22-ц/772/2875/2014Головуючий в суді першої
інстанції Федчишен С. А.Категорія
27Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Луценка В.В., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянта, представника
відповідачки ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3,
її представника ОСОБА_4, представника
позивача публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» Ліфанової Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці, в залі судових
засідань Апеляційного суду Вінницької
області цивільну справу за позовом

публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк»

до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за

кредитним договором в
сумі 1695449,71 гривень,

за апеляційною скаргою представника
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінниць-кої
області від 04 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк ( далі - ПАТ КБ )
«ПриватБанк» звернулося у Вінницький
міський суд Вінницької області з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 22
травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
VIK0GK, за умовами якого банком
надано відповідачці кредит у розмірі
46900,00 доларів США на строк до 22 травня 2028
року, а відповідачка зобов'язалася
повернути кредит та сплатити відсотки,
комісію, інші витрати за користування
кредитними коштами у строки та в
порядку, встановлені кредитним
договором, яким також передбачено, що у
випадку порушен-ня зобов'язань
відповідачка повинна сплачувати
банкові відсотки за користування
кредитом у подвійному розмірі на
місяць, нараховані від суми
непогашеної в строк заборгованості за
кредитом. Свої зобов'язання ОСОБА_2
належним чином в установлені строки не
виконала, у зв'язку з чим станом на 13
травня 2014 року у неї утворилася
заборгованість у розмірі 145657,19 доларів
США, що еквівалентно 1695449,71
гривням за курсом Національного банку
України. Такі обставини стали
підставою для звернення банку в суд з
даним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено
частково ( а. с. 43-45 ). Стягнуто з ОСОБА_2
на користь банку заборгованість за
кредитним договором від 22 травня 2008
року № VIK0GK в сумі 107458,70
доларів США, що за курсом, встановленим
НБУ, на день ухвалення судом цього
рішення в національній валюті
становить 1250819,25 гривень, з яких: 38037,43
доларів США ( 442755,69 гривень ) -
заборгованість за кредитом, 36011,00
доларів США ( 419168,04 гривень ) -
заборгованість по процентах за
користування кредитом, 9254,01 долари США
(107716,68 гривень) - заборгованість з
комісії, 19018,72 доларів США ( 221377,90
гривень ) - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості за кредитом,
21,48 долар США ( 250,00 гривень ) - штраф (
фіксована частина ), 5116,06 доларів США
( 59550,94 гривень ) - штраф ( процентна
складова ), а також стягнуто судовий
збір в сумі 3654,00 гривні.

В частині позову щодо стягнення пені у
розмірі 36379,52 доларів США та штрафу (
процентої складової ) в сумі 1818,97
доларів США - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 оскаржує його в
апеляційному порядку, просить дане
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» у повному обсязі. Апелянт
посилається на необгрунтованість
позов-них вимог, недоведеність
фактичних обставин справи та
відсутність підстав для звернення
банку в суд; ухвалення оскаржуваного
судового рішення з істотним
пору-шенням норм матеріального та
процесуального права, за недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими, зокрема,
розміру забор-гованості відповідачки (
а. с. 46-49 ).

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення та заперечення на апеляційну
скаргу представників сторін,
дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши в сукупності наявні в
ній докази, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судо-вого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до висновку, що скарга
задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджу-ються,
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судо-вому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що між сторонами у
справі 22 травня 2008 року був укладений
кредитний договір № VIK0GK, за
умовами якого банк зо-бов'язався надати
ОСОБА_2 кредит в сумі 46900,00 доларів США
на строк до 22 травня 2028 року, а ОСОБА_2
зобов'язалася повернути кредит,
сплатити від-сотки, всі інші
передбачені договором платежі за
користування кредитом у строки та в
порядку, визначені кредитним
договором. Відповідачка своєчасно не
давала бан-кові кошти в розмірах та на
умовах, встановлених договором, для
погашення забор-гованості за кредитом,
відсотками, комісією, іншими витратами,
відповідно до умов договору, що
відображено у розрахунку
заборгованості, відтак ОСОБА_2 свої
зобов'язання за укладеним правочином
не виконує належним чином.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України
наслідками порушення відповідачем
зобов'-язань щодо повернення чергової
суми платежу за кредитом визначено
право пози-вача достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з порушення неналежним
виконанням ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань законних прав та інтересів
банку, що підлягають судовому
захистові, керувався нормами статей 509,
526, 536, 610-611, 623, 625, 1048-1050, 1054, 1055 ЦК України,
що регулюють наявні між сторонами у
справі правовідносини з приводу
вико-нання ( неналежного виконання )
зобов'язань за кредитним договором,
відпові-дальності за порушення взятих
зобов'язань. Суд першої інстанції
врахував, що оскільки протягом
тривалого часу відповідачка не
виконувала умови погашення кредиту,
допустила виникнення заборгованості,
банк отримав право на стягнення суми
кредиту, відсотків, штрафу та пені.
Однак, суд дійшов висновку, що позов в
частині стягнення пені в сумі 36379,52
доларів США, штрафу (процентної
складової) в розмірі 1818,97 доларів США
задоволенню не підлягає як
несправедливий, необ-грунтований та
безпідставний, такий, що суперечить п. 5
ст. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», згідно якого
несправедливими умовами договору є
встанов-лення вимоги щодо сплати
споживачем непропорційно великої суми
компенсації ( понад п'ятдесят
відсотків вартості продукції ) у
випадку невиконання зобов'язань за
договором. Суд дійшов висновку, що в
даному випадку стягненню з
відповідачки підлягає 50% від основної
заборгованості за тілом кредиту в
розмірі 19018,72 доларів США, що
еквівалентно 221377,90 гривням ( 38037,42:2=19018,72
). Також суд зазна-чив в оскаржуваному
рішенні розрахунок штрафу ( процентної
складової ), що нале-жить до стягнення з
ОСОБА_2

Оскаржуючи рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від
04 вересня 2014 року, апелянт
посилається на те, що наданий ОСОБА_2
кредит є споживчим, за яким банк перед
пред'явленням позову в суд повинен був
звернутися до боржниці з вимогою
здійснити в добровільному порядку
платежі, строк сплати яких не наступив.
Розрахунки боргу позичальниці, на
думку апелянта, не доведені належним
чином, оскільки не містять посилання на
конкретні фінансові, господарсь-кі
документи, дані бухгалтерського
обліку, виписки по рахунках цього
банківського обліку, де б містилася
інформація про наявність і рух активів,
зобов'язань, капіталу. На думку
апелянта позивачем неправомірно
одночасно заявлено вимогу про
стяг-нення і пені, і штрафу як
різновидів неустойки, сума пені
нарахована поза межами строку позовної
давності в один рік та без врахування
курсу НБУ на кожен день її нарахування,
а сума комісії є платежем, встановленим
на незаконних засадах. Апе-лянт
посилається на відсутність доказів
отримання позичальницею кредитних
коштів, а це є свідченням того, що
кредитний договір не відбувся.

Доводи апелянта не можна визнати
такими, що заслуговують на увагу, вони
не є підставою для задоволення
апеляційної скарги; не знайшли свого
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи, не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених в оскаржуваному рішення
суду, яке ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права
та відповідає дійсним обставинам
справи, встановленим судом.

Під час розгляду справи апеляційним
судом сторонам двічі шляхом оголошення
перерв надавалася можливість звірити
всі розрахунки позичальниці з банком,
вивчити в оригіналі документи банку, що
викликали сумніви у представників
ОСОБА_2 Представник банку пояснила, що
стороні відповідачки були надані
можливості для задоволення існуючих у
них запитань.

В даному судовому засіданні
представником ОСОБА_2 ОСОБА_4 було
заявлене клопотання про зупинення
провадження у справі до набрання
законної сили рішенням суду у справі за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2
про звернення стягнення на земельну
ділянку, провадження в якій відкрито
ухвалою судді Калинівського районного
суду Вінницької області від 03
листопада 2014 року. Однак, законних
підстав для задоволення цього
клопотання колегія суддів
апеля-ційного суду, керуючись нормами
ст. 201 ЦПК України, не знайшла.

Стосовно окремих мотивів апеляційної
скарги слід підкреслити, що згідно умов
кредитного договору від 22 травня 2008
року № VIK0GK, укладеного між
сторонами у справі, термін дії якого
визначений до 22 травня 2028 року, зокрема,
підпунктом 5.5. договору, термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки у вигляді пені, штрафів ( по
всіх платежах ), встановлений сторонами
тривалістю 5 років.

Порушень банком чинних умов кредитного
договору, в тому числі щодо нарахування
відсотків за користування кредитом,
неустойки за порушення умов договору
позичальницею, комісії не допущено.

Посилання представників відповідачки
на неправильність, непрозорість
зараху-вання в погашення
заборгованості за кредитом коштів,
отриманих в результаті вико-нання
рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 17 березня 2014
року ( а. с. 39-40 ), не заслуговують на
увагу, оскільки законодавчо визначений
порядок виконання цього судового
рішення в установленому порядку не
оспорював-ся, заперечення представника
банку наявності порушень в цій частині
здійснених розрахунків ( за доводами
апелянтки ) свого спростування не
знайшли.

Суд першої інстанції вірно визначився
у правовідносинах, що склалися між
сторонами у справі, застосував норми
матеріального права, що регулюють дані
пра-вовідносини, дав належну правову
оцінку цим правовідносинам, правам та
обов'-язкам сторін за дійсним кредитним
договором та дійшов правомірного
висновку про часткове задоволення
позову. Тобто, суд правильно застосував
норми матеріального права, не порушив
вимог процесуального закону.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заяв-лених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 стосовно
необхідності скасування оскаржуваного
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову у позові у повному
обсязі є безпідставними, оскільки вони
не знайшли свого доведення під час
перевірки законності й
обгрунтованості оскаржу-ваного
рішення суду першої інстанції в
апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 04 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: