Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4506/14
Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24" листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 01 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_4 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5
про стягнення суми боргу.

У позові, який неодноразово
уточнювався, зазначав, що 19.05.2008 року
між ним та відповідачем ОСОБА_2 був
укладений договір позики на суму 1 100
доларів США, яку позичальник
зобов'язувався повернути в строк до
19.06.2008 року, що підтверджується
відповідною письмовою розпискою від
19.05.2008 року.

Грошові кошти відповідач ОСОБА_2
отримав у борг в інтересах сім'ї,
зобов'язання за договором позики у
встановлений строк не виконав.

За умовами договору відповідач у
разі прострочки повернення боргу
зобов'язувався сплачувати пеню у
розмірі 5% від суми боргу за кожен день
прострочки та компенсувати моральну
шкоду у сумі 3000 грн.

Посилаючись на зазначені
обставини, остаточно просив стягнути
солідарно з відповідачів 293 523 грн. 37
коп., з яких: сума основного боргу - 14 424
грн. 07 коп., проценти за користування
позикою за період з 19.05.2008 року до 01.07.2010
року - 7 860 грн. 02 коп., пеня за 12
місяців з дня пред"явлення позову - 263 239
грн. 28 коп., 3 000 грн. 00 коп. - моральна
шкода, 5 000 грн. - витрати по наданню
правової допомоги, а також стягнути
судові витрати по справі.

Рішенням Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року
позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 суму боргу у розмірі 153 903 грн. 60
коп., у тому числі: 14 424 грн. 07 коп. - сума
основного боргу за договором позики, 7
860 грн. 02 коп. - проценти за договором
позики, 131 619 грн. 64 коп. - пеня.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір в
розмірі 2 519 грн. 58 коп. в доход держави.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
сплачений судовий збір у розмірі 1 572
грн. 35 коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_3, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду в частині стягнення
процентів за договором позики в сумі 7
860 грн. 02 коп. та пені в сумі 131 619 грн. 64
коп. скасувати і ухвалити в цій частині
нове рішення про відмову у задоволені
зазначених позовних вимог, у зв'язку з
чим зменшити загальну суму боргу до 14 424
грн. 07 коп. та перерозподілити судові
витрати.

В решті рішення не оскаржується.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладання
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 19.05.2008
року між ОСОБА_4 та відповідачем
ОСОБА_2 був укладений договір позики на
суму 1 100 доларів США, яку позичальник
зобов'язувався повернути в строк до
19.06.2008 року (т.1,а.с.6).

Факт одержання суми позики
підтверджується підписаною ОСОБА_2
розпискою від 19.05.2008 року і сторонами не
оспорювався.

За змістом розписки, умовами
договору сторони погодили, що у разі
прострочки повернення боргу у
встановлений строк, тобто пізніше 19
червня 2008 року, ОСОБА_2 зобов'язується,
зокрема, сплачувати пеню у розмірі 5%
від суми боргу за кожен день
прострочки.

Задовольняючи частково заявлені
ОСОБА_4 позовні вимоги, суд виходив з
того, що зобов"язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, тому на
підставі ст.ст. 526, 533, 1048, 1049, 1050, 549 ЦК
України боржник зобов"язаний повернути
суму позики, грошовий еквівалент якої в
іноземній валюті складає 1100 доларів
США, що за курсом Національного банку
України становить 14 424 грн. 07 коп., а
також сплатити проценти за
користування позикою та передбачену
умовами договору пеню, розраховану за 1
рік прострочення, розмір якої суд
обгрунтовано знизив, врахувавши
положення ст. 3 та ч.3 ст. 551 ЦК України.

Висновки суду є правомірними, оскільки
погоджуються з фактичними обставинами
справи та положеннями норм
матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про
неправомірність стягнення з ОСОБА_2
7 860 грн. 02 коп. процентів від суми
позики на підставі ч.1 ст.1048 ЦК України,
який набрав чинності з 01.01.2004 року,
оскільки відповідно до п.6 ст. 4 Закону
України від 12.07.2001 року „Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг" надання коштів у
позику, у тому числі і на умовах
фінансового кредиту, є видом
фінансової послуги, а тому надання
позики за договором між фізичними
особами зі сплатою процентів не
допускається, є безпідставними,
враховуючи як принцип дії законів у
часі, так і те, що відповідно до ст. 2
вказаного Закону останній регулює
відносини, що виникають між учасниками
ринків фінансових послуг під час
здійснення операцій з надання
фінансових послуг.

За визначенням п.п.6,7 ст. 1 Закону ринки
фінансових послуг - це сфера діяльності
учасників ринків фінансових послуг з
метою надання та споживання певних
фінансових послуг. До ринків
фінансових послуг належать професійні
послуги на ринках банківських послуг,
страхових послуг, інвестиційних
послуг, операцій з цінними паперами та
інших видах ринків, що забезпечують
обіг фінансових активів.

Участини ринку фінансових послуг - це
особи, які відповідно до закону мають
право надавати фінансові послуги на
території України; особи, які провадять
діяльність з надання посередницьких
послуг на ринках фінансових послуг;
об"єднання фінансових установ,
включені до реєстру саморегулівних
організацій, що ведеться органами, які
здійснюють державне регулювання
ринків фінансових послуг; споживачі
фінансових послуг. Законами з питань
регулювання окремих ринків фінансових
послуг можуть визначатися інші
учасники ринків фінансових послуг.

Таким чином, сфера дії зазначеного
Закону на відносини, що виникають з
передбаченого ст. 1046 ЦК України
договору позики, зокрема, між фізичними
особами, ніяким чином не поширюється і
передбачене ст. 1048 ЦК України правило
оплатності позики не припиняє.

У ч.1 ст. 1048 ЦК України, що має
диспозитивний характер, установлена
презумція оплатності позики, яка діє за
умов, якщо безоплатний характер
відносин позики прямо не передбачений
ЦК України, іншими законодавчими
актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист
інтересів позикодавця у разі, якщо
договором позики розмір процентів не
визначений.

Не можуть бути прийняті до уваги і
доводи апеляційної скарги щодо
безпідставності часткового стягнення
з ОСОБА_2 пені у сумі131 619 грн. 64 коп., яку
позивач за 12 місяців з дня пред"явлення
позову просив стягнути у сумі 263 239 грн.
28 коп.

Згідно з ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є
неустойка, що обчислюється у відсотках
від суми несвоєчасно виконаного
грошового забов"язання за кожен день
прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право
на неустойку виникає незалежно від
наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням чи неналежним
виконанням зобов"язання.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 551 ЦК України предметом
неустойки може бути грошова сума,
рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Розмір неустойки,
встановлений законом, може бути
збільшений у договорі.

Судом встановлено, що за умовами
договору позики, укладеного сторонами,
у разі неповернення суми боргу до 19.06.2008
року ОСОБА_2 зобов'язувався сплачувати
пеню у розмірі 5% від суми боргу за кожен
день прострочки.

За загальним правилом період, за яким
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов"язання, не може
перевищувати один рік(п.1 ст. 258 ЦК
України).При цьому, виходячи з правової
природи пені, яка нараховується за
кожен день прострочення, право на позов
про стягнення пені за кожен окремий
день виникає щодня на відповідну суму,
а позовна давність за позовом про
стягнення пені відповідно до ст. 253 ЦК
України обчислюється по кожному дню, за
який нараховується пеня, окремо,
починаючи з дня, коли кредитор дізнався
або повинен був дізнатися про
порушення права.

Право на стягнення пені у кредитора
ОСОБА_4 виникло з наступного дня після
19.06.2008 року, до суду він звернувся у
червні 2010 року, при цьому, вточнивши
позовні вимоги, пеню просив стягнути
лише в межах одного року до дня
пред"явлення позову, тому доводи
апеляційної скарги про сплив з 20 червня
2009 року позовної давності для
нарахування пені грунтуються на
невірному тлумаченні правил
визначення строків, встановлених ст.ст.
253-255 ЦК України.

Як передбачено ч.3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не застосував вказану норму при
визначенні розміру пені, що підлягає
стягненню, суперечать змісту
оскаржуваного рішення, зважаючи на те,
що заявлену позивачем суму у розмірі 263
239 грн. 28 коп. суд зменшив до 131619 грн.64
коп., врахувавши при цьому істотні
обставини справи та мотивувавши свій
висновок щодо необхідності зменшення
розміру пені до вказаної суми.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення в оскаржуваній частині
постановлено судом з дотриманням норм
матеріалього та процесуального права,
передбачених ст. 309 ЦПК України підстав
для його скасування чи зміни не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 01 вересня 2014 року по
даній справі в оскаржуваній частині
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: