У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2014 р. Київський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого – судді Якуші Н.В.

при секретарі – Пічугіній А.Г.

розглянувши заяву Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_1
ВОРОТА» про забезпечення позову по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_1
ВОРОТА» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

17.06.2014 року автоматизованою системою
документообігу, на суддю Якушу Н.В.
було розподілено цивільний позов
Публічного акціонерного товариства
«ОСОБА_1 ВОРОТА» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості.

17 червня 2014 року також позивачем
була подана до суду заяву про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту:

·          на майно ОСОБА_2, а саме на:
автомобіль ВАЗ-21103, 2003 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1;
автомобіль АУДІ А-6, 1998 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2;
автомобіль ГАЗ -2705, 2002 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_3.

·          на майно ОСОБА_3, а саме:
нежитлові приміщення площею 230,6 кв.м, що
розташовані на 1 поверсі будівлі по
вулиці Пушкінська, 11/13 у м. Харків;
квартира №25-А, розташована в будинку
№15 по вул. Чернишевського у м. Харкові;
нежитлове приміщення, розташоване в
будинку №15 по вул. Чернишевського у м.
Харків, автомобіль марки Лексус-570, 210
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_4.

Ухвалою суду від 11 липня 2014 року
провадження по справі було відкрито.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити, чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З матеріалів справи не вбачається
доказів того, що саме відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на теперішній час є
власниками майна на які позивач
просить накласти арешт.

Клопотань щодо витребування
відомостей з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно щодо
вищезазначених об'єктів нерухомого
майна та з управління ДАІ ГУ МВС
України в Харківській області щодо
об'єктів рухомого майна, на які позивач
просить накласти арешт, заявник не
заявляв.

Крім того, відповідно до вимог п. 4
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року №9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» суддя,
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, має з урахуванням доказів,
наданих позивачем, пересвідчитися,
зокрема, що між сторонами дійсно виник
спір, що існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у
провадженні якого знаходиться справа,
заходів щодо охорони
матеріально-правових інтересів
позивача проти несумлінних дій
відповідача (який може сховати майно,
продати знищити або знецінити його), що
гарантує реальне виконання позитивно
прийнятого рішення.

Забезпечення позову спрямоване, перш
за все, проти несумлінних дій
відповідача, який за час розгляду
справи може приховати майно, продати,
знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є
обґрунтоване припущення заявника, що
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Таким чином, керуючись наведеними
нормами цивільного процесуального
законодавства та враховуючи
роз'яснення Верховного Суду України,
при вирішенні питання про забезпечення
позову суд має здійснити оцінку
обґрунтованості доводів позивача щодо
необхідності вжиття заходів
забезпечення позову з урахуванням
розумності, обґрунтованості і
адекватності вимог заявника щодо
забезпечення позову; забезпечення
збалансованості інтересів сторін, а
також інших учасників судового
процесу; наявності зв'язку між
конкретним заходом забезпечення
позову і предметом позовної вимоги,
зокрема, чи спроможний такий захід
забезпечити фактичне виконання
судового рішення в разі задоволення
позову; імовірності утруднення
виконання або невиконання рішення суду
в разі невжиття таких заходів;
запобігання порушенню у зв'язку із
вжиттям таких заходів прав та
охоронюваних законом інтересів осіб,
що не є учасниками даного судового
процесу.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог бо заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь – які матеріали, які б свідчили
про існування такої загрози, а саме
імовірності утруднення виконання або
невиконання рішення суду в разі
невжиття таких заходів, суду не надані,
а робити висновок про існування такої
загрози на припущеннях суд не вправі,
відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України. Сам
факт звернення позивача до суду не є
підставою для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись
п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 2006 року №9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ про
забезпечення позову» , ст.ст. 151-153 ЦПК
України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Публічного
акціонерного товариства «ОСОБА_1
ВОРОТА» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, про
стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківської області через
Київський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 5 днів з дня отримання її
копії.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано, а у разі її подання - після
розгляду справи апеляційним судом,
якщо її не скасовано судом апеляційної
інстанції.

Суддя Київського районного суду м.
Харкова Н.В.
Якуша