Провадження № 2/161/3671/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

(заочне)

11 вересня 2014 року
місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області в складі:

головуючого судді - Пахолюка А.М.

при секретарі - Салію А.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договорами позики, процентів та
інфляційних втрат, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за договором позики, процентів та
інфляційних втрат.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
20.09.2009 року ОСОБА_2 видалу позивачу
відповідну розписку, згідно якої
підтвердила факт позики у ОСОБА_1
певних коштів, а саме: у вересні 2008 року
позику на суму в розмірі 5000 доларів США
під 5% річних; у жовтні 2008 року позику на
суму в розмірі 24 400 грн. під 7% річних; у
жовтні 2008 року позику на суму в розмірі
400 євро під 5% річних. Вказані суми
відповідач зобов'язувалася повернути
до 20.10.2010 року.

Проте, до цього часу відповідач
зобов'язання по договору позики не
виконала повністю.

На підставі наведеного, з
врахуванням уточнених позовних вимог
просить суд, поновити їй строк
звернення до суду, стягнути з
відповідача в її користь суму боргу за
договором позики з врахування
процентів річних та інфляційних втрат
в розмірі - 176825,20 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, проте подав суду
заяву про слухання справи у його
відсутності, просить суд позов
задовольнити із підстав зазначених у
позовній заяві та заяві про уточнення
позовних вимог, не заперечує проти
заочного розгляду справи

Відповідач в судове засідання не
з'явилася по невідомим суду причинам,
хоча належним чином була повідомлена
про час та місце слухання справи через
оголошення в пресі, про що свідчать
письмові матеріали справи.

Суд вважає за можливе слухати
справу у відсутності сторін по справі
по наявним матеріалам справи

Заслухавши осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 20.09.2009 року
ОСОБА_2 видалу позивачу відповідну
розписку, згідно якої підтвердила факт
позики у ОСОБА_1 певних коштів, а саме: у
вересні 2008 року позику на суму в
розмірі 5000 доларів США під 5% річних; у
жовтні 2008 року позику на суму в розмірі
24 400 грн. під 7% річних; у жовтні 2008 року
позику на суму в розмірі 400 євро під 5%
річних. Вказані суми відповідач
зобов'язувалася повернути до 20.10.2010
року (а.с. 4).

Між сторонами, внаслідок укладення
розписки від 20.09.2009 року, виникли
правовідносини, що регулюються ст.ст.
526, 527 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

Судом встановлено, що в
обумовлений сторонами строк,
відповідач своє зобов'язання щодо
повернення коштів не виконала.

Таким чином, позивач має право на
стягнення основної суми боргу з
врахуванням відсотків за тими
ставками, що визначені у розписці від
20.09.2009 року.

Із змісту розписки від 20.09.2009 року
вбачається, що сторонами договору
визначено розмір відсотків, що були
нараховані станом на 20.09.2009 року,
зокрема, по зобов'язанням у доларах США
розмір відсотків становив 3000 доларів
США, по зобов'язанням у гривнях - 24 400
грн., по зобов'язанням у євро - 240 євро.

Визначаючи розмір відсотків, що
підлягають стягненню з відповідача,
станом на час звернення позивача до
суду з даним позовом, суд погоджується
із розрахунками, викладеними у заяві
про уточнення позовних вимог, зокрема
враховує ту обставину, що позивач
просила стягнути з відповідача в її
користь відсотки за користування
грошима (з врахуванням вищевказаних
сум) лише по 20.10.2010 року (а.с.22).

Таким чином, з відповідача слід
стягнути в користь позивача суму
основного боргу в розмірі в розмірі 5000
доларів з відсотками в розмірі 3250
доларів США; 24 400 грн. з відсотками в
розмірі 27 328 грн.; 400 євро з відсотками в
розмірі 260 євро.

В національній валюті вказана
суми боргу з відсотками становить 146
669,66 грн. згідно офіційного курсу валют
НБУ на час вирішення судом справи.
Викладені у заяві про уточнення
позовних вимог відповідні розрахунки
позивача є невірними, так як, позивачем
взято до уваги курси валют, що не
відповідають офіційному курсу НБУ
(а.с.22, 23).

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Із розписки про отримання коштів
від 20.09.2009 року вбачається, що
відповідач зобов'язана була повернути
кошти в національній валюті до 20.10.2010
року. Оскільки, на час звернення із
позовом до суду зобов'язання не було
виконане, то термін прострочення
виконання зобов'язання з врахуванням
заявлених позовних вимог становить з
20.10.2010 року по 01.07.2014 року.

Позивачем в даному випадку вірно
визначено у розрахунку термін
прострочення грошового зобов'язання та
загальний індекс інфляції із
врахуванням розмірів індексу інфляції
у 2010-2014 роки (а.с.8) за даними Державного
комітету статистики України. Проте,
невірно проведено розрахунки щодо
інфляційних втрат за 2010 рік, оскільки,
взято до уваги показних інфляції за
весь рік (109,1 %), однак, в даному випадку
зобов?язання мало бути виконане до
20.10.2010 року, а тому і термін
прострочення у 2010 році слід рахувати з
20.10.2010 року по 31.12.2010 року з врахуванням
індексів інфляції за жовтень, листопад
та грудень 2010 року. В даному випадку
сума інфляційних втрат становить 316,69
грн.

В решті періоду, а саме за 2011-2014
роки, суд погоджується із проведеним
позивачем розрахунками інфляційних
втрат.

Враховуючи наведене, суд вважає
частково підставними позовні вимог про
стягнення з відповідача інфляційних
втрат у розмірі 4388,49 грн..

Таким чином, згідно договору позики з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню основний борг з
відсотками - 146 669,66 грн. та 4388,49 грн.
інфляційних втрат, а всього на загальну
суму 151 058,15 грн., а тому позов підлягає
до задоволення частково.

Згідно ст..257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3, 4, 5 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач в позовній заяві заявила
клопотання про поновлення строку
звернення до суду, посилаючись на ту
обставину, що вона протягом 2012-20103 років
перебувала на стаціонарному лікуванні
з приводу тяжкої хвороби.

Наявність у позивача тяжкої хвороби, з
приводу якої ОСОБА_1 змушена була
неодноразово проходити тривалі курси
лікування, об'ктивно підтверджується
наданими позивачем виписками з історії
хвороби (а.с.25-30). При таких обставинах
суд вважає наведені позивачем причини
поважними, а тому вважає, що строк
звернення до суду з позовом ОСОБА_1
слід поновити.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позов слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 84, 88,
213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі
ст.ст. 257, 267, 526, 527, 533, 625, 1046-1052 Цивільного
кодексу України суд, -

в и р і ш и в :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до
суду з даним позовом.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суму
боргу за договором позики в розмірі 146
669 (сто сорок шість тисяч шістсот
шістдесят дев'ять) грн. 66 коп. та 4388
(чотири тисячі триста вісімдесят вісім)
грн. 49 коп. інфляційних витрат, а всього
на загальну суму 151 058 (сто п'ятдесят
одна тисяча п'ятдесят вісім) грн. 50 коп.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір в розмірі - 1466 (одна тисяча
чотириста шістдесят шість) грн. 69 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного
рішення може бути подано протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду
Волинської області через Луцький
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк