Номер провадження: 22-ц/785/8941/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Станкевича
В.А.

- Ступакова
О.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 16.09.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 2-4), який змінив в ході
розгляду справи (а. с. 103-104) та просив
стягнути з відповідачки на його
користь грошову компенсацію 1/2
вартості легкового автомобіля марки
Subaru Forester 2010 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, який належить їм на праві
спільної сумісної власності в сумі 141
496,50 грн., за умови попереднього
внесення відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду, стягнути з
відповідача 1/2 частину сімейних
грошових заощаджень в сумі 52 тисячі
гривень, виділити йому меблевий
гарнітур гостинний, плазмовий
телевізор, пральну машину, будівельні
інструменти, а також зобов'язати
відповідачку повернути йому його
особисті речі: золотий ланцюжок та
килим.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду та вбачається
із змінено позовної заяви,
обґрунтовував тим, що він з
відповідачкою перебував у шлюбі з
28.07.1988 року по 28.01.2014 року. Під час шлюбу
ними було придбано майно, а саме:
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1; легковий автомобіль
марки «Subaru Forester», 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю 283
993 грн.; три меблевих гарнітури,
загальною вартістю 37 600 грн.; два
плазмові телевізори, загальною
вартістю 20 000 грн.; пральна машина,
вартістю 3 200 грн.; два кондиціонери,
загальною вартістю 3 200 грн; будівельні
інструменти, загальною вартістю 4 000
грн.; а також заощаджені грошові кошти в
сумі 104 000 грн., що еквівалентно 8 000 дол.
США, які в теперішній час знаходяться у
відповідачки. Зазначене майно та
грошові кошти належать їм з
відповідачкою на праві спільної
сумісної власності та підлягають
поділу між ними.

Золотий ланцюжок (15 г), вартістю 4
000 грн., який був придбаний під час шлюбу
та килим, вартістю 4 000 грн., отриманий
ним у подарунок від його батьків, які
знаходяться у відповідачки, належать
йому на праві особистої приватної
власності і підлягають поверненню йому
відповідачкою.

В судовому засіданні в суді
першої інстанції, як зазначено в
рішенні суду, представник позивача
підтримала уточненні позовні вимоги, а
також обставини заявленого позову.
Представник відповідачки позовні
вимоги не визнав у повному обсязі, а
також пояснив, що позовні вимоги є
необґрунтованими.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 16.09.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову
компенсацію дійсності вартості 1/2
частини автомобіля Subaru Forester, державний
номерний знак № НОМЕР_1 у розмірі 141 996
(сто сорок одна тисяча дев'ятсот
дев'яносто шість) гривень 50 (п'ятдесят)
копійок. Визнано за ОСОБА_4 право
особистої приватної власності на
автомобіль Subaru Forester, державний
номерний знак № НОМЕР_1. Позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення у
власність меблевого гарнітуру,
плазмового телевізору, пральної
машини, будівельних інструментів, 1/2
частини грошових заощаджень у розмірі
52 000 гривень, повернення золотого
ланцюжка та килиму залишено без
задоволення. Стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 витрати за проведення
експертизи у розмірі 352 гривні 80
копійок, судовий збір у розмірі 1 419
гривні 96 копійок, а всього суму у
розмірі 1 772 гривні 76 копійок.

Не погодившись з рішенням суду, сторони
подали апеляційні скарги на рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 16.09.2014 року, в яких просять: ОСОБА_3
скасувати рішення суду від 16.09.2014 року
та здійснити поділ майна, що є об'єктом
спільного майна подружжя, виділивши
йому 1/2 ідеальну частину легкового
автомобіля марки Subaru Forester, 2010 року
випуску, вартістю 283 993 грн. та визнати
на неї право власності за позивачем; 1/2
частину заощаджень сімейних коштів в
сумі 52 000 грн. та зобов'язати
відповідачку повернути вказану суму
позивачеві; плазмовий телевізор,
вартістю 8 159 грн.; меблевий гарнітур,
вартістю 15 734 грн.; пральну машину,
вартістю 3 200 грн.; будівельні
інструменти, вартістю 4 000 грн., а
відповідачці виділити 1/2 ідеальну
частину легкового автомобіля марки Subaru
Forester, 2010 року випуску, вартістю 283 993 грн.
та визнати на неї право власності за
відповідачкою; 1/2 частину заощаджень
сімейних коштів в сумі 52 000 грн.;
плазмовий телевізор, вартістю 9 009 грн.;
кухонний гарнітур, вартістю 11 866 грн.;
меблевий гарнітур румунського
виробництва, вартістю 10 000 грн.;,
кондиціонер, вартістю 1 400 грн.;
кондиціонер, вартістю 1 800 грн.,
зобов'язати відповідачку повернути
йому особисті речі - золотий ланцюжок,
вартістю 4 000 грн. та килим, вартістю 4 000
грн., стягнути з відповідачки на його
користь витрати за проведення
експертизи в розмірі 352 грн. 80 коп.,
судовий збір у розмірі 1 419 грн. 96 коп.,
судовий збір за апеляційну скаргу;
ОСОБА_4 рішення суду від 16.09.2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити в повному обсязі. При цьому,
сторони в апеляційних скаргах
посилаються на невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи, порушення та неправильне
застосування норм матеріального і
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала апеляційну скаргу
позивача та заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги
відповідачки, представник
відповідачки підтримав апеляційну
скаргу відповідачки та заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
позивача. Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, що підтвердили в судовому
засіданні їхні представники, причини
неявки суду не повідомили, клопотання
про відкладення розгляду справи від
них на адресу суду не надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог, доводів
апеляційних скарг та наданих доказів,
судова колегія приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а рішення суду
скасуванню, в частині стягнення з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошової
компенсації дійсної вартості 1/2
частини автомобіля Subaru Forester, державний
номерний знак № НОМЕР_1, у розмірі 141 996
грн. 50 коп., визнання за ОСОБА_4 права
особистої приватної власності на
автомобіль Subaru Forester, державний
номерний знак № НОМЕР_1 та, в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрат за проведення експертизи в
розмірі 352 грн. 80 коп., судового збору в
розмірі 1 419 грн. 96 коп., а всього суми в
розмірі 1 772 грн. 76 коп., з ухваленням
нового рішення в цій частині, з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК
України апеляційний суд не обмежений
доводами апеляційної скарги, якщо під
час розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позовні
вимоги позивача, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Судом встановлено, що 28 липня
1988 року у Палаці урочистих подій м.
Одеси був зареєстрований шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, актовий запис № 1403 (а.
с. 6).

Вищевказаний шлюб розірвано рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15 січня 2014р.

Судом встановлено, що в період шлюбу, а
саме 28.12.2010р. подружжям був придбаний
автомобіль Subaru Forester 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 (а. с. 7).

Відповідно до висновку експерта № 2307
судової автотехнічної експертизи за
визначенням ринкової вартості КТС від
23 травня 2014р. середня ринкова вартість
автомобіля Subaru Forester 2010 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1 складає
суму у розмірі 283 993 гривні, тобто 1/2
частина складає суму у розмірі 141 996 (сто
сорок одна тисяча дев'ятсот дев'яносто
шість) гривень 50 (п'ятдесят) копійок.

В зв'язку з тим, що автомобіль Subaru Forester
2010 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 був придбаний в період шлюбу, то
даний автомобіль є спільною сумісною
власністю подружжя.

Зі сторони представника відповідача не
надано жодного доказу, які свідчать що
даний автомобіль є особистою приватною
власністю подружжя. Крім того,
зустрічного позову про визнання даного
автомобіля особистою приватною
власністю відповідачкою не заявлялось.

Суд першої інстанції також вважав, що
факти, які встановлені в рішенні
Суворовського районного суду м. Одеси
від 15 січня 2014р., не можливо прийняти до
уваги, оскільки такі факти мали б
значення, у разі подання зустрічного
позову. Крім того, в рішенні суду від
15.01.2014р. сторони не були опитані, а
надали різні письмові пояснення щодо
строків припинення подружніх відносин.
Так, позивач ОСОБА_3 в позовній заяві
стверджував, що подружні відносини
припинені з лютого 2013р., а відповідачка
у письмовій заяві повідомляла про
припинення подружніх відносин з жовтня
2010р. На підставі викладеного, суд
вважав, що даним рішенням вирішено
питання лише про розірвання шлюбу, а не
встановлення факту конкретного строку
припинення подружніх відносин.

Таким чином, автомобіль Subaru Forester 2010
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 необхідно визнати об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Автомобіль є річ неподільна, що є
загальновідомим фактом, а тому, суд
першої інстанції вважав, що
вищевказаний автомобіль необхідно
виділити відповідачці, оскільки вона
ним користується, а на користь позивача
необхідно стягнути грошову
компенсацію його дійсної ринкової
вартості.

В той же час, суд вважав, що позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виділення у
власність меблевого гарнітуру,
плазмового телевізору, пральної
машини, будівельних інструментів, 1/2
частини грошових заощаджень у розмірі
52 000 гривень, повернення золотого
ланцюжка та килиму не підлягають
задоволенню.

Оскільки, на думку суду, зі сторони
позивача не надано жодного доказу
придбання та наявності у відповідачки
меблевого гарнітуру, плазмового
телевізору, пральної машини,
будівельних інструментів, грошових
заощаджень, золотого ланцюжка та
килиму.

В матеріалах справи є лише копія
накладної від 28.12.2010р. на придбання
меблевого гарнітуру, проте оригіналу
накладної суду не було надано. Судом
також був оглянутий оригінал чеку на
придбання техніки від 12.12.2011р., проте
даний чек не може свідчити про
наявність та придбання будь-якої
стороною даної техніки (а. с. 40-41).

За таких обставин, суд першої інстанції
відповідно до ст. ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК
України, ст. ст. 183, 365 ЦК України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215 ЦПК
України, частково задовольнив позовні
вимоги позивача та стягнув з
відповідачки на його користь витрати
за проведення експертизи у розмірі 352
грн. 80 коп., судовий збір у розмірі 1 419
грн. 96 коп., а всього суму у розмірі 1 772
грн. 76 коп.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції, в
частині задоволених позовних вимог,
оскільки суд першої інстанції неповно
з'ясував обставини по справі в цій
частині, що мають значення для справи
та неправильно застосував норми
матеріального права і порушив норми
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, в цій
частині.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи і не заперечується
сторонами відповідно до їхніх
апеляційних скарг, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
28.07.1988 року по 15.01.2014 року (а. с. 6).

В період перебування в зареєстрованому
шлюбі сторанами було придбано
автомобіль марки Subaru Forester 2010 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.
с. 7).

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України,
присудження одному з подружжя грошової
компенсації замість його частки у
праві спільної сумісної власності на
майно, зокрема на житловий будинок,
квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України. Присудження одному з
подружжя грошової компенсації можливе
за умови попереднього внесення другим
із подружжя відповідної грошової суми
на депозитний рахунок суду.

Як роз'яснено в п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо
обов'язкової згоди одного з подружжя на
отримання грошової компенсації та
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови
звернення подружжя (одного з них) до
суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їхніх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

В судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції встановлено та
підтверджено представниками сторін, що
відповідачкою не вносилася на
депозитний рахунок суду відповідна
сума компенсації за 1/2 вищевказаного
автомобіля марки Subaru Forester 2010 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
яку просив стягнути позивач на свою
користь відповідно до його зміненої
позовної заяви, при цьому вказуючи за
умови попереднього внесення
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду (а. с. 103-104).

Крім того, як вбачається з апеляційної
скарги позивача (а. с. 118), останній в
ході розгляду справи не погоджувався
на отримання компенсації, а просив
виділити сторонам по 1/2 ідеальних долей
автомобіля.

Відповідно до матеріалів справи жодна
із сторін не зверталася з позовом до
суду відповідно до ст. 365 ЦК України, на
яку в рішенні посилався суд першої
інстанції.

Тому за таких обставин, відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог позивача, в частині
стягнення з відповідачки на його
користь грошової компенсації вартості
1/2 частини легкового автомобіля марки
Subaru Forester 2010 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, в сумі 141 496,50 грн., на що
суд першої інстанції не звернув уваги
та помилково задовольнив позовні
вимоги позивача в цій частині.

Разом з тим, судова колегія
погоджується з висновками суду першої
інстанції в частині залишення без
задоволення позовних вимог позивача
щодо виділення йому у власність
меблевого гарнітуру, плазмового
телевізору, пральної машини,
будівельних інструментів, стягнення на
його користь 1/2 частини грошових
заощаджень у розмірі 52 000 грн.,
зобов'язання відповідачки повернути
йому золотого ланцюжка та килиму, в
зв'язку з недоведеністю позивачем цих
позовних вимог.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Проте, в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердження тих обставин,
якими позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги, в цій частині, щодо наявності
вказаного майна, придбання його
сторонами в період шлюбу, що вказане
майно є спільною сумісною власністю і
підлягає поділу та наявності у
відповідачки цього майна, а також
грошових заощаджень та золотого
ланцюжка і килиму, які позивач вважає
його особистою приватною власністю, з
чого правомірно виходив суд першої
інстанції.

Такі докази не представлені і суду
апеляційної інстанції.

Докази на а. с. 40-41, 71-72, судова колегія
погоджується з судом першої інстанції,
не підтверджують вищевказаних
обставин, оскільки з них не вбачається
придбання саме сторонами та саме
спірного майна, яке просив поділити
позивач.

Тому судова колегія вважає, що
обставини, якими позивач обгрунтовує
позовні вимоги в цій частині
ґрунтуються на припущеннях.

В зв'язку з відсутністю підстав для
задоволення позовних вимог позивача,
не підлягають відповідно до ст. 88 ЦПК
України і стягненню з відповідачки на
його користь судові витрати, а тому
підлягає скасуванню рішення суду і в
частині стягнення з відповідачки на
користь позивача витрат за проведення
експертизи в розмірі 352 грн. 80 коп.,
судового збору в розмірі 1 419 грн. 96 коп.,
а всього суми в розмірі 1 772 грн. 76 коп.

Доводи апеляційної скарги позивача
стосовно того, що представник позивача
уточнив позовні вимоги та просив суд
також виділити сторонам по 1/2 ідеальних
долей автомобіля, судова колегія не
приймає до уваги.

Оскільки, відповідно до позовних заяв
позивача (а. с. 2-4, 103-104) такі позовні
вимоги позивачем не заявлялися,
будь-які інші позовні заяви в
матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України,
позивач має право змінити предмет або
підставу позову лише шляхом подання
письмової заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія також не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
позивача з приводу того, що судом
першої інстанції безпідставно не
включено до переліку майна речі,
заявлені у позові та приховані
відповідачкою, не створено умов для їх
виявлення і включення до маси спільної
сумісної власності.

Оскільки, відповідно до ст. ст. 10. 60 ЦПК
України, обов'язок по доведенню
обставини, на які позивач посилається
як на підставу своїх вимог,
покладається на позивача, а не на суд.

Проте, позивачем не доведено обставини,
якими він обґрунтовував свої позовні
вимоги, в задоволенні яких йому
відмовлено судом першої інстанції,
щодо наявності вищезазначеного майна,
яке підлягає поділу, придбання його
сторонами в період шлюбу, що вказане
майно є спільною сумісною власністю і
підлягає поділу та наявності у
відповідачки цього майна, а також
грошових заощаджень та золотого
ланцюжка і килиму, які позивач вважав
його особистою приватною власністю, з
чого правомірно виходив суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
цих позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги
позивача судова колегія також не
приймає до уваги, враховуючи
вищевикладене, та оскільки вони не
спростовують висновки суду першої
інстанції з якими погодилася судова
колегія.

Також судова колегія звертає увагу на
те, що відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Тому судова колегія, не може виходити
за межі позовних вимог заявлених в суді
першої інстанції.

Проте, резолютивна частина апеляційної
скарги позивача включає і вимоги, які
не заявлялися в суді першої інстанції в
установленому законом порядку.

Також судова колегія не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги
відповідачки стосовно того, що судом
першої інстанції не надано оцінки
рішенню Суворовського районного суду
м. Одеси від 15.01.2014 року, яким
встановлено факт припинення шлюбних
відносин між сторонами по справі,
враховуючи, що рішення суду першої
інстанції, в оскаржуваній
відповідачкою частині, скасовано з
інших підстав.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія частково погоджується з
доводами апеляційних скарг та вважає,
що рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 16.09.2014 року необхідно
скасувати, в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошової компенсації
дійсної вартості 1/2 частини автомобіля
Subaru Forester, державний номерний знак №
НОМЕР_1 у розмірі 141 996 грн. 50 коп.,
визнання за ОСОБА_4 права особистої
приватної власності на автомобіль Subaru
Forester, державний номерний знак № НОМЕР_1
та, в частині стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 витрат за проведення
експертизи в розмірі 352 грн. 80 коп.,
судового збору в розмірі 1 419 грн. 96 коп.,
а всього суми в розмірі 1 772 грн. 76 коп. і
ухвалити нове рішення, в цій частині
про відмову в задоволенні цих позовних
вимог позивача. В іншій частині рішення
підлягає залишенню без змін.

В зв'язку з відмовою в задоволенні
позовних вимог позивача, відповідно до
ст. 88 ЦПК України не підлягають
стягненню на його користь і судові
витрати за подання апеляційної скарги,
які він просив стягнути.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного
суду м. Одеси від 16.09.2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя скасувати, в частині
стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
грошової компенсації дійсної вартості
1/2 частини автомобіля Subaru Forester,
державний номерний знак № НОМЕР_1 у
розмірі 141 996 грн. 50 коп., визнання за
ОСОБА_4 права особистої приватної
власності на автомобіль Subaru Forester,
державний номерний знак № НОМЕР_1 та, в
частині стягнення з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 витрат за проведення експертизи
в розмірі 352 грн. 80 коп., судового збору в
розмірі 1 419 грн. 96 коп., а всього суми в
розмірі 1 772 грн. 76 коп.

Ухвалити нове рішення в цій частині,
яким відмовити в задоволенні цих
позовних вимог ОСОБА_3.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич

О.А. Ступаков