Справа № 240/807/14-ц
Провадження № 2/240/331/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Олександрівський
районний суд Донецької області

у складі: головуючого судді - Кулікова
В.В.,

при секретарі - Пліскачовій Н.В.

за участю позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду смт.
Олександрівка цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Еталон" про захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16 жовтня 2014 року звернувся до
суду з позовною заявою до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Лізингова
компанія "Еталон" про захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що 01 жовтня 2014 року
між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» було укладено договір
Фінансового лізингу № 001232 з додатками,
згідно якого предметом Лізингу по
даному договору є : трактор МТЗ 82.1.

Відповідно до умов Договору
лізингодавець (Відповідач) бере на себе
зобов'язання придбати предмет лізингу
у власність та передати предмет
лізингу у користування
лізингоодержувачу (Позивачу) на строк
та на умовах, передбачених договором.

Позивачем було сплачено рахунок на
суму 27 500 грн з зазначенням призначення
платежу сплата за товар згідно
договору № 001232 та рахунок на суму 60 000
грн з зазначенням призначення платежу
сплата авансового за товар згідно
договору № 001232 (копії квитанцій
додаються).

До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які згідно ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (ст. 8 договору):
перший лізинговий платіж, який
складається із: комісійної винагороди
лізингодавця за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
договору («комісія за організацію») у
розмірі 10% вартості предмета лізингу
згідно додатку № 1 до договору; авансу
ціни предмета лізингу, який становить
50% вартості предмета лізингу; комісію
за передачу предмета лізингу у розмірі
3% вартості предмета лізингу.

Крім того позивач зобов'язаний
сплачувати «другий лізинговий платіж»
(п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається
з: відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із наведених договірних
умов, складові першого лізингового
платежу - «комісія за організацію» та
«аванс ціни предмету лізингу» -
виходять за межі переліку таких
платежів, передбачених законом.

Розділом 12 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 12.1-12.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, очевидним є факт
включення відповідачем у договір
несправедливих умов, що є порушенням
прав позивача як споживача.

Враховуючи викладене, позивач просить
визнати недійсним договір фінансового
лізингу № 001232 від 01 жовтня 2014 року та
стягнути з відповідача суму комісії за
організацію договору в розмірі 27 500
грн, сплачений авансовий платіж в сумі
60 000 грн, сплачені на виконання цього
договору, сплачену комісію за прийом
платежів згідно тарифів банку в сумі 437
грн. 50 коп. та судові витрати покласти
на Відповідача.

В судовому засіданні позивач підтримав
позов і повторив доводи, на яких
грунтується позовна заява.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином, надіслав до суду заяву
про розгляд справи у його відсутність.
В надісланих до суду письмових
запереченнях на позовну заяву вказує,
що укладений між ним та позивачем
договір не може бути визнаний судом
недійсним, оскільки відсутні підстави
недійсності правочину, передбачені ст.
215 ЦК України. Позивач був ознайомлений
з усіма умовами договору і розумів їх
суть, поставка предмету лізингу мала
відбутися в узгоджений сторонами строк
і посилання позивача на
несправедливість умов договору є
необґрунтованими, так як він є прозорим
і, на думку відповідача, не містить в
собі ніякого істотного дисбалансу
договірних прав та обов»язків на шкоду
споживача. Вважає також посилання
позивача щодо здійснення відповідачем
своєї діяльності без відповідної
ліцензії, а також обов»язковості
нотаріального посвідчення цього
договору такими, що суперечать чинному
законодавству.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши заперечення на позовну
заяву, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

01 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 і
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» (далі-Відповідач) було
укладено договір Фінансового лізингу
№ 001232 з додатками, згідно якого
предметом Лізингу по даному договору є
: трактор МТЗ 82.1.

Згідно квитанцій від 01.10.2014 р., позивач
сплатив на користь відповідача 27 500 грн.
та 60 000 грн. на виконання договору.

Суд, вивчивши умови договору,
встановив, що згідно п. 3.5 Договору,
лізингодавець не відповідає перед
лізингоодержувачем за невиконання
будь-якого зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.

Проте, в договорі лізингу відсутні
будь-які відомості про продавця товару,
його найменування та місцезнаходження,
куди має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо
відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця
предмета лізингу за договором здійснює
відповідач, то пункт 3.5 Договору, щодо
усунення лізингодавця від
відповідальності в частині якості,
комплектності, справності та ін.
суперечить положенням ст. 808 ЦК
України щодо солідарної
відповідальності продавця і
лізингодавця, і водночас це обмежує
права споживача на захист і отримання
відшкодування у передбачених законом
випадках. Отже, такі умови є
несправедливими.

Несправедливими також є, зокрема, умови
договору про:

- встановлення жорстких обов'язків
споживача, тоді як надання послуги
обумовлене лише власним розсудом
виконавця;

- надання можливості продавцю
(виконавцю, виробнику) не повертати
кошти на оплату, здійснену споживачем,
у разі відмови споживача укласти або
виконати договір, без встановлення
права споживача на одержання
відповідної компенсації від продавця
(виконавця, виробника) у зв'язку з
розірванням або невиконанням ним
договору;

- визнання ціни товару на момент його
поставки споживачеві або надання
продавцю (виконавцю, виробнику)
можливості збільшувати ціну без
надання споживачеві права розірвати
договір у разі збільшення ціни
порівняно з тією, що була погоджена на
момент укладення договору;

- надання продавцю (виконавцю,
виробнику) права розірвати договір із
споживачем на власний розсуд, якщо
споживачеві таке право не надається.

