АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1 інстанції - Мирошниченко
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Банк»Таврика» на рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 29 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
«Банк»Таврика» про стягнення
банківського вкладу, відсотків за
користування вкладом та відшкодування
моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Банк»Таврика» і просила винести
рішення, яким стягнути з відповідача
на свою користь частину невиплаченого
банківського вкладу у розмірі 41.015,03
грн., а також відсотки у сумі 21.279,09 грн.

Крім того, позивачка просила стягнути
на свою користь з відповідача моральну
шкоду у сумі 10.000 грн. та витрати на
правову допомогу.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Першим рішенням Голосіївського
районного суду м.Києва від 11.11.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м.Києва від 20.02.2014
року у позові відмовлено /а.с.54-58,103-107/.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
виходили з того, що відносно
відповідача ПАТ»Банк»Таврика»
порушена ліквідаційна процедура, а
тому, в силу Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» вирішення питання виплати
банківських вкладів фізичним особам
займається Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 16.07.2014 року
указані судові рішення скасовано, а
справу повернуто на новий розгляд до
суду першої інстанції/126-128/.

Скасовуючи указані судові рішення, суд
касаційної інстанції зазначив, що
застосування судами Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», який регулює правові,
фінансові та організаційні засади
функціонування системи гарантування
вкладів фізичних осіб, повноваження
Фонду гарантування вкладів фізичних
осіб, порядок виплати Фондом
відшкодування за вкладами, ніяким
чином не перешкоджає вкладнику
звернутися до суду за захистом
порушеного права та вимагати стягнення
сум, які йому не повернуті за системою
гарантування, виходячи із норм ЦК
України та умов договорів банківського
вкладу.

Рішенням Голосіївського районного
суду м.Києва від 29 вересня 2014 року позов
задоволено /а.с.144-148/.

Судовим рішенням стягнуто з
Акціонерного товариства
«Банк»Таврика» на користь ОСОБА_1
залишок суми грошового вкладу у
розмірі 41.015 грн.03 коп. та 21.297 грн.09 коп.
процентів, а також 2.000 грн. витрат на
правову допомогу.

У решті позову відмовлено

У поданій апеляційній скарзі
ПАТ»Банк»Таврика», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у позові /а.с.151-154/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишення без
змін рішення суду першої інстанції з
таких підстав.

Як слідує з матеріалів справи і
таке встановлено судом, 29.12.2011 року між
сторонами укладено договір
банківського строкового вкладу
«Пенсійний» (391-550) №ПСГ (391)8913 на термін
до 28.06.2013 року, згідно до якого,
позивачка внесла на депозитний
рахунок, який перебуває на
обслуговуванні у відповідача, кошти у
сумі 240.000 грн. під процентну ставку 22%
річних.

Оскільки по закінченні дії
договору банк відмовився повертати
депозитний вклад та відсотки у зв»язку
з процедурою ліквідації, частина вище
зазначеної заборгованості у розмірі
199.484,97 грн. була виплачена позивачці
Фондом гарантування банківських
вкладів 28.03.2013 року.

У зв»язку з тим, що частина
непогашеного боргу за банківським
вкладом у розмірі 62.2908,89 грн., що
складає: заборгованість безпосередньо
за сумою вкладу у розмірі 41.015,03 грн. та
відсотків у розмірі 21.297,09 грн.
залишається непогашеною, позивачка
ОСОБА_1 звернулась до суду з цим
позовом.

На підтвердження виконання своїх
договірних зобов»язань позивачка
представила суду вище зазначений
договір банківського вкладу від 29.12.2011
року, а також квитанцію від 27.01.2012 року,
з якої слідує внесення на депозитний
рахунок відкритий у банку «Тавріка»
240.000 грн. /а.с.5-6, 11/.

Таким чином, між сторонами виникли
договірні правовідносини банківського
вкладу, визначені ст.1058 ЦК України,
згідно якої, за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов»язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або у іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Задовольняючи позов в частині
стягнення суми депозитного вкладу та
відсотків, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обгрунтовано
виходив з того, що відповідно до ч.2
ст.1060 ЦК України, за договором
банківського вкладу незалежно від його
виду банк зобов»язаний видати вклад
або його частину на першу вимогу
вкладника, крім вкладів, зроблених
юридичними особами на інших умовах
повернення, встановлені договором.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов»язковим для виконання сторонами.

А, згідно до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Обставини, викладені позивачкою в
позовній заяві представником
відповідача в судовому засіданні не
заперечувались, однак із задоволенням
позовних вимог представник банку не
погоджувався з тих підстав, що вимоги
позивачки не включені до реєстру
акцептованих вимог кредиторів, а тому
задоволенню в ході ліквідаційної
процедури не підлягають і вважаються
погашеними, оскільки заява про
визнання позивачки кредитором не була
подана у встановлений Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» 30-денний строк.

Відхиляючи указаний довід скаржника,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що в силу ст. 41 Конституції України
право власності є непорушним, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
права власності.

Оскільки банк порушив умови договору,
тим самим було позбавлено позивача
права вільно володіти та користуватися
належним йому майном, зокрема, в даному
випадку, грошовими коштами.

Таким чином, застосування указаного
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який регулює правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами
ніяким чином не перешкоджає вкладнику
звернутися до суду за захистом
порушеного права та вимагати стягнення
сум, які йому не повернуті за системою
гарантування, виходячи із наведених
норм ЦК України та умов договорів
банківського вкладу.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції постановлене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Банк»Таврика» відхилити, а рішення
Голосіївського районного суду м.Києва
від 29 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення шляхом подання
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді