Справа № 341/778/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1950/2014
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач Шишко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Шишка А.І.,

суддів:
Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря
Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ "Альфабанк", ПАТ
"Промінвестбанк" про припинення
договору іпотеки за апеляційною
скаргою представника ПАТ "Альфа-Банк" -
Ємчука Андрія Володимировича на
рішення Галицького районного суду від
02 липня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від
02 липня 2014 року задоволено позов ОСОБА_2
до ПАТ "Альфабанк", ПАТ "Промінвестбанк"
про припинення договору іпотеки.

Припинено дію іпотечного договору від
21.11.2006 року, зареєстрованого в реєстрі
за №2487, укладеного з ОСОБА_4 та АКБ
"Промінвестбанк".

Зобов'язано приватного нотаріуса
ОСОБА_5 зняти заборону на відчуження,
яке накладене за №2488.

Зобов'язано Галицьке районне
управління юстиції (реєстраційну
службу) зняти з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
заставлене нерухоме майно, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві власності ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник ПАТ
"Альфа-Банк" - Ємчук А.В. посилається на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неналежному
дослідженні судом доказів по справі та
невідповідності висновків суду
обставинам справи. У зв'язку з цим,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовити.

Представник апелянта свої вимоги
обґрунтовує тим, що відповідачем
подано до суду копії меморіальних
ордерів, згідно яких боржником ОСОБА_6
було отримано на підставі кредитного
договору №1330 від 21.11.2006 року три транші
позичкових коштів в рамках відкритої
кредитної лінії, а саме: 21.11.2006 року - 13000
доларів США, згідно меморіального
ордера №776; 27.07.2007 року - 2000 доларів США,
згідно меморіального ордера №777; 01.08.2007
року - 2000 доларів США, згідно
меморіального ордера №778. Всього
ОСОБА_6 отримано в кредит 17000 доларів
США з урахуванням доповнень до
кредитного договору із строком
повернення до 20.11.2021 року.

Згідно умов іпотечного договору
позивач забезпечує іпотекою
повернення кредиту в розмірі 13000
доларів США, відсотки за користування
кредитом, в тому числі відсотки за
неправомірне користування кредитом та
неустойку (пеню, штрафи).

Сплачена 23.02.2009 року сума коштів в
розмірі 16358 доларів США не є доказом
припинення основного зобов'язання в
розумінні ст.17 ЗУ "Про іпотеку",
оскільки у справі відсутні докази про
повне погашення заборгованості за
першим траншем кредитних коштів у
розмірі 13000 доларів США. Так, з поданої
позивачем квитанції вбачається, що
ОСОБА_6 сплатив суму більшу ніж 13000
доларів США, однак за умовами
кредитного договору передбачено
порядок погашення отриманих в кредит
коштів, який передбачає зокрема й
порядок їх зарахування при наявності
заборгованості за договором.

Таким чином, враховуючи, що внесена
сума коштів підлягала до зарахування
на погашення саме простроченого
кредиту, відсутні докази погашення ним
13000 доларів США, як простроченої
заборгованості за кредитом, а отже
позивачем не доведено тих обставин на
які вона посилається в якості доказів
припинення основного зобов'язання за
кредитним договором.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи
представника апелянта, заперечення
позивача, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
представника ПАТ "Альфа-Банк" - Ємчука
А.В. не підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам процесуального
права.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
та іншими учасниками процесу доказів.

Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив із того,
що оскільки іпотечний договір у
встановленому законом порядку не
змінювався, доповнення до нього не
вносилися, а позичальником ОСОБА_6
зобов'язання відповідно до умов
кредитного договору №1330 виконано, що
підтверджується копією квитанції №8
від 23.02.2009 року, то наявні всі підстави
для визнання іпотечного договору
припиненим.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист своїх
прав і законних інтересів, зокрема,
шляхом припинення цивільних
правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.593 ЦК України, право
застави припиняється у разі припинення
зобов'язання, забезпеченого заставою.

Тобто, іпотека має похідний характер
від основного зобов'язання і є дійсною
до припинення основного зобов'язання
або до закінчення строку дії
іпотечного договору.

Згідно ст.598 ЦК України, зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом. Припинення
зобов'язання на вимогу однієї із сторін
допускається лише у випадках,
встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України,
зобов'язання припиняється виконанням,

проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 3, 17 ЗУ "Про іпотеку",
іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору. Іпотека припиняється у разі:
припинення основного зобов'язання або
закінчення строку дії іпотечного
договору; реалізації предмета іпотеки
відповідно до цього Закону; набуття
іпотекодержателем права власності на
предмет іпотеки; визнання іпотечного
договору недійсним; знищення (втрати)
переданої в іпотеку будівлі (споруди),
якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо
предметом іпотечного договору є
земельна ділянка і розташована на ній
будівля (споруда), в разі знищення
(втрати) будівлі (споруди) іпотека
земельної ділянки не припиняється; з
інших підстав, передбачених цим
Законом.

З аналізу положень чинного в Україні
законодавства вбачається, що під
припиненням зобов'язання розуміється
припинення правового зв'язку між його
сторонами, звільнення їх від прав та
обов'язків, що становлять зміст
зобов'язання. Тобто кредитор втрачає
право вимагати від боржника виконання
передбачених у зобов'язанні дій, а
боржник звільняється від обов'язку
виконувати такі дії під загрозою
застосування до нього мір
відповідальності.

У роз'ясненнях, викладених у п. 17
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин" №5 від 30.03.2012 року,
зазначено, що зобов'язання
припиняється з підстав, передбачених
договором або законом (частина перша
статті 598 ЦК України). Такі підстави,
зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609
ЦК України.

Згідно до п.7.1. кредитного договору,
договір набирає чинності з дати його
підписання сторонами і діє до повного
повернення позичальником кредиту,
сплати у повному обсязі процентів за
користування ним та до повного
виконання позичальником будь-яких
інших грошових зобов'язань, прийнятих
ним на себе згідно умов цього договору.

Як встановив суд першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
21.11.2006 року між ЗАТ АК
Промисло-інвестиційний банк та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір у
формі кредитної лінії №1330. Згідно умов
даного договору банк надав
позичальнику кредит у розмірі 13000
доларів США з кінцевою датою погашення
до 20.11.2021 року та сплатою 10% річних за
користування кредитом. Сторони також
погодили, що банк надає позичальнику
кредит на протязі періоду кредитування
в межах встановленої суми ліміту
кредитної лінії, шляхом видачі йому
готівки безпосередньо з його
позичкового рахунку. Сторони
домовились про те, що кредит буде
надано багаторазово не пізніше
наступного банківського дня з дати
отримання від позичальника заяви на
отримання кредиту.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_6 між ЗАТ АК
Промисло-інвестиційним банком та
ОСОБА_2 21.11.2006 року було укладено
іпотечний договір, відповідно до умов
якого остання передала в іпотеку
нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1. Зміни до договору іпотеки
сторони не вносили.

Відповідно до п.1.6. кредитного договору
та загальним вимогам банківського
права, кредитна лінія - форма кредиту,
за якою протягом встановленого
терміну, позичальник має право
повністю або частково отримувати
кредит в межах максимально дозволеної
банком суми. Відновлювальна кредитна
лінія передбачає поновлення
кредитування, після погашення кредиту,
в межах сум, щоб загальна
заборгованість не перевищувала ліміту
кредитної лінії.

Тобто, позичальник має право протягом
всього часу дії договору вільно
користуватись кредитними коштами в
межах встановленого ліміту -
безперешкодно отримувати кошти в
розмірі, який його влаштовує і так само
погашати заборгованість по кредиту.

ОСОБА_6 отримав кредит саме у формі
відновлювальної кредитної лінії з
максимальним лімітом у 13000 доларів США.
Протягом дії кредитного договору
позичальник неодноразово користувався
кредитними коштами, знімаючи їх з
рахунку, а саме: 21.11.2006 року - 13000 доларів
США, згідно меморіального ордера №776;
27.07.2007 року - 2000 доларів США, згідно
меморіального ордера №777; 01.08.2007 року -
2000 доларів США, згідно меморіального
ордера №778 (а.с.37-39).

Відповідно до вимог ч.ч.1, 3 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в
момент передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 545 ЦК України
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що боржник повністю
виконав свої зобов'язання за кредитним
договором №1330, на підтвердження чого
позивач надала копію квитанції №8 від
23.02.2009 року про оплату ОСОБА_6 16358
доларів США.

Крім того, під час розгляду справи в
суді апеляційної інстанції, позивач
надала довідку від 28.12.2010 року, видану
ПАТ АК "Промисло-інвестиційний банк".
Дана довідка була видана ОСОБА_2 та
ОСОБА_6 про те, що заборгованість по
кредитному договору про відкриття
кредитної лінії №1330 від 21.11.2006 року
виданого в доларах США по кредиту,
процентах та будь-яких штрафних
санкціях відсутня та не обліковується
в банку (а.с.86). Таким чином, позивач
надав суду письмові докази, які
підтвердили, що кредитор прийняв
виконання зобов'язання і не має
претензій до позичальника.

В той же час, представник відповідача
категорично заперечує проти того, що
боржник належним чином виконав взяті
на себе зобов'язання, оскільки кошти в
сумі 16358 доларів США були направлені
банком, згідно п.3.8. кредитного
договору, на погашення в першу чергу
відсотків та інших штрафних санкцій, а
решта заборгованості по тілу кредиту
залишилась неповністю оплаченою. У
зв'язку з цим, на даний час у ОСОБА_6
наявна значна сума заборгованості і
ПАТ "Альфабанк", як законний
правонаступник відповідача, було
змушене звернутись з позовом до суду
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Апеляційний суд пропонував
представнику відповідача надати
докази, які б підтвердили, що ОСОБА_6 має
невиконані належним чином зобов'язання
перед кредитором (розрахунок
заборгованості, тощо), у зв'язку із чим
неодноразово відкладав судові
засідання у справі та надав
представнику відповідача час на
подання відповідних доказів. Так,
судові засідання призначались на 13.10.2014
року, 27.10.2014 року та 10.11.2014 року (а.с.82-88),
однак представником апелянта так і не
було подано доказів, які б підтвердили,
що ОСОБА_6 має будь-яку заборгованість
перед банком і причин не подання
доказів апелянтом пояснено не було.

Аналіз фактичних обставин справи і
зібраних у справі доказів свідчить про
те, що зобов'язання позичальника перед
Банком за договором відновлювальної
кредитної лінії було виконано належним
чином, а тому наявні передбачені
законом підстави для визнання
припиненим договору іпотеки, яким
забезпеченні невиконані кредитні
зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції обставини справи з'ясовано
всесторонньо і повно та ухвалено
рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
обґрунтованості якого доводи
апеляційної скарги не спростовують.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ
"Альфа-Банк" - Ємчука Андрія
Володимировича відхилити.

Рішення Галицького районного
суду від 02 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає чинності з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
А.І. Шишко

Судді:
Я.Ю. Ковалюк

Р.Й. Матківський