Частинами 1, 2 , 3 ст. 18 ЗУ «Про захист
прав споживачів» передбачено, що
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Згідно п. 6.4 Договору, лізингодавець
звільняється від відповідальності
стосовно будь-яких претензій, вимог або
проваджень проти лізингодавця як
власника предмета лізингу щодо
будь-якого травмування, смерті,
пошкодження або втрати, спричинених
навколишньому середовищу,

юридичним або фізичним особам або
майну, що пов'язано з володінням,
експлуатацією, транспортуванням та ін.
предмета лізингу.

Але, на підставі п. 10.3 Договору,
страхування предмета лізингу
здійснюється за рахунок споживача але
на користь лізингодавця.

Пунктом 8.15 Договору встановлено, що у
разі зміни розміру лізингових
платежів, сторони укладають відповідну
додаткову угоду до основного договору
та підписують акт коригування вартості
предмета лізингу. При цьому,
передбачено, що у разі відмови
споживача від підписання такої
додаткової угоди, лізингодавець має
право розірвати договір в
односторонньому порядку, вимагати
повернення предмета лізингу, а вже
сплачені споживачем лізингові платежі
поверенню не підлягають.

Таким чином, позивачу як споживачу
фактично не надається можливість
відмовитися від зміни (збільшення)
розміру лізингових платежів
відповідачем в процесі виконання
договору, а за таку відмову встановлена
відповідальність у вигляді розірвання
договору відповідачем і неповернення
вже сплачених платежів.

До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України
«Про фінансовий лізинг» можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (ст. 8 договору):
перший лізинговий платіж, який
складається із: комісійної винагороди
лізингодавця за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
договору («комісія за організацію») у
розмірі 10% вартості предмета лізингу
згідно додатку № 1 до договору; авансу
ціни предмета лізингу, який становить
50% вартості предмета лізингу; комісію
за передачу предмета лізингу у розмірі
3% вартості предмета лізингу.

Крім того, позивач зобов'язаний
сплачувати «другий лізинговий платіж»
(п. 8.2.3 ст. 8 договору), який складається
з: відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із наведених договірних
умов, складові першого лізингового
платежу - «комісія за організацію» та
«аванс ціни предмету лізингу» -
виходять за межі переліку таких
платежів, передбачених законом.

Розділом 12 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 12.1-12.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 12.11 Договору, у випадку
розірвання даного договору
лізингоодержувачем до

сплати останнім на рахунок
лізингодавця авансового платежу,
лізинговадець повертає сплачені кошти
за вирахуванням штрафу за дострокове
розірвання договору в сумі 20 % від
сплаченої суми авансових платежів. В
такому випадку комісія за організацію
даного договору лізингоодержувачу не
повертається.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», до
несправедливих умов договору
відноситься надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невиконанням
ним договору.

Отже, положення розділу 12 Договору є
несправедливими, оскільки
встановлюють жорстку відповідальність
за порушення умов договору лише
споживача, усувають відповідальність
відповідача, не надають право
споживачу вимагати дострокового
розірвання договору, передбачають
покладення на споживача штрафу за
дострокове розірвання договору, і
надають відповідачу право не повертати
суму комісії за організацію договору у
випадку дострокового розірвання
договору споживачем.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, суд вважає доведеним
включення відповідачем у договір
несправедливих умов (п. 3.5, 6.4, 8.15, 10.3,
Розділ 12).

Згідно ч.ч 5, 6 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
цілому.

На думку суду, визнання недійсними
вказаних положень договору окремо
призведе до необхідності зміни інших
умов договору, суттєво змінить зміст
договору, а тому договір може бути
визнаний недійсним в цілому.

Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст.
13 ЦК України передбачено заборону на
вчинення дій, які б могли завдати шкоди
іншій особі, та зловживання правом.

Вимога справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства практично
виражається у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості, адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
цивільного права, з шануванням прав та
інтересів інших осіб, моралі
суспільства.

Відповідно, суд вважає обґрунтованою
вимогу про визнання договору
недійсним.

На підставі ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

Враховуючи вищевказану норму, суд
вважає нобхідним стягнути з
відповідача на користь позивача
сплачену ним суму комісії за
організацію договору в розмірі 27 500
гривень, сплачений авансовий платіж в
сумі 60 000 гривень. Всього в сумі
стягненню підлягає 87 500 гривень.

Щодо стягнення з відповідача на
користь позивача сплаченої комісії за
прийом платежів згідно тарифів банку в
розмірі 437 грн. 50 коп., суд вважає
необхідним відмовити за

необгрунтованістю, оскільки вказана
сума не була перерахована на користь
ТОВ "Лізінгова компанія "Еталон", а
входить у складову частину банківських
операцій.

В силу ст. 88 ЦПК України та ч.3 ст.6
Закону України "Про судовий збір" суд
стягує з відповідача на користь
державного бюджету суму судового збору
в розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 213-215,
223ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 216, 808 ЦК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «Еталон» про захист прав
споживача, визнання договору недійсним
та стягнення коштів - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір фінансового
лізингу № 001232 від 01.10.2014 року, укладений
між товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» , , п/р 2140
в ПАТ "КБ"ПриватБанк" МФО 300711, на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який народився в с.
Єлизаветівка Олександрівського району
Донецької області, проживає у АДРЕСА_1,
грошову суму, сплачену на виконання
договору фінансового лізингу № 001232 від
01.10.2014 року в розмірі 87 500 (вісімдесят
сім тисяч п»ятсот ) гривень .

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Еталон» на користь держави судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення сплаченої комісії за прийом
платежів згідно тарифів банку -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду
Запорізької області через
Олександрівський районний суд
Донецької області протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Куліков