інстанції: Кирилюк В.Ф. Провадження №
22-ц/773/1848/14 Категорія: 49 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О. І.,

суддів - Стрільчука В.А., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

пр-ка позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду від 22 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 22 жовтня 2014 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
зареєстрований 30.04.2010 року відділом
реєстрації актів цивільного стану
Луцького міського управління юстиції
Волинської області, актовий запис № 334.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_3, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати це рішення та ухвалити нове -
про відмову в позові.

В апеляційному суді відповідач
апеляційну скаргу підтримала із
наведених у ній підстав та просить її
задовольнити.

Позивач та його представник апеляційну
скаргу заперечили та просять її
відхилити.

Судом першої інстанції
встановлено, що шлюб між сторонами слід
розірвати, оскільки сторони тривалий
час подружніх стосунків не
підтримують, проживають окремо,
спільного господарства не ведуть, шлюб
існує формально. За час перебування
справи у провадженні суду сторони
жодних дій до примирення не вчинили, а
тому збереження шлюбу буде суперечити
їх інтересам.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи скарги, законність
та обґрунтованість рішення суду,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонами
зареєстровано шлюб 30.04.2010 року у
Відділі РАЦСу Луцького
міськуправління юстиції Волинської
області, актовий запис № 334 і від шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_3 року народилася дочка
ОСОБА_4 (а.с.4, 5).

Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до вимог ст.55 цього ж
Кодексу дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватись про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Чоловік зобов'язаний утверджувати в
сім'ї повагу до матері. Дружина
зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу
до батька. Дружина та чоловік
відповідальні один перед одним, перед
іншими членами сім'ї за свою поведінку
в ній.

Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з
подружжя має право припинити шлюбні
відносини. Примушування до припинення
шлюбних відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Враховуючи зазначені норми права,
особливий характер сімейних
відносин та їх об'єктивну
недоступність для оточуючих, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про необхідність задоволення
позову.

Покликання апелянта на не дослідження
судом всіх обставин справи, дійсних
підстав подання позову, неврахування
інтересів малолітньої дочки та
неприйняття мір до збереження сім'ї - не
заслуговують на увагу з наступних
підстав.

Копію ухвали про відкриття провадження
у справі із пропозицією подати свої
письмові заперечення проти позову
відповідач отримала 13.08.2014 року, що
стверджується відповідними
повідомленнями про вручення
рекомендованого поштового
відправлення (а.с.11, 12).

Жодних заперечень відповідач суду не
надіслала, хоча справа призналась до
розгляду в судовому засіданні тричі -
03.09.2014 р., 26.09.2014 р. та 22.10.2014 р., а лише
надсилала заяви про відкладення
розгляду справи із зазначенням різних
причин - у зв'язку із сімейними
обставинами (01.09), у зв'язку із
захворюванням /без приєднання
відповідних письмових доказів/ (25.09), у
зв'язку із погіршенням стану здоров'я
після останнього візиту позивача із
сім'єю /також без приєднання
відповідних письмових доказів,
наприклад, довідки/ (21.10) (а.с.15, 22, 27).

Суд вживає заходи до збереження сім'ї
лише за наявності відповідного
клопотання будь-кого із сторін. Разом з
тим, ні позивач, ні відповідач такого
клопотання суду не заявляли, позивач
категорично заперечував проти надання
терміну на примирення, а текст
останньої заяви відповідача від 21.10.2014
року про відкладення розгляду справи
свідчить про неможливість сторін
примиритись, а навпаки приведення до
погіршення стану здоров'я відповідача
від подальшого спілкування з
позивачем.

Крім того, в апеляційному суді позивач
пояснив, що у нього відсутнє до
відповідача почуття кохання та поваги
і категорично заперечив щодо
можливості їх подальшого спільного
проживання.

Разом з тим, відповідно до вимог ч.2 ст.141
СК України розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Покликання апелянта на те, що суд мав
ухвалити заочне рішення - не
заслуговують на увагу та не впливають
на правильність ухваленого рішення,
оскільки у зв'язку із третьою неявкою
відповідача в судове засідання суд
розглянув справу за правилами,
встановленими законом, на підставі
наявних у ній даних та доказів.

Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України заочний
розгляд справи можливий лише за згодою
позивача, а позивач такого клопотання
не заявляв.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що судом першої
інстанції на підставі встановлених в
судовому засіданні фактів, що
підтверджуються належними доказами,
правильно визначено правовідносини
між сторонами і застосовано норми
матеріального права, що регулюють ці
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити, а рішення Луцького
міськрайонного суду від 22 жовтня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді