Провадження : 22ц/790/8042/14
Головуючий 1-ї інстанції - Колодяжна
Справа № 2-641/668/14
Доповідач - Шевченко Н.Ф.
02 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
головуючого - Шевченко Н.Ф.
суддів - Бобровського
при секретарі - Лашаковій Д.І.
розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29 вересня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи - Орган опіки та
піклування Державної адміністрації
Комінтернівського району м. Харкова, РВ
ПМУ ГУМВС України в Харківській
області в особі сектору громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб про надання дозволу на тимчасові
неодноразові виїзди за кордон
неповнолітньої дитини без згоди
В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась
до суду з позовом до ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасові неодноразові
виїзди за кордон неповнолітньої дитини
без згоди батька, посилаючись на те, що
з липня 2004 року по жовтень 2009 року з
ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому
шлюбі, який, відповідно до рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 07 жовтня 2009 року розірвано.
Від даного шлюбу вони мають
неповнолітню доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею
та знаходиться на її утриманні.
На теперішній час вона вдруге
вийшла заміж і разом із новою сім'єю має
намір возити доньку на відпочинок за
кордон, проте відповідач не дає згоди
на виїзд дитини за межі України, при
цьому жодних вагомих аргументів, які б
пояснювали та обгртунтовували його
відмову, не наводить.
Представник відповідача ОСОБА_2
проти позову заперечував, посилаючись
на його безпідставність, оскільки
будь-яких конкретних доказів того, що
дитина потребує лікування саме за
кордоном суду не надано, крім того
позивачка у своїх вимогах не вказує
конкретно до якої держави , з якого часу
та на який строк вона має намір повезти
Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 29 вересня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги апелянт
посилається на порушення судом норм
процесуального та матеріального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені у суді
першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлено, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не зазначила конкретно
у яку країну та на який строк
неповнолітня дитина буде вивезена за
межі України без згоди батька.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони повністю відповідають
обставинам справи, яким суд дав вірну
оцінку.

Судом встановлено, що з 30 липня 2004
року по 07 жовтня 2009 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у шлюбі (а.с. 5,10).

У шлюбі народилася донька ?
ОСОБА_3 (а.с.6).

Після розірвання шлюбу донька
проживає разом із матір'ю ОСОБА_1

Відповідно до ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено,
що фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України
громадян, які не досягли
16-річного віку, у супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску.

Суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у позові,
оскільки належних доказів, відповідно
до вимог статей 10, 60 ЦПК України, що
свідчать про те, що ОСОБА_2 чинить
перешкоди у виїзді доньки за кордон,
матеріали справи не містять, а надання
дозволу на виїзд дитини без згоди
батька без обмеження будь-яким
терміном та без зазначення конкретної
країни, в яку дозволяється виїзд дитини
суперечить нормам матеріального права,
що визначають рівність прав та
обов'язків батьків відносно виховання
дитини та фактично може позбавити
батька можливості брати участь у
вихованні дитини та спілкування з нею.

Посилання ОСОБА_1 про те, що вона
вказала конкретні країни куди має
намір повезти доньку для оздоровлення,
духовного і фізичного розвитку - Росія,
Єгипет, Турція, Крим є безпідставними
та не відповідають вимогам п. 1 п. 4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 року № 57.

Доводи апеляційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Судом першої інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 315,
317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 29 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді