22-ц/775/1561/2014(м)
Головуючий 1 інстанції Шатілова
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого судді Мальцевої
Є.Є.,

суддів Ткаченко Т.Б.,
Песоцької Л.І.,

при секретарі Одинцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
Донецькобленерго» про визнання дій
незаконними та стягнення матеріальної
та моральної шкоди, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя від 01
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л
а:

22 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до відповідача
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго» (далі ПАТ
«ДТЕК Донецькобленерго» або
товариство) про визнання дій
працівників відповідача щодо
відключення будинку АДРЕСА_1 від
електропостачання незаконними та
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 1000 грн. та моральної шкоди в
розмірі 1000 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказала, що вона є власником будинку
АДРЕСА_1. 04.09.2013 р. між нею та
відповідачем укладений договір на
поставку електроенергії. 05.04.2014 р.
відповідач помилково відключив
будинок позивачки від електроенергії
нібито за борги по сплаті за
електроенергію, і через п'ять днів
поновив постачання струму. Завдану їй
матеріальну шкоду позивачка
обґрунтовує тим, що у зв'язку з
відключенням в її будинку
електроенергії, вона була змушена
певний час наймати квартиру для
проживання у свого представника
ОСОБА_4. Таким чином з 05.04.2014 року по
09.04.2014 року вона за оренду житла
витратила 1000 грн.. Моральну шкоду в
розмірі 1000 грн. обґрунтовує
незручностями, які виникли у зв'язку з
відсутністю світла в будинку.

Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 01
жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
було задоволено частково. Дії
працівників ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» щодо відключення
05.04.2014 року будинку АДРЕСА_1 від
електропостачання визнано
незаконними. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
просить змінити оскаржуване рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя від 01 жовтня 2014 року,
скасувавши рішення в частині відмови в
позовних вимогах, задовольнити її
вимоги про відшкодування матеріальної
і моральної шкоди повністю.

В скарзі посилається на порушення норм
процесуального права та їх неправильне
застосування. Вважає, що суд дійшов до
невірного висновку, оскільки не надав
належної оцінки наданим нею доказам.
Рішення суду в частині відмови у
відшкодуванні шкоди є незаконним,
оскільки відповідача не спростував
факту заподіяння ним шкоди.

У відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК
України колегія суддів розглянула
справу у відсутності представника
відповідача, який надав заяву про
розгляд справи без його участі, та у
відсутності позивача ОСОБА_2, належним
чином повідомленої про час та місце
розгляду справи, яка про причини неявки
не повідомила, заяв про відкладення
розгляду справи не надавала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4,
який просив скаргу задовольнити,
перевіривши матеріали справи у межах
апеляційного оскарження і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як роз'яснено п.15 постанови
Пленуму Верховного Суду України №12 від
24.10.2008 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку», у разі, якщо
апеляційна скарга подана на рішення
щодо частини вирішених вимог, суд
апеляційної інстанції відповідно до
принципу диспозитивності не має права
робити висновки щодо неоскаржуваної
частини рішення ні в мотивувальній, ні
в резолютивній частині судового
рішення.

Зі справи вбачається, що позивач
оскаржує рішення суду першої інстанції
в частині відмови в задоволенні її
вимог про відшкодування моральної та
матеріальної шкоди. Тому, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів перевіряє
законність рішення суду лише в цій
частині, а в решті не перевіряє у
зв'язку з відсутністю апеляційного
оскарження.

Перевіряючи справу з
урахуванням вимог ст.303 ЦПК України, з
висновками суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог
про відшкодування шкоди з відповідача
колегія судів погоджується.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1.
04.09.2013 р. між сторонами укладений
договір на поставку електроенергії.
05.04.2014 року будинок було відключено від
енергопостачання. 09.04.2014р. працівниками
Маріупольського РЕМ ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» енергопостачання
відновлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 26.03.2014р. ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» відмовлено в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
спожиту електричну енергію в розмірі
2584,02 грн..

Таким чином, підстав для відключення
будинку позивача не існувало, тому суд
першої інстанції дійшов до висновку
про визнання дій відповідача щодо
відключення будинку незаконними.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд виходив з того, що позивачка
обгрунтовано звернулася до суду з
вимогами про визнання дій відповідача
щодо відключення її будинку від
енергопостачання незаконними, але не
довела суду спричинення їй
матеріальної та моральної шкоди, тому
відмовив в таких вимогах.

Перевіряючи справу з
урахуванням вимог ст.303 ЦПК України, з
висновками суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні вимог
про відшкодування шкоди з відповідача
колегія судів погоджується.

Звертаючись до суду з вимогами про
відшкодування матеріальної шкоди,
позивач посилалася на те, що у зв'язку
із відключенням будинку АДРЕСА_1, вона
змушена була наймати житло у ОСОБА_4, і
за п'ять днів, поки не був підключений
до електроенергії її будинок,
витратила на орендоване житло 1000 грн..

Стаття 10 ЦПК України передбачає,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Зі справи вбачається, що ОСОБА_2
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2. Під
час розгляду справи колегією суддів,
представник позивача ОСОБА_4,
пояснював, що ОСОБА_2 не мала
можливості проживати у власній
квартирі за зазначеною адресою,
оскільки проводила там в цей період
ремонт. Доказів на підтвердження таких
обставин суду першої інстанції сторона
не надавала.

Також ОСОБА_2 не надала ні суду першої
інстанції, ані апеляційному суду
належних доказів щодо факту її
проживання у квітні 2014 року саме в
будинку АДРЕСА_1.

Враховуючи такі обставини, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про відмову у
відшкодуванні матеріальної шкоди. А
доводи апеляційної скарги про те, що
судом всупереч закону не прийняті до
уваги положення ч.2 ст.1166 ЦК України,
згідно до якої особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкода завдана не з
її вини, є безпідставними, оскільки
вимоги позивача про спричинення
матеріальної шкоди відповідачем не
доведені.

Вирішуючи вимоги про відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
керувався нормами статті 4 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
відповідно до положень якої споживачі
мають право на відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, заподіяної
небезпечною для життя і здоров'я людей
продукцією. Нормативні акти, які
регулюють спірні правовідносини, не
передбачають відшкодування моральної
шкоди споживачеві у разі припинення
постачання електричної енергії та у
разі неправомірних дій
енергопостачальника. Враховуючи
наведене, колегія суддів погоджується
із рішенням суду першої інстанції в
частині відмови ОСОБА_2 у задоволенні
вимог про відшкодування моральної
шкоди також. Крім того, позивач не
довела належним чином, що з вини
відповідача їй спричинена подібна
шкода.

Доводи апеляційної скарги щодо
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права колегія суддів до
уваги не приймає, оскільки суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи і відповідні їм
правовідносини, поясненням сторін та
наданим доказам дав належну оцінку, і
дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення доведених
позовних вимог і про відмову у
вимогах про відшкодування шкоди. Тому
посилання позивача в апеляційній
скарзі на такі порушення суду
неспроможні, оскільки не ґрунтуються
на вимогах закону та не впливають на
правильність висновків суду першої
інстанції.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог, в межах
апеляційного оскарження та на підставі
доказів, наданих сторонами, які
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів не вбачає апеляційних
підстав для скасування чи зміни
рішення суду, тому рішення суду
підлягає залишенню без зміни, у зв'язку
з чим апеляційна скарга позивача
підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя від 01 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді