Справа № 461/5653/14
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/6918/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Матяш С.І.

з участю: представника
позивача - Божко Ю.Л.,

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року у справі за
позовом Львівського міського
комунального підприємства «Айсберг»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення
боргу,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року Львівське міське
комунальне підприємство «Айсберг»
звернулося до суду із позовом,
уточненим у червні 2014 року, до ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу за
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території в сумі 5595,04
грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що відповідачі у справі є
співвласниками квартири АДРЕСА_1,
зареєстровані та проживають у цій
квартирі. Вказана квартира знаходиться
в багатоквартирному житловому будинку,
утримання та експлуатацію якого
здійснює позивач. ЛМКП «Айсберг»
утримує будинок та прибудинкову
територію, надає власнику квартири
житлово-комунальні послуги, проте
відповідачі свого обов'язку по оплаті
послуг за утримання будинку та
прибудинкової території не виконують,
внаслідок чого у них виникла
заборгованість у розмірі 5595,04 грн., яку
позивач просив стягнути з відповідачів
у його користь.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року позов
задоволено та стягнуто солідарно з
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь
Львівського міського комунального
підприємства «Айсберг» 5595 грн. 04 коп.
заборгованості та 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Рішення суду оскаржила відповідачка
ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що
позивачем без поважних причин було
пропущено строк позовної давності, так
як такий щодо заявлених вимог розпочав
свій перебіг з листопада 2009 року, а з
позовом до суду позивач звернувся лише
в кінці травня 2014 року, тому нарахована
заборгованість за вказаний період
включно по травень 2011 року в сумі 1816,04
грн. не підлягає стягненню, на чому
наголошували відповідачі у справі.
Також вказують, що судом першої
інстанції залишено поза увагою та без
належної правової оцінки обставини
щодо багаторазових звернень скаржника
до ЛМКП «Айберг», які залишені
позивачем поза увагою та без будь-якої
відповіді. Крім цього у справі відсутні
докази щодо належного надання послуг
позивачем по утриманню будинку
АДРЕСА_1.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача,
вислухавши доводи осіб, які з'явились в
судове засідання, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що сім'я
відповідачів з трьох осіб
зареєстрована та проживає у
двохкімнатній квартирі АДРЕСА_1
загальною площею 60,30 кв.м., яка належить
їм на праві спільної сумісної
власності (а.с.4 - довідка ЛКП «Айсберг»
№ 183 від 22.05.2014р.). Об'єднання
співвласників приватизованих квартир
не створено, будинок перебуває на
балансі та обслуговуванні ЛМКП
«Айсберг».

Згідно ч.1 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» утримання приватизованих
квартир (будинків) здійснюється за
рахунок коштів їх власників згідно з
Правилами користування приміщеннями
жилих будинків та прибудинкових
територій, які затверджуються
Кабінетом Міністрів України незалежно
від форм власності на них.

Відповідно до п.7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків в
редакції постанови Кабінету Міністрів
України від 24 січня 2006р. № 45 та п. 5 ст. 20
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги», власник квартири
зобов'язаний оплачувати надані
житлово-комунальні послуги у строки
встановлені договором або законом.

Встановлено, що відповідачі свої
зобов'язання по оплаті за надані
житлово-комунальні послуги згідно
встановлених тарифів не виконували з
листопада 2009р. по 11 червня 2014р., що
підтверджується розрахунками позивача
(а.с. 5, 67) та визнається відповідачкою
ОСОБА_3

Судом встановлено, що позивач у
вказаний період надавав послуги з
утримання будинку, що підтверджується
договорами на постачання електричної
енергії з ВАТ «Львівобленерго» для
освітлення місць загального
користування, договорами із
спеціалізованим підприємством на
вивезення та захоронення твердих
побутових відходів та актами виконаних
робіт, договорами з обласним
комунальним підприємством
профілактичної дезінфекції на
проведення дератизації та актами
виконаних робіт, актами виконаних
ремонтно-аварійних робіт на
внутрішньо-будинкових інженерних
мережах згідно укладених угод з
міською аварійною службою. Копіями
робочих листків підтверджується
проведення силами позивача в будинку
АДРЕСА_1 ремонтних робіт: фарбування
стін, стелі, сходових кліток площею 260,5
кв.м., встановлення плафонів,
світильників, розеток, вимикачів, ламп,
заміна металевої покрівлі площею 47,5
кв.м., проведення ремонту невеликих
ділянок трубопроводів, здійснюється
прибирання сходових кліток (а.с.98-218).

Надання позивачем таких послуг, які є
складовою тарифу, відповідачами не
спростовано, претензії щодо неподання
послуг, або їх неналежну якість не
оформлені відповідно до положень ст. 18
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Заперечення відповідачів про те, що
вони не несуть обов'язки по оплаті
житлово-комунальних послуг у зв'язку з
не укладенням з ними письмового
договору та що вони згідні платити лише
за окремі види послуг, не заслуговують
на увагу.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 1875-IV від 24
червня 2004р. передбачено, що відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюється виключно на договірних
засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають
обов'язки споживача та виконання
житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч.3 ст.20 Закону № 1875-IV від 24
червня 2004р. передбачений обов'язок
споживача укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Цей обов'язок
відповідає зустрічному обов'язку
виконавця, визначеному п.3 ч.2 ст. 21 цього
Закону, підготувати та укласти зі
споживачем договір на надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового
договору затверджені постановою
Кабінету Міністрів України від 20
травня 2009р. № 529 «Про затвердження
типового договору про надання послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій».

З аналізу змісту ч.3 ст. 6, ч.1 ст. 630 ЦК
України, ст.ст. 19-21 Закону № 1875-IV від 24
червня 2004р., постанови № 529 вбачається,
що умови типового договору, що набули
юридично обов'язкового значення в силу
актів цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на
надання житлово-комунальних послуг є
обов'язком споживача за умови, якщо
запропонований виконавцем послуг
договір відповідає типовому договору.
Відмова споживача послуг від укладення
договору в такому разі суперечить
вимогам ч.3 ст.6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та
ст.ст. 19, 20 Закону № 1875- IV від 24 червня 2004
р.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідачам було запропоновано
підписати договір про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає Типовому договору, проте
відповідачі від цього відмовились.
Наведене підтверджується змістом
письмових заперечень відповідача
ОСОБА_3, у яких вона визнає, що
відмовилась від підписання договору на
запропонованих позивачем умовах і
погодилась підписати договір лише на
її умовах: оплата за вивезене сміття та
освітлення місць загального
користування (а.с.17-25).

Оскільки встановлено, що позивачем
виконувались свої обов'язки по наданню
послуг з обслуговуванню житла та
прибудинкової території, проте
відповідачі свої обов'язки по сплаті за
надані послуги не виконують, суд
правильно прийшов до висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Доводи відповідачів про пропуск
позивачем строку позовної давності не
підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 264 ЦК України
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також, якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново.

З матеріалів справи вбачається, що за
заявою ЛМКП «Айсберг» від 22.09.2010р. був
виданий судовий наказ 29.09.2010р. про
стягнення з ОСОБА_3 916,85 грн.
заборгованості за житлово-комунальні
послуги за період з серпня 2009р. - по
серпень 2010р., який був скасований
ухвалою суду від 03.11.2010р. (а.с.37).

Таким чином подачею заяви 22.09.2010р. про
видачу судового наказу був перерваний
перебіг позовної давності та почався
заново.

В межах строку позовної давності ЛМКП
«Айсберг» 06.09.2012р. подало нову заяву про
видачу судового наказу та з
відповідачів судовим наказом від
12.09.2012р. було стягнуто 3437,56 грн.
заборгованості за житлово-комунальні
послуги за період з серпня 2009р. по
серпень 2012р. Цей наказ був скасований
ухвалою суду від 08.11.2012р. (а.с.2).

Таким чином подачею заяви 06.09.2012р. про
видачу судового наказу був перерваний
перебіг позовної давності та почався
заново.

В межах трирічного строку позовної
давності позивачем 23.05.2014р. був
пред'явлений позов з відповідачів у
даній справі.

Таким чином підстави для застосування
положень ч.4 ст.267 ЦК по заяві
відповідачів відсутні.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, застосував закон,
який поширюється на зазначені
правовідносини, доводи апеляційної
скарги та зміст оскаржуваного рішення
не дають підстав для висновку про те, що
судом при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального та
процесуального права, які є підставами
для скасування рішення суду, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 22 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20-ти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ з дня набрання
ухвалою апеляційного суду законної
сили.

Головуючий
Т.Г. Мусіна

Судді:
І.В. Бермес

Р.В. Савуляк