АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/7788/14
Справа: № 628/1472/14-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді -
Даниленка В.М.,

суддів: Малінської
С.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря:
Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 15
жовтня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Управління економіки Куп'янської
міської ради, Реєстраційної служби
Куп'янського міськрайонного
управління юстиції Харківської
області про визнання недійсною
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно та визнання права
власності на майно в порядку
спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом, в
подальшому уточненим, до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Управління економіки
Куп'янської міської ради, третя особа:
Реєстраційна служба Куп'янського
міськрайонного управління юстиції, у
якому вказувала на те, що згідно
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Фондом комунального майна м.
Куп'янська 30 вересня 1993 року в порядку
приватизації державного житлового
фонду, їй та її матері ОСОБА_5 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1.

Їхнє право спільної сумісної власності
на вказану квартиру зареєстровано
Куп'янським бюро технічної
інвентаризації 08.04.2010 року,
реєстраційний № 30127371, номер запису 25813.

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивачки ОСОБА_5
померла, в зв'язку з чим відкрилася
спадщина на все, належне їй майно, в
тому числі й на 12 частину зазначеної
квартири.

Своє майно ОСОБА_5 нікому не заповідала.

30 серпня 2012 року вона, позивачка подала
до Куп'янської державної нотаріальної
контори відповідну заяву про прийняття
спадщини після своєї матері.

У подальшому вона звернулась до
нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
а саме 12 частину квартири АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті своєї матері ОСОБА_5, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Однак, державний нотаріус Куп'янської
державної нотаріальної контори
відмовила позивачці у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом після
померлої матері, про що винесла
Постанову про відмову у вчиненні
нотаріальної дії № 708/02-31 від 15.04.2014
року, в зв'язку з тим, що при проведенні
перевірки відомостей про реєстрацію
права власності на нерухоме майно в
Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно було встановлено, що на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого Управлінням
економіки Куп'янської міської ради
Харківської області 21.11.2013 року,
державним реєстратором відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Куп'янського міськрайонного
управління юстиції 09.12.2013 року була
здійснена реєстрація права власності
на квартиру АДРЕСА_1 на громадян ОСОБА_3
та ОСОБА_4 по 12 частині за кожним.

Таким чином, офіційно здійснена
подвійна реєстрація права власності на
квартиру АДРЕСА_1 Харківської області з
тією різницею, що первинна реєстрація
цієї квартири здійснена Куп'янським
бюро технічної інвентаризації в
Реєстрі про реєстрацію права власності
на нерухоме майно 08.04.2010 року, який діяв
на той час, за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (на
теперішній час: ОСОБА_2) на праві
спільної сумісної власності.

Подальші реєстраційні дії щодо
реєстрації права власності на вказану
квартиру на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
новому Державному реєстрі речових прав
на нерухоме майно здійснені пізніше та
розцінюються як незаконні.

Посилаючись на вказані обставини та з
метою захисту її права на спадкове
майно позивачка ОСОБА_2 просила суд:

- скасувати рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1
Харківської області на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в 12 частині за кожним;

- скасувати державну реєстрацію права
власності на квартиру АДРЕСА_1
Харківської області на ім'я ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 в 12 частині за кожним;

- визнати за нею право власності на
вказану квартиру в порядку спадкування
за законом після смерті її матері
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 26.05.2014
року було відкрито провадження у
цивільній справі за вищевказаним
позовом ОСОБА_2

Ухвалою Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 29.09.2014
року третю особу - Реєстраційну службу
Куп'янського міськрайонного
управління юстиції залучено до участі
у справі в якості співвідповідача за
позовом ОСОБА_2

В судовому засіданні представником
ОСОБА_3 було заявлено клопотання про
закриття провадження у справі у зв'язку
з тим, що дана справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства, а повинна розглядатися за
правилами КАС України.

Ухвалою Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 15 жовтня
2014 року провадження у цивільній справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Управління економіки Куп'янської
міської ради, Реєстраційної служби
Куп'янського міськрайонного
управління юстиції про визнання
недійсною державної реєстрації права
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом закрито
на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Не погодившись із таким процесуальним
рішенням районного суду, позивачка
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
скасувати це судове рішення та
направити справу до того ж суду першої
інстанції для продовження її розгляду
по суті заявлених нею позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на незаконність та
безпідставність оскаржуваної ухвали,
оскільки при вирішенні питання про
закриття провадження у справі суд
першої інстанції помилково дійшов
висновку про те, що позовні вимоги про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування є похідними від
вимог про скасування державної
реєстрації, тоді як ці вимоги є
взаємопов'язаними та можуть бути
розглянуті в порядку цивільного
судочинства.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
міськрайонного суду відповідно до ст.
303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Повноваження апеляційного суду
визначені у статті 307 ЦПК України.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
307 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати ухвалу, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктами 1, 3, 4 частини 1 статті
311 ЦПК України підставами для
скасування ухвали суду, що перешкоджає
подальшому провадженню у справі, і
направлення справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
зокрема є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Закриваючи провадження у цивільній
справі за вищевказаним позовом ОСОБА_2,
суд першої інстанції, виходив із того,
що ця справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства,
оскільки вимоги позивачки про
скасування рішення державного
реєстратора про державну реєстрацію
права власності на квартиру АДРЕСА_1 та
скасування державної реєстрації права
власності на цю квартиру підлягають
розгляду в порядку адміністративного
судочинства, а позовні вимоги ОСОБА_2
про визнання за нею права власності на
зазначену квартиру в порядку
спадкування за законом після смерті її
матері, є похідними від вимог про
скасування державної реєстрації права
власності на спірну квартиру, тому в
разі скасування державної реєстрації у
позивачки виникне право у позасудовому
порядку вирішити питання стосовно
прийняття спадщини, оскільки відпаде
умова, на підставі якої державний
нотаріус відмовив їй у видачі
свідоцтва про право на спадщину.

