Справа № 2-486/11
Головуючий у 1 інстанції: Мичка
Провадження № 22-ц/783/5561/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю ОСОБА_3;

ОСОБА_4 і його представника - адвоката
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
Житлово-будівельного кооперативу № 172,
Обласного комунального підприємства
Львівської обласної ради «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки», треті особи:
ОСОБА_7, ОСОБА_8 і Львівська міська рада,
про визнання права власності на
квартиру, визнання незаконними рішення
загальних зборів Житлово-будівельного
кооперативу № 172;

за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_8 і ОСОБА_3,
треті особи: приватний нотаріус
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_9, Обласне комунальне
підприємство Львівської обласної ради
«Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки»,
Житлово-будівельний кооператив № 172,
про визнання договору недійсним і
витребування майна;

за позовом третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_8 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»,
треті особи: Житлово-будівельний
кооператив № 172, орган опіки та
піклування Сихівської районної
адміністрації Львівської міської ради,
про визнання добросовісним набувачем
майна, зобов'язання виконати договір,
визнання такими, що втратили право
користування житлом, виселення, зняття
з реєстраційного обліку, вселення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та
апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 22 березня 2013 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У червні 2007 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Обласного
комунального підприємства Львівської
обласної ради «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки»
(далі - ОКП ЛОР «БТІ та ЕО») про визнання
права власності. В обгрунтування
позову зазначав, що його батько ОСОБА_10
був членом житлово-будівельного
кооперативу №172 (далі - ЖБК). 23 вересня
1985 року відкрилася спадщина після
смерті ОСОБА_10 на паєнагромадження у
ЖБК № 172 у розмірі 3 290 крб. на квартиру
АДРЕСА_1 (в подальшому - „спірна
квартира"). 25 березня 1986 року на його,
позивача, ім'я було видано свідоцтво
про право на спадщину за законом на 1/2
паєнагромадження у ЖБК №172.

Посилаючись на те, що жодного документа
про право власності на спірну квартиру
не видавалося, протягом 21 року після
смерті батька інші спадкоємці із
вимогами щодо спадкового майна не
зверталися, оскільки інших спадкоємців
немає, в силу об'єктивних причин ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» не може видати йому
свідоцтво про право власності, позивач
просив зобов'язати ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»
здійснити реєстрацію за ним права
власності на спірну квартиру та видати
реєстраційне посвідчення (т.1, а.с. 2).

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 05 липня 2007 року зобов'язано
Львівське обласне комунальне
підприємство Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки
зареєструвати за ОСОБА_3 право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (т.1, а.с.
16-17).

Ухвалою Сихівського районного суду м.
Львова від 13 серпня 2007 року рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 05 липня 2007 року за заявою ОСОБА_4
було переглянуто на підставі ст.361 ЦПК
України та скасовано (т.1, а.с. 36).

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 19 лютого 2008 року у позові
ОСОБА_3 про визнання права власності
відмовлено (т.1, а.с. 101-102).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 22 травня 2008 року рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 19 лютого 2008 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції (т.1, а.с. 164-165).

У липні 2008 року третя особа ОСОБА_8
звернулася до суду із самостійними
вимогами до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОКП
ЛОР «БТІ та ЕО», у якому з урахуванням
уточнень до позову, просила:
зобов'язати ОСОБА_3 виконати умови п. 11
укладеного між ними договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 02
серпня 2007 року, а саме: звільнити спірну
квартиру від речей домашньої
обстановки та вжитку, зняти із
реєстрації усіх зареєстрованих у ній
осіб; визнати ОСОБА_4 і ОСОБА_6 такими, що
втратили право користування спірним
житлом, виселити їх із квартири та
зняти із реєстрації за указаною
адресою; визнати її добросовісним
набувачем спірної квартири та вселити
до житла. Також просила відшкодувати їй
вартість витрат на правову допомогу у
розмірі 20 000 грн. Позов обгрунтовано
тим, що договір оформлений нотаріально,
зареєстровано право власності, вона є
добросовісним набувачем (т.1, а.с. 196-198).

У березні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_8 та ОСОБА_3 про:
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 02
серпня 2007 року, витребування квартири
із незаконного володіння.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_4 зазначав, що після смерті його
брата ОСОБА_10 спадщина відкрилася лише
на паєнагромадження, були видані
свідоцтва про право на спадщину по 1/2
частки паєнагромадження на ім'я сина
ОСОБА_10 - ОСОБА_3 та матері ОСОБА_11 Матір
ОСОБА_3 у зв'язку із неповноліттям
останнього отримала вартість 12 частки
паєнагромадження. Членом ЖБК стала
ОСОБА_11 Із 21 лютого 1992 року він, ОСОБА_4,
є членом ЖБК, повністю вніс пайовий
внесок за квартиру та є її власником,
зареєстрований та проживає у квартирі,
сплачує відповідні платежі за
комунальні послуги.

Рішення суду, на підставі якого ОСОБА_3
продав спірну квартиру ОСОБА_8,
скасовано. ОСОБА_8 перед оформленням
договору відчуження квартиру не
оглядала, жодного разу в квартиру не
приходила, комунальні послуги не
сплачує. Посилаючись на те, що договір
відчуження квартири порушує його права
та інтереси, квартира вибула із його
володіння поза його волею, ОСОБА_4
просив задовольнити позов (т.2, а.с. 2-6).

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 і
Житлово-будівельного кооперативу № 172
про визнання протиправними та
нечинними рішення загальних зборів ЖБК
№172 від 27 грудня 1985 року (протокол № 6)
про прийняття до членів кооперативу
його бабусі ОСОБА_11 та рішення від 21
лютого 1992 року (протокол № 16) про
прийняття у члени кооперативу ОСОБА_4
Зазначав, що ОСОБА_11 не проживала у м.
Львові, не перебувала на обліку осіб,
які мають намір вступити до
житлово-будівельного кооперативу,
рішення було прийнято до спливу
шестимісячного строку після відкриття
спадщини після смерті ОСОБА_10, що
свідчить про незаконність набуття
ОСОБА_11 членства у кооперативі та, як
наслідок, неправомірність передачі нею
паю ОСОБА_4 (т.3, а.с. 2-3).

Ухвалою Сихівського районного суду
м.Львова від 13 травня 2011 року заявлені
позовні вимоги об'днані в одне
провадження (т.3, а.с. 15).

Оскаржуваним рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 22 березня
2013 року у задоволенні вимог ОСОБА_3 та
ОСОБА_8 відмовлено. Позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано недійсним
договір купівлі-продажу спірної
квартири, укладений між ОСОБА_8 та
ОСОБА_3 02 серпня 2007 року.

У задоволенні вимоги про витребування
квартири із незаконного володіння
відмовлено (т.4, а.с. 253-261).

Рішенням Апеляційного суду
Львівської області від 24 грудня 2013 року
скасовано рішення суду першої
інстанції у частині задоволення вимог
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири від 02 серпня
2007 року та у частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_8 про визнання
її добросовісним набувачем квартири,
виселення із квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
вселення ОСОБА_8 у квартиру. У
зазначеній частині ухвалено нове
рішення про відмову у позові ОСОБА_4 та
задоволення вимог ОСОБА_8

В іншій частині рішення суду залишено
без змін. Вирішено питання про судові
витрати (т.5, а.с. 93-98).

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 12 лютого 2014 року роз'яснено
резолютивну частину рішення
Апеляційного суду Львівської області
від 24 грудня 2013 року ( том 5, а.с.135-136).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
рішення Апеляційного суду Львівської
області від 24 грудня 2013 року скасовано
у частині:

вирішення позову ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу від
02 серпня 2007 року;

вирішення позову ОСОБА_8 про визнання
її добросовісним набувачем спірної
квартири, вселення у цю квартиру та
виселення із квартири ОСОБА_4 й ОСОБА_6 з
дітьми;

у частині залишення без змін рішення
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
протиправним та нечинним рішення
загальних зборів ЖБК № 172 від 21 лютого
1992 року щодо вирішення питання про
прийняття у члени кооперативу ОСОБА_4,
справу у цій частині передано на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного
суду Львівської області від 24 грудня 2013
року залишено без змін (т.5, а.с. 260-264).

Як убачається з вище наведеного, по
частині позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_8 і
ОСОБА_4 судові рішення набрали законної
сили, а відтак доводи апеляційних скарг
ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в частині цих позовних
вимог при новому апеляційному розгляді
справи до розгляду не підлягають

З урахуванням вище наведених судових
рішень в їх сукупності на новому
апеляційному розгляді справи суд
апеляційної інстанції розглядає цю
справу лише в межах доводів
апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які
стосуються оскарження рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 22 березня 2013 року в частині
висновків згаданого рішення стосовно:

- позовних вимог ОСОБА_8 про
виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з спірної
квартири зі зняттям їх із реєстрації за
указаною адресою; визнати ОСОБА_8
добросовісним набувачем спірної
квартири та вселення її до цієї
квартири;

- позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 02
серпня 2007 року;

- позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання протиправними та нечинними
рішення загальних зборів ЖБК №172 від 21
лютого 1992 року (протокол № 16) про
прийняття у члени кооперативу ОСОБА_4

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3 на підтримання доводів
апеляційних скарг та заперечення цих
доводів зі сторони ОСОБА_4 і його
представника, а також перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які стосуються
оскарження рішення Сихівського
районного суду міста Львова від 22
березня 2013 року в частині висновків
цього рішення стосовно вище згаданих
позовних вимог, колегія суддів дійшла
висновку про те, що згадані апеляційні
скарги в частинах, що повторно
розглядаються судом апеляційної
інстанції, до задоволення не
підлягають з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту доводів
позовної заяви ОСОБА_3 в частині
позовної вимоги про визнання
протиправним рішення ЖБК № 172 від 21
лютого 1992 року, ця позовна вимога
мотивована тим, що ОСОБА_11 протиправно
набула членство у ЖБК, а відтак ОСОБА_11
не вправі була передати належний їй пай
в ЖБК ОСОБА_4 (т.3, а.с. 2-3).

В той же час, суди апеляційної і
касаційної інстанцій погодилися з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, шо ОСОБА_11 на законних
підставах набула членства у ЖБК № 172
на підставі рішення загальних зборів
ЖБК № 172 від 27 грудня 1985 року, яким її
було прийнято у члени ЖБК та закріплено
за нею спірну квартиру, а відтак про
відсутність підстав для скасування
рішення загальних зборів ЖБК № 172 від 27
грудня 1985 року: в цій частині рішення
суду першої інстанції забрало законної
сили.

Відтак, відмовляючи у позові ОСОБА_3 про
визнання протиправним та нечинним
рішення загальних зборів ЖБК № 172 від 21
лютого 1992 року щодо прийняття у члени
кооператива ОСОБА_4, суд першої
інстанції вірно виходив із того, що
ОСОБА_11 на законних підставах набула
членства у ЖБК № 172 і саме за її заявою
та заявою ОСОБА_4 останній рішенням
зборів ЖБК був прийнятий у ЖБК - з
передачею йому належного ОСОБА_11 паю
під його зобов'язання щодо погашення
ним залишку цього пая.

Вище наведені висновки суду першої
інстанції стверджуються наявною у
матеріалах справи випискою із рішення
загальних зборів ЖБК № 172 від 21 лютого
1992 року, за змістом якої за заявою
ОСОБА_11 про передачу нею паю і спірної
квартири її синові ОСОБА_4 та заявою
останнього про вступ до кооперативу
було вирішено прийняти ОСОБА_4 до
членів ЖБК № 172, закріпити за ним спірну
квартиру та взяти зобов'язання про
погашення решти паю.

Обставини, викладені у виписці із
рішення загальних зборів ЖБК від 21
лютого 1992 року, у суді першої інстанції
підтверджені представником ЖБК № 172.

Згідно довідок ЖБК № 172 від 08 серпня 2007
року № 41 та від 29.0.2014 року № 13 ОСОБА_4 є
членом кооперативу та власником
спірної квартири, оскільки саме він
повністю вніс пайовий внесок за
указану квартиру у жовтні 1992 року у
розмірі 8 220 крб. (т.5, а.с. 285).

Крім цього, судом встановлено та
стверджується матеріалами справи, що
ОСОБА_4 з 05 вересня 1986 року (на час
ухвалення судом оскаржуваного рішення
- більше 26 років) є зареєстрованим у
спірній квартирі і його право
користування цією квартирою не
оспорювалося ОСОБА_11 та ЖБК.

За вище наведених обставин суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про те, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 15
Закону України „Про власність"
(чинного на час вище згаданих спірних
правовідносин) ОСОБА_4 набув право
власності на спірну квартиру, а відтак
є обгрунтованою та такою, що підлягає
до задоволення, його позовна вимога про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу спірної квартири,
укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 02
серпня 2007 року.

Відповідно, не підлягають до
задоволення позовні вимоги ОСОБА_8 (яка,
як визнав в суді апеляційної інстанції
при новому розгляді справи апелянт
ОСОБА_3, є його тещею - мамою його
дружини) про виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_6
з спірної квартири зі зняттям їх із
реєстрації за указаною адресою, а також
про визнати її (ОСОБА_8) добросовісним
набувачем спірної квартири та вселення
її до цієї квартири.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
в частині позовних вимог, які є
предметом нового перегляду судом
апеляційної інстанції, дав належну
оцінку всім обставинам і доказам по
справі в їх сукупності та ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування в
згаданій частині відсутні і апеляційні
скарги на нього, доводи яких не
спростовують висновків оскаржуваного
рішення, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та
апеляційну скаргу ОСОБА_8 на рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 22 березня 2013 року в частині
вирішення:

- позовних вимог ОСОБА_8 про
виселення ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з квартири
АДРЕСА_1 зі зняттям їх із реєстрації за
указаною адресою; визнання ОСОБА_8
добросовісним набувачем квартири
АДРЕСА_1 та вселення її до цієї
квартири;

- позовних вимог ОСОБА_4 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 02
серпня 2007 року;

- позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання протиправним та нечинним
рішення загальних зборів ЖБК №172 від 21
лютого 1992 року (протокол № 16) про
прийняття у члени кооперативу ОСОБА_4

- відхилити та залишити рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 22 березня 2013 року в цій частині без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: