АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
26 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Кирилюк Г.М.,
при секретарі: Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника Служби безпеки України
ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 до
якої приєдналась ОСОБА_3,
на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 22 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до Служби
безпеки України за участю третьої
особи, яка заявляє самостійні вимоги на
предмет спору: ОСОБА_3, про визнання
неправомірним рішення та зобов'язання
В серпні 2013 року позивач звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з позовом, уточненим в
подальшому, до Служби безпеки України (
далі - СБУ) про визнання неправомірним
рішення Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07.02.2013
за № 2 про відмову у зарахуванні ОСОБА_3
на квартирний облік та зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
виключення з числа службових приміщень
квартири АДРЕСА_1 та надати її для
постійного проживання ОСОБА_3

Третя особа ОСОБА_3 заявила самостійні
вимоги на предмет спору про визнання
рішення неправомірним та зобов'язання
відповідача вчинити дії щодо
виключення з числа службових приміщень
квартири та надання їй для постійного
проживання.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено
частково, визнано неправомірним
рішення Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07.02.2013
за № 2 в частині не зарахування ОСОБА_3
на квартирний облік. В решті позовних
вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з
апеляційною скаргою, до якої
приєдналась ОСОБА_3

В обґрунтування скарги зазначив, що
рішення суду в частині відмови в
задоволенні позовних вимог є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
без повного з'ясування обставин, що
мають значення для справи. Судом не
надано належної оцінки доказам та
документам, які додані до матеріалів
справи, не досліджено суттєвих
обставин справи та невірно застосовано
чинне законодавство України. Вважав
помилковим висновок суду про
відсутність підстав для виключення з
числа службових приміщень квартири в
якій він проживав та надання цієї
квартири для постійного проживання
ОСОБА_3 Просив скасувати рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
22 вересня 2014 року в частині відмови у
задоволені позову та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким позов
задовольнити у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду в частині задоволення позовних
вимог, відповідач також звернув до суду
з апеляційною скаргою в якій зазначив,
що суд першої інстанції ухвалюючи
рішення у справі, неповно з'ясував
обставини, що мають значення для справи
та дійшов помилкових висновків, які не
відповідають обставинам справи, що в
свою чергу призвело до ухвалення ним
рішення з порушенням норм
матеріального та процесуального.
Вказав, що висновок суду про
неправомірність рішення
Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ є
помилковим та не ґрунтується на
вимогах закону, оскільки відповідач
ОСОБА_3 вже була забезпечена житлом у
складі сім'ї її батька ОСОБА_4

Просив рішення Дарницького районного
суду м. Києва від 22 вересня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволені позову.

ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_6, який
одночасно є представником третьої
особи ОСОБА_3, в судовому засіданні
апеляційну скаргу позивача підтримали,
з підстав наведених в ній, та просили
задовольнити. В задоволенні
апеляційної скарги відповідача
просили відмовити.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в
судовому засіданні підтримала
апеляційну скаргу СБУ та просила
задовольнити, а проти апеляційної
скарги позивача заперечувала.
Посилаючись на незаконність рішення в
частині задоволення позовних вимог,
просила рішення в частині задоволення
позовних вимог скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши доводи апеляційних скарг,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах апеляційного оскарження,
дійшла висновку, що апеляційна скарга
Служби безпеки України підлягає
задоволенню, а в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_2, до
якої приєдналась ОСОБА_3, слід
відмовити з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 проходить військову службу в
Службі безпеки України та з 12 листопада
1996 року перебув на квартирному обліку в
Житлово-побутовій комісії
Центрального управління СБУ.

В березні 2007 року ОСОБА_2 на час роботи
надано службове приміщення, яке
складалося з однієї кімнати в
ізольованій квартирі АДРЕСА_1.

В липні 2007 року ОСОБА_2 уклав шлюб з
ОСОБА_3, яка після реєстрації шлюбу
змінила прізвище на «ОСОБА_3».

ІНФОРМАЦІЯ_2 року у подружжя народився
син ОСОБА_2, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року
народився син ОСОБА_9. Сини були
зареєстровані за місцем проживання
батька, та зараховані на квартирний
облік у складі сім'ї ОСОБА_2

Мати дітей - ОСОБА_3 проживала та була
зареєстрована в АДРЕСА_5.

12 листопада 2013 року рішенням
Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ ОСОБА_2
надано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на
сім'ю у складі трьох осіб: він, син
ОСОБА_9, 2009 р.н., син ОСОБА_10, 2010 р.н.
Вказаним рішенням ОСОБА_2 знято з
квартирного обліку (а.с. 93).

До надання ОСОБА_2 житла для постійного
проживання, а саме 06 грудня 2011 року за
місцем проживання ОСОБА_2 в службовій
квартирі була зареєстрована його
дружина ОСОБА_3

29.11.2012, у зв'язку з перереєстрацією
місця проживання дружини, ОСОБА_2
звернувся до начальника головної
інспекції СБУ з рапортом про
зарахування ОСОБА_3 на квартирний облік
як члена його сім'ї.

Рішенням Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07.02.2013
року, яке оформлено протоколом № 2,
позивачу відмовлено у зарахуванні його
дружини до складу сім'ї, яка перебуває
на квартирному обліку відповідно до
вимог ст. 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей». Рішення вмотивовано тим, що
ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_3) вже
забезпечувалась житлом від СБУ у
даному населеному пункті у складі сім'ї
свого батька ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 суд дійшов висновку, що рішення
Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07.02.2013
за № 2 в частині відмови в зарахуванні
ОСОБА_3 на квартирний облік, з підстав
передбачених ст. 12 Закону України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей», є неправомірним.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Відповідно до абзацу четвертого
частини першої ст. 12 Закону України
«Про соціальний і правових захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» військовослужбовцям, які мають
вислугу на військовій службі 20 років і
більше, та членам їх сімей надаються
жилі приміщення для постійного
проживання або за їх бажанням грошова
компенсація за належне їм для
отримання жиле приміщення. Такі жилі
приміщення або грошова компенсація
надаються їм один раз протягом усього
часу проходження військової служби за
умови, що ними не було використано
право на безоплатну приватизацію
житла.

Вимога щодо надання жилих приміщень
військовослужбовцям один раз протягом
усього часу проходження служби також
міститься у пункті 3 Порядку
забезпечення військовослужбовців та
членів їх сімей житловими
приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
під 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок), та
пункті 4.3 Інструкції про організацію
забезпечення і надання
військовослужбовцям Служби безпеки
України та членам їх сімей житлових
приміщень, затвердженої наказом Служби
безпеки України від 06.11.2007 № 792 та
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 26.11.2007 за № 1308/14575 (далі -
Інструкція), відповідно до яких
забезпечення за рахунок СБУ
військовослужбовців та членів їх сімей
житлом для постійного проживання
провадиться шляхом надання їм один раз
протягом усього часу проходження
військової служби житла
новозбудованого, виключеного з числа
службового, вивільненого або
придбаного у фізичних чи юридичних
осіб, надання кредиту на будівництво
(купівлю) житла в установленому
порядку.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 з 2001 року перебувала на
квартирному обліку в Житлово-побутовій
комісії Центрального управління СБУ в
складі сім'ї свого батька ОСОБА_4, який
проходив дійсну військову службу на
посадах офіцерського складу та
звільнений з військової служби в запас
СБ України.

Спільним рішенням керівництва Служби
безпеки України та Житлово-побутової
комісії Центрального управління СБУ
протоколом від 05.04.2005 № 6 ОСОБА_4 надано
жиле приміщення на родину із 3-х осіб
(він, дружина та дочка - ОСОБА_3)
ізольовану трикімнатку квартиру
АДРЕСА_5. На попередній жилій площі
(АДРЕСА_4) залишилось проживати дві
особи ОСОБА_11 та ОСОБА_12

За наведених обставин колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги, що суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, та дійшов до помилкового
висновку про неправомірність рішення
Житлово-побутової комісії
Центрального управління СБУ від 07.02.2013
№ 2 в частині не зарахування ОСОБА_3 на
квартирний облік, оскільки ОСОБА_3 в
цьому ж населеному пункті вже
забезпечувалася житлом для постійного
проживання за рахунок державних
коштів, виділених на будівництво
(придбання) житла для
військовослужбовців СБУ, як член сім'ї
ветерана військової служби, а повторне
її зарахування на квартирний облік в
Центральному управлінні СБУ для
забезпечення житлом для постійного
проживання суперечило б вимогам статті
12 Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» в частині надання
жилих приміщень військовослужбовцям
та членам їх сімей один раз протягом
усього часу проходження військової
служби.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Оскільки суд неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, висновок суду не відповідає
обставинам справи, судове рішення в
частині задоволення позовних вимог
ухвалене з порушенням норм
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Разом з тим, судова колегія відхиляє
доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, до
якої приєдналася ОСОБА_3, щодо
незаконності рішення суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про зобов'язання відповідача щодо
виключення з числа службових приміщень
квартири за адресою АДРЕСА_1, оскільки
вирішення спору в цій частині
проведено судом з дотриманням вимог
процесуального законодавства щодо
всебічності й повноти з'ясування
дійсних обставин справи, прав та
обов'язків сторін в даних
правовідносинах, належної правової
оцінки наданих сторонами в справі
доказів та відповідних норм
матеріального права.

За змістом п. 5.24 Інструкції за бажанням
співробітника або особи, звільненої з
військової служби в СБ України, що
перебуває на обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов,
та проживає у службовому житловому
приміщенні, це житлове приміщення може
бути надано для постійного проживання
шляхом виключення його з числа
службових у випадках, якщо ця особа: а)
має вислугу на військовій службі 20
років і більше; б) звільнена з
військової служби за вислугою років, у
зв'язку зі скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
унаслідок інвалідності, захворювання,
отриманого при виконанні обов'язків
військової служби; в) перебувала на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов, до набрання
чинності Законом України «Про внесення
змін до статті 12 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» і належить до категорії осіб,
які не можуть бути виселені зі
службових приміщень без надання іншого
житлового приміщення.

Відповідно до п. 5.25 цієї Інструкції
факт проживання в службових житлових
приміщеннях осіб, які звільнені з
військової служби в запас або
відставку, не є підставою для
виключення цих приміщень з числа
службових.

За змістом зазначених
нормативно-правових актів та
встановлених судом обставин відсутні
підстави для виключення з числа
службових приміщень квартири і надання
її для постійного проживання ОСОБА_3

На підставі викладеного колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції ухвалив рішення в частині
відмови у задоволенні позовних вимог з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 218, 303, 307, 309, 313-315, 316, 317, 319, 325, 327 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 до якої
приєдналась ОСОБА_3, - відхилити.

Апеляційну скаргу представника Служби
безпеки України ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 22 вересня 2014 року в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 про визнання неправомірним
рішення Житлово-побутової комісії
Центрального управління Служби
безпеки України від 07.02.2013 за № 2 в
частині не зарахування ОСОБА_3 на
квартирний облік - скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/7700/14-ц

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/13287/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Каліушко Ф.А.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.