Однак, із такими висновками
міськрайонного суду судова колегія
погодитись не може з наступних підстав.

За приписами статті 124 Конституції
України правосуддя в Україні
здійснюється виключно судами.
Юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Судочинство здійснюється
Конституційним Судом України та судами
загальної юрисдикції.

Відповідно до пункту 1 статті 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) кожен
при вирішенні спору щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України «Про
міжнародне приватне право».

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно частини 1 статті 8 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів» ніхто
не може бути позбавлений права на
розгляд його справи в суді, до
підсудності якого вона віднесена
процесуальним законом.

Компетенція судів щодо розгляду
цивільних справ визначена
законодавцем у ст. 15 ЦПК України.

Відповідно до вказаної правової норми
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

За визначенням термінів, що викладені у
ст. 3 КАС України:

справа адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень (п. 1
ч. 1);

суб'єкт владних повноважень - орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п. 7 ч. 1).

Як роз'яснено в п. 21 постанови Пленуму
вищого спеціалізованого суду України
№ 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ»,

ураховуючи положення статті 1 ЦПК та
статті 2 КАС, не є публічно-правовим і
розглядається у порядку цивільного
судочинства спір між органом державної
влади та/або органом місцевого
самоврядування (суб'єктом владних
повноважень) як суб'єктом публічного
права та суб'єктом приватного права -
фізичною особою, в якому управлінські
дії суб'єкта владних повноважень
спрямовані на виникнення, зміну або
припинення цивільних прав фізичної
особи. У такому випадку це спір про
право цивільне, незважаючи на те, що у
спорі бере участь суб'єкт публічного
права, а спірні правовідносини
врегульовано нормами цивільного та
адміністративного права.

Як зазначалося вище, позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом про
визнання за нею права власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за законом після смерті своєї матері
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в
позасудовому порядку вона позбавлена
можливості реалізувати свої спадкові
права, оскільки як з'ясувалось в
нотаріальній конторі, в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
мається запис, внесений 09.12.2013 року
державним реєстратором відділу
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Куп'янського міськрайонного
управління юстиції про реєстрацію
права спільної часткової власності
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на
квартиру АДРЕСА_1, тобто на квартиру з
тим же самим номером у тому ж самому
житловому будинку, що стало перешкодою
для видачі їй нотаріусом свідоцтва про
право на спадщину.

Саме з цих підстав, з метою захисту
своїх спадкових прав позивачка ОСОБА_2
і просила суд скасувати рішення
державного реєстратора про державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 Харківської області на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та скасувати державну
реєстрацію права власності останніх на
вказану квартиру.

Отже, в даному випадку між сторонами
має місце не публічно-правовий, а
приватноправовий спір, тобто спір про
цивільне право, що виник із відносин,
урегульованих нормами цивільного
права, в зв'язку з чим заявлені
позивачкою ОСОБА_2 вимоги, які по своїй
суті є взаємопов'язаними, підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи
оскаржуване процесуальне рішення, із
суттю заявлених позивачкою ОСОБА_2
вимог та правовідносин, що виникли між
сторонами ініційованого останньою
цивільно-правового спору належним
чином не визначився, в зв'язку з чим
безпідставно закрив провадження у
цивільній справі за вищевказаним
позовом ОСОБА_2 з посиланням на п. 1 ч. 1
ст. 205 ЦПК України, у тому числі й що
стосується позовних вимог про визнання
за позивачкою права власності на
спадкове майно, чим фактично позбавив
її доступу до правосуддя для захисту
своїх спадкових прав.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, оскаржувана ухвала Куп'янського
міськрайонного суду Харківської
області від 15 жовтня 2014 року не може
бути визнана обґрунтованою й такою, що
постановлена з додержанням вимог
процесуального закону, а тому судова
колегія вважає за необхідне на
підставі п.п. 1. 3, 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України
скасувати це судове рішення, а
матеріали справи направити до того ж
суду першої інстанції для продовження
її розгляду по суті.

Таким чином, з огляду на викладене та
керуючись ст. ст. 15, 303, 304, 307, 311, 313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Ухвалу Куп'янського міськрайонного
суду Харківської області від 15 жовтня
2014 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління економіки
Куп'янської міської ради,
Реєстраційної служби Куп'янського
міськрайонного управління юстиції
Харківської області про визнання
недійсною державної реєстрації права
власності на нерухоме майно та
визнання права власності на майно в
порядку спадкування за законом
направити до того ж суду першої
інстанції для продовження її розгляду
по суті.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно з моменту її
проголошення, є остаточною й згідно п. 2
ч. 1 ст. 324 ЦПК України касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: