РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Шевченківський
районний суд Харківської області в
складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в селищі Шевченкове
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
розміру обов'язкової частки у
спадщині,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з
вищевказаним позовом та просить
визнати за нею право на обов'язкову
частку у спадщині, яка відкрилася після
смерті її чоловіка - ОСОБА_3 в розмірі 1/ 2
частини житлового будинку, а також 1/ 2
частини земельної ділянки для ведення
сільськогосподарського виробництва,
яка належала померлому на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку.

В обґрунтування позову вказує, що
її чоловік - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6.
Після його смерті відкрилася спадщина,
яка складається з житлового будинку, та
земельної ділянки. Спадкодавець
залишив заповіт, яким усе належне йому
майно заповів ОСОБА_2.

Позивач по справі стверджує, що має
повноцінне право на спадкування 1/ 2
частини житлового будинку та 1/ 2
частини земельної ділянки, як
обов'язкову частку у спадщині. При
зверненні до нотаріуса щодо видачі
свідоцтва про право на спадщину їй було
відмовлено, так як від спадкоємця по
заповіту - ОСОБА_2 надійшла заява, в якій
він стверджує, що у спадкодавця є дві
доньки, проте документального
підтвердження цьому не надав.

Позивач по справі вважає, що відмова
нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій
з підстав незнаходження порозуміння
між спадкоємцями є безпідставною та
незаконною та звернулася до суду для
захисту своїх законних прав та
інтересів, зазначаючи, що вона є
непрацездатною особою похилого віку,
пенсіонеркою за віком, а тому
відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має
право на обов'язкову частку у спадщині
після свого померлого чоловіка,
незважаючи на наявність заповіту
останнього.

У судовому засіданні представник
позивача повністю підтримав позовні
вимоги та наполягав на їх задоволенні.
Позивач до суду з'явитися не змогла в
зв'язку з похилим віком і
гіпертонічною хворобою, що підтвердила
довідкою Шевченківської ЦРЛ (а.с.89).

Представники відповідача за
довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечували проти
задоволення позовних вимог, пояснюючи,
що обов'язкова частка у спадщині
належній позивачці ОСОБА_1 складає 1/ 4
частини всієї спадщини, так як в
померлого було ще 2 доньки.

Суд, перевіривши матеріали
справи, вислухавши пояснення
представника позивача і представників
відповідача, вивчивши докази в їх
сукупності, дійшов висновку про те, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини,
пов'язані зі спадкуванням спадкоємцями
як по закону, так і по заповіту.

Як встановлено по справі, ОСОБА_3
і позивачка перебували в
зареєстрованому шлюбі з 14.06.2009 року, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу (а.с. 7).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
Волоськобалаклійською сільською радою
Шевченківського району ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_6 у віці 72 років (а.с. 8).

Після його смерті відкрилася спадщина,
яка складається з житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та
земельної ділянки, розташованої на
землях Волоськобалаклійської
сільської ради Шевченківського району
Харківської області, розміром 8,0546 га,
яка належала йому на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ХР № 142908 від 03
липня 2004 року.

При цьому спадкодавець лишив
заповіт, посвідчений Шевченківською
державною нотаріальною конторою
Харківської області 14 квітня 1994 року,
яким усе належне йому майно заповів
ОСОБА_2.

Факт прийняття спадщини після
померлого його спадкоємцями -
сторонами по справі останніми
визнається та підтверджується витягом
зі Спадкового реєстру про реєстрацію
спадкової справи після смерті ОСОБА_3,
заведеної приватним нотаріусом ОСОБА_6

24.09.2011 року було відкрито спадкову
справу № 108-1011 та визнано спадкоємцями
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1: ОСОБА_2
(спадкоємець за заповітом) та ОСОБА_1
(дружину спадкодавця, яка спадщину
прийняла - обов'язковий спадкоємець), що
підтверджується Інформаційною
довідкою зі Спадкового реєстру № 38448387
від 24.09.2014 року в матеріалах справи
(а.с.82).

При зверненні позивача до нотаріуса
щодо видачі свідоцтва про право на
спадщину для прийняття спадщини була
отримана відмова, що підтверджується
копією постанови нотаріуса «Про
відмову у вчиненні нотаріальної дії»
від 29.08.2012 року (а.с.14).

При цьому будь-яких належних та
допустимих доказів, в розумінні ст.ст.
58, 59 ЦПК України, на підтвердження того,
що у спадкодавеця були діти, а саме як
стверджують представники відповідача
2-ві доньки, матеріали цивільної справи
не містять і відповідач і його
представники суду цього не надали.

Представник відповідача ОСОБА_5,
зазначає, що спадкоємцями за законом
після смерті ОСОБА_3 є позивачка по
справі - ОСОБА_1, та дві його доньки -
ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 уродженка села
Ерши, Спас -Дьоменського району,
Калужської області Російської
Федерації, що підтверджується копією
свідоцтва про народження, яке було
надане представником позивача ОСОБА_5
(а.с.43) та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується витягом з державного
реєстру актів цивільного стану по
запиту суду (а.с.104-106).

Свідки зі сторони відповідача по
справі пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_10 зазначила, що у
померлого ОСОБА_3 була лише одна донька,
а не дві, знала вона про це від людей, чи
жива вона на даний час вона не знає
(а.с.48).

Свідок ОСОБА_11, пояснила, що в померлого
ОСОБА_3 було не дві, а одна донька,
проживає вона в Москві (а.с.49).

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
пояснила, що до померлого приїжджала
його донька -ОСОБА_8. Довгий час вона її
не бачила, а два роки тому зустрілися в
Москві, де вона зараз є, вона не знає,
чому не приїздила на похорони батька
також не знає. (а.с.79).

Свідок по справі - ОСОБА_13 вказала, що
раніше проживала в селищі Шевченкове
по вул. Лермонтова, недалеко від нею
проживав померлий ОСОБА_3 і тітка
ОСОБА_9, у них була донька. Тітку ОСОБА_9
вона називала мамою, зараз ця донька
знаходиться в Мордовії. (а.с.80).

Свідки зі сторони позивача по справі
племінниці померлого, ОСОБА_15 і ОСОБА_16,
що сторонами не заперечується
пояснили:

Свідок ОСОБА_15 (дівоче прізвище до
шлюбу ОСОБА_15 а.с.108) показала, що
померлий ОСОБА_3 - її рідний дядько, її
мати і померлий були рідними братом і
сестрою, свідоцтво про укладення шлюбу
де мати ОСОБА_17 змінила прізвище на
ОСОБА_17 (а.с.93). В дядька ніколи не було
своїх дітей. Він народився в селі
Нижній - Нагальчик Антрацитівського
району Луганської області, проживав в
селі Великі Кути Шахтерського району
Донецької області, звідкіля і пішов в
армію. Дядько спочатку проживав з
тіткою ОСОБА_16, дітей у них не було.
Потім проживав з тіткою ОСОБА_9, дітей в
них також не було, а після смерті тітки
ОСОБА_9 він останній час проживав з
позивачкою по справі, в них також дітей
не було. На похоронах дядька ніяких
доньок не було.

Свідок ОСОБА_16 (дівоче прізвище ОСОБА_16
а.с. 94), племінниця померлого ОСОБА_3
пояснила, що померлий ОСОБА_3 - її рідний
дядько. В свідоцтві про її народження
значиться її мати ОСОБА_17 (а.с.95) рідна
сестра померлого ОСОБА_3. Вона ніколи не
чула про наявність у дядька рідних
дітей, а була прийомна дочка. Померлий
проживав з ОСОБА_19, яка померла в 1993
році (а.с.75).

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження, крім випадків
встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто
тягар доказування лежить на сторонах
цивільно-правового спору.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування. Доказування по
цивільній справі, як і судове рішення
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані представниками відповідача
докази суд не може визнати належними та
допустимими, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, з наступних підстав.

Представник відповідача просив суд
витребувати витяг з реєстру актів
цивільного стану - дані про народження
доньки померлого, зазначаючи в своєму
клопотанні від 03.10.2014 року: де батьком
зазначений ОСОБА_3, а матір'ю значиться
ОСОБА_20 (а.с.85).

З наданого на запит суду за клопотанням
представника відповідача повного
витягу з державного реєстру актів
цивільного стану про народження № 301
від 22.10.1963 року, складеного відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Сватівського районного управління
юстиції у Луганській області,
вбачається, що матір'ю дитини є ОСОБА_20.

В клопотанні ж (а.с.85) представник
відповідача вказував матір - ОСОБА_20.
Крім того, відповідно до актового
запису про шлюб, копії паспорта
померлого ОСОБА_3 (а.с. 7, 68) дата його
народження - ІНФОРМАЦІЯ_1.

В вищезазначеному витязі на ОСОБА_9 її
батькові при народженні виповнилося 34
роки (а.с.104-106). Згідно матеріалів
справи на той час померлому ОСОБА_3 було
лише 24 року, що є підставою вважати, що
померлий ОСОБА_3 не є батьком дитини,
на яку вказують відповідач і його
представники.

З матір'ю дитини він перебував в шлюбі з
19.05.1955 р. (спадкодавцю на той час було 16
років), але як зазначають сторони по
справі і свідки, цього не може бути, так
як померлий ОСОБА_3 не одружувався до
армії, на час народження дитини йому
було 24 роки, а не 34, як зазначено у
витязі.

Надана в судових дебатах ксерокопія
про народження на другу дитину також
не може бути взята судом до уваги, з тих
підстав, що ОСОБА_3 все своє життя
прожив на території України зі слів
свідків. Крім того, дана ксерокопія не
завірена належним чином посадовими
особами, що її видали і подана в
порушення ч. 1 ст.131 ЦПК України.

За змістом ст.ст. 1216-1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщина) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавець), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день, з якого вона
оголошується померлою (частина третя
статті 46 цього Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом
можуть бути особи, які є живими на час
відкриття спадщини, а також особи, що
були зачаті за життя спадкодавця і
народжені живими після відкриття
спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені в
заповіті. Заповітом є особисте
розпорядження фізичної особи на
випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).
Заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин (ч. 1 ст. 1235 ЦК
України).

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні,
неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
із них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

При спадкоємстві за законом у першу
чергу право на спадкування в рівних
частках мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.ст. 1261, 1267 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», непрацездатними
громадянами є особи, які досягли
встановленого законом пенсійного віку
або визнані інвалідами, у тому числі
діти-інваліди, а також особи, які мають
право на пенсію у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до цього
Закону.

На момент смерті ОСОБА_3 його дружина
ОСОБА_1 - позивач за справою мала право
на обов'язкову частку у спадщині
незалежно від змісту заповіту,
оскільки була непрацездатною особою
пенсійного віку 68 років, а отже, вона,
згідно ст.1241 ЦК, успадкувала половину
частки, яка б належала їй у разі
спадкування за законом (обов'язкова
частка) і прийняла її, оскільки на
момент відкриття спадщини постійно
проживала разом із спадкодавцем.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
при вирішенні спорів у зв'язку зі
спадкуванням за заповітом суд повинен
застосовувати правила глави 85 ЦК
України та враховувати, що відповідач
має право без зазначення причин
позбавити права на спадкування
будь-яку особу з числа спадкоємців за
законом, крім тих, які мають право на
обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до абз. 4 п. 19 цієї
постанови, той зі спадкоємців, який має
право на обов'язкову частку у спадщині
та проживав разом із спадкодавцем на
день його смерті, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо у визначеному
законом порядку не відмовився від неї.

Тому на підставі вищевикладеного,
з метою захисту майнових прав позивача,
суд вважає за необхідне позов
задовольнити .

Керуючись
ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ст.ст. 1216, 1218, 1241, 1261, 1268 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право на 1/ 2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право на ?
частину земельної ділянки,
розташованої на землях
Волоськобалаклійської сільської ради
Шевченківського району Харківської
області, розміром 8,0546 га на підставі
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ХР № 142908 від 03
липня 2004 року.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні,
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду
С.М.Стеганцов