1 допустив
службову недбалість, готуючи 17-18
березня ц.р. матеріали до Вищого
адміністративного суду України у
справі № 800/121/14 за позовом ОСОБА_12 до
Верховної Ради України про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії

…з явним умислом, відкинувши особливу
відповідальність за підготовку
документів, особисто допустив явно
викривлені оцінки відносно
перебування на посаді Президента
України ОСОБА_7, що могло спричинити в
суді політично-правовий конфлікт
інтересів» (а.с. 7-11).

Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 1 від 27
лютого 2009 року недостовірною
вважається інформація, яка не
відповідає дійсності або викладена
неправдиво, тобто містить відомості
про події та явища, яких не існувало
взагалі або які існували, але відомості
про них не відповідають дійсності
(неповні або перекручені).

Пунктом 19 вказаної Постанови
визначено, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати, чи є вона фактичним
твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
«Про інформацію» оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень статті
10 Конвенції.

Крім того, поряд з інформацією чи
даними, що підлягають перевірці, стаття
10 Європейської конвенції з прав людини
захищає і погляди, критичні зауваження
або припущення, правдивість яких не
може бути піддана перевірці на
правдивість.

Разом з тим, інформація, яку просить
визнати позивач недостовірною, взята з
контексту подання заступника
завідуючого Відділу зв'язків з
органами правосуддя Апарату Верховної
Ради України ОСОБА_3 № 30/3-108951117 від
24.03.2014 року, адресованому Керівнику
Апарату Верховної Ради України ОСОБА_5
і її необхідно оцінювати разом з усім
текстом вказаного подання.

Так, інформація наведена у поданні
ОСОБА_3 такого змісту « …Це свідчить
про наявність підстав можливої участі
ОСОБА_1 у корупційних зв'язках, про що
повідомили засоби масової
інформації…» не є висловлюванням, що
містить фактичні дані, оскільки носить
ймовірний характер, при цьому автор
подання посилається на акт № 5/2006-п від
10 березня 2005 року та на відомості
електронних сайтів «Україна
кримінальна» (статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
сайті http://cripo/com.ua/?sect_id=2&aid=9189,
«ІНФОРМАЦІЯ_2» на сайті
http://cripo/com.ua/?sect_id=8&aid=13160, «ІНФОРМАЦІЯ_3»
на сайті http://cripo/com.ua/index.php?sect_id=1&aid=21969).

Інформація, викладена у поданні такого
змісту «ОСОБА_1, маючи на меті зайняти
посаду начальника Відділу, допускав
зловживання своїм посадовим
положенням у стосунках з підлеглими
працівниками… намагався змусити її до
близьких стосунків. Внаслідок відмови
ОСОБА_4 … ввів в оману начальника
Відділу ОСОБА_6 щодо порушення нею
трудової дисципліни, які начебто мали
місце …за що ОСОБА_4 … було зменшено
виплату премії на 10%…» позивачем також
взята з контексту подання. Позивачем не
взято до уваги, що у поданні ОСОБА_3 при
висловлені такої інформації
посилається на доповідну записку
ОСОБА_4

При цьому, інформація «…за що ОСОБА_4 …
було зменшено виплату премії на 10%...» є
правдивою, оскільки стверджується
відповідним розпорядженням № 9534 від 26
листопада 2013 року (а.с. 167).

Інформацію щодо зловживань ОСОБА_1
посадовим положенням у стосунках з
підлеглими працівниками, зокрема
намагань змусити ОСОБА_4 до близьких
стосунків, суд не може перевірити на
таку, що містить фактичні дані,
оскільки вказана інформація на даний
час перевіряється правоохоронними
органами - розслідується кримінальне
провадження (а.с. 151-152).

Також не є недостовірною інформація,
викладена у поданні наступного
замісту:

«3. Слід відмітити також виявлені
обставини стосовно порушення ст. 16-1
Закону України «Про державну службу
України», коли заступник завідуючого
Відділом зобов'язаний був негайно
доповісти про надання представництва
інтересів Верховної Ради України та
Апарату Верховної Ради України в судах
позаштатним консультантам ОСОБА_10 та
ОСОБА_11

Крім того, займаючи посаду заступника
начальника Відділу ОСОБА_1 не вжив
необхідних заходів щодо недопущення
дій начальника Відділу ОСОБА_6 стосовно
зарахування на посади позаштатних
консультантів, не передбачених штатним
розкладом та видачі службових
посвідчень та довіреностей Голови
Верховної Ради України та Керівника
Апарату Верховної Ради України
стороннім особам…

ОСОБА_1 не попередив Керівника Апарату
Верховної Ради України про явні
злочинні наміри цих осіб щодо
неправомірного привласнення
повноважень на представництво в судах
інтересів Верховної Ради України, що
могло спричинити або вже спричинило за
час дії довіреностей негативні
наслідки у судових процесах за участю
цих представників Верховної Ради
України та Апарату Верховної Ради
України…

Під час виконання обов'язків
заступника завідуючого Відділом
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_1 допустив
службову недбалість, готуючи 17-18
березня ц.р. матеріали до Вищого
адміністративного суду України у
справі № 800/121/14 за позовом ОСОБА_12 до
Верховної Ради України про визнання
протиправними дій та зобов'язання
вчинити певні дії

…з явним умислом, відкинувши особливу
відповідальність за підготовку
документів, особисто допустив явно
викривлені оцінки відносно
перебування на посаді Президента
України ОСОБА_7, що могло спричинити в
суді політично-правовий конфлікт
інтересів»,

виходячи з наступного.

Положеннями ст. 40 Конституції України
передбачено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Згідно з п. 16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №1 від 27 лютого
2009 року у випадку, коли особа
звертається до зазначених органів із
заявою, в якій міститься та чи інша
інформація, і в разі, якщо цей орган
компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Крім того, відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 10
квітня 2003 року № 8-рп/2003 положення ч. 1
ст. 7 Цивільного кодексу Української
РСР «поширив такі відомості» в аспекті
конституційного звернення треба
розуміти так, що викладення у листах,
заявах, скаргах до правоохоронного
органу відомостей особою, на думку якої
посадовими чи службовими особами
цього органу при виконанні
функціональних обов'язків порушено її
право, не може вважатись поширенням
відомостей, які порочать честь,
гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам цих осіб.
Викладення у листах, заявах, скаргах до
правоохоронного органу завідомо
неправдивих відомостей тягне за собою
відповідальність, передбачену чинним
законодавством України.

Таким чином, інформація, зазначена у
поданні недостовірною не визнається,
оскільки таким чином ОСОБА_3 та ОСОБА_4
скористались своїм правом,
передбаченим ст. 40 Конституції України
на звернення до Керівника Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_5 (а.с. 7-12).

Крім того, вказана інформація,
висловлена у поданні ОСОБА_3 є його
критичним висловлюванням, особистим
ставленням та критичною оцінкою
професійної діяльності позивача на
підставі викладених фактів, що надало
йому дійти висновку про наявність
підстав на внесення подання щодо
неможливості перебування ОСОБА_1 на
посаді заступника завідуючого
Відділом зв'язків з органами
правосуддя Апарату Верховної Ради
України, тоді як згідно з ст. 30 Закону
України «Про інформацію» ніхто не може
бути притягнутий до відповідальності
за висловлення оціночних суджень.

При цьому суд виходить з того, що
висловлювання здійснено ОСОБА_3 в
рамках здійснення його службових
повноважень та в контексті оцінки
роботи.

На підставі подання завідувача Відділу
зв'язків з органами правосуддя Апарату
Верховної Ради України ОСОБА_3
відповідно до Порядку проведення
службового розслідування стосовно
державних службовців, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 червня 2000 року № 950 було
призначено службове розслідування з
метою з'ясування фактів грубого
порушення присяги державного
службовця ОСОБА_1 - заступником
завідувача Відділу зв'язків з органами
правосуддя Апарату Верховної Ради
України (а.с. 13).

А тому, вказана інформація не може бути
перевірена на факт її достовірності,
оскільки передбачений інший порядок
розгляду подання ОСОБА_3 з приводу
проведення службової перевірки по
фактам, зазначеним у поданні, зокрема
створення комісії для здійснення
службового розслідування відповідно
до Порядку проведення службового
розслідування стосовно державних
службовців (яким був і позивач),
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 13 червня 2000 року
№ 950.

Інформація, яка зазначена у поданні є
службовою інформацією, не може
вважатись втручанням у приватне життя
позивача.

При цьому суд приймає до уваги і
відсутність факту розповсюдження
вказаної інформації відповідачем та
третіми особами, оскільки інформація,
викладена у поданні ОСОБА_3
перевірялась спеціально створеною
комісією Апарату Верховної Ради
України та за рамки членів вказаної
комісії не виходила.

З урахуванням наведеного, суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позовних вимоги про визнання
інформацію недостовірною та такою, що
ганьбить честь та гідність позивача та
про зобов'язання Апарату Верховної
Ради України спростувати недостовірну
інформацію у спосіб, найбільш близький
до способу її поширення, шляхом
письмового офіційного вибачення та
доведення до відому особового складу
апарату.

Також суд дійшов висновку і про відмову
у задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача 50 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди, оскільки позивачем не
доведено факт порушення особистого
немайнового права позивача відповідно
до ст. 280 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Враховуючи встановлені обставини та
положення закону суд не вбачає підстав
для задоволення позову.

Оскільки суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог,
то відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати, понесені позивачем
йому не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 297, 277, 280 ЦК України, ст. 1 Закону
України «Про інформацію», Порядком
проведення службового розслідування
стосовно державних службовців (яким
був і позивач), затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13 червня 2000 року № 950 та ст.ст. 10, 15, 88,
57, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Апарату
Верховної Ради України, треті особи
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про захист честі,
ділової репутації, спростування
недостовірної інформації, стягнення
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подання апеляційної скарги
через Печерський районний суд м. Києва
до Апеляційного суду м. Києва протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Батрин О.В.