Справа № 442/3914/14
Головуючий у 1 інстанції: Хомик А.П.
Провадження № 22-ц/783/6397/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів -
Кабаля І.І., Монастирецького Д.І.,

секретарі -
Матяш С.І.

з участю представника відповідача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою позивача
Львівського державного університету
внутрішніх справ на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 07 серпня 2014
року у справі за позовом Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_4 про стягнення витрат,
пов»язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 07 серпня 2014 року в
задоволенні позову Львівського
державного університету внутрішніх
справ до ОСОБА_4 про стягнення витрат,
пов»язаних з утриманням відповідача у
ВНЗ МВС України відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач
Львівський державний університет
внутрішніх справ.

В обґрунтування апеляційної
скарги посилається на те, що
оскаржуване рішення є незаконним та
необґрунтованим, оскільки при
вирішенні даної справи судом допущено
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування норм матеріального права,
яке полягало у незастосуванні правових
норм, які поширюються на зазначені
правовідносини.

Зазначає, що суд відмовляючи в
задоволенні позову виходив із того, що
сплив строк позовної давності. При
цьому, суд вказав в своєму рішенні: що
«Посилання позивача на те, що строк
позовної давності позивачем не
пропущено, через те, що про порушення
свого права останній дізнався лише
після надходження листа ГУМВСУ у
Львівській області від 31.05.2011 року за
№1/25-2524 є безпідставним, оскільки у
відповідності до п.9 вказаного вище
договору, останній діяв до 01 липня 2009
року, а тому право вимоги у позивача
наступило 02.07.2009 року, про що останньому
було відомо як стороні договору».

Натомість, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК
України початок перебігу строку
позовної давності починається
виключно лише від дня, коли особа
дізналась про порушення свого права, а
не з настанням будь-якого іншого
юридичного факту.

Просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 07 серпня 2014 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги позивача задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_2 проти
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення відповідно до
вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги у зв»язку із
наступним.

За приписами ч.1 ст. 303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11
Постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№11 роз»яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення в повній мірі відповідає даним
вимогам.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що наказом ректора
Львівського інституту МВС України при
Національній академії внутрішніх
справ України (тепер - Львівський
державний університет внутрішніх
справ) від 08.08.2002 року №114 о/с «Про
зарахування курсантів перших курсів
факультетів №1 і №2 набору 2002 року»
ОСОБА_4 було зараховано на перший курс
факультету №1 - економічної безпеки з
числа молоді та присвоєно спеціальне
звання рядовий міліції.

07 вересня 2002 року між Львівським
інститутом внутрішніх справ та
курсантом ОСОБА_4 було укладено договір
про підготовку фахівця у вищому
навчальному закладі МВС України,
строком дії до 01 липня 2009 року.

Також встановлено, що
відповідно до наказу начальника ГУМВС
України у Львівській області від 05.04.2008
року №130 о/с лейтенанта міліції ОСОБА_4
- оперуповноваженого сектору Державної
служби боротьби з економічною
злочинністю Шевченківського районного
відділу ЛМУ ГУ МВС України у Львівській
області - звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни на підставі п.64 "є" Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України.

Відмовляючи в задоволенні
позову, суд першої інстанції керувався
приписами ст. ст. 256, 257 ЦК України,
відповідно до яких, позовна давність -
це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Також суд першої інстанції в
своєму рішенні посилається й на
приписи ч.1 ст. 261 ЦК України, відповідно
до якої, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові,
що визначено ч. ч.3, 4 ст. 267 ЦК України.

Такі висновки суду є вірними
та відповідають положенням норм
матеріального права.

Як вбачається з матеріалів
цивільної справи, позивач звернувся до
суду із вказаним позовом лише 29 травня
2014 року (здано на пошту), отже після
спливу трьох років від дня настання
права вимоги.

Суд першої інстанції вірно не взяв
до уваги посилання позивача на те, що
строк позовної давності ним не
пропущено, так як про порушення свого
права він дізнався лише після
надходження листа ГУ МВСУ у Львівській
області від 31.05.2011 року за №1/25-2524. У
відповідності до п.9 договору між
позивачем та відповідачем, такий діяв
до 01 липня 2009 року, відповідач
звільнений з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни на підставі п.64
"є" Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України вже
05.04.2008 року, тобто ще до закінчення дії
договору. Львівському інституту
внутрішніх було відомо про закінчення
дії договору 01 липня 2009 року. Позивач і
ГУ МВС України є структурними
підрозділам одного відомства -
Міністерства внутрішніх справ України,
а відтак, зобов»язаний бути обізнаним
щодо зарахування на службу та
звільнення з такої випускників, які
навчались за державним замовленням.
Виходячи із змісту вимог ч. ч. 3, 4 ст. 267
ЦК України суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що сплив строк позовної давності про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, відповідно це є підставою для
відмови у задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позовних
вимог відмовлено, висновки суду першої
інстанції про те, що не підлягає до
задоволення вимога позивача про
стягнення на його користь понесених
судових витрат, зокрема, по сплаті
судового збору, також є вірними.

За таких обставин, суд першої
інстанції правомірно відмовив в
задоволенні позовних вимог.

З висновками суду слід погодитись,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи,
вірно застосовано матеріальний закон
та дотримана процедура розгляду,
передбачена ЦПК України. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, а тому підстави для її
задоволення та скасування рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 07 серпня 2014
року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313,
314 ч.1 п.п.1,4, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и
л а:

Апеляційну скаргу Львівського
державного університету внутрішніх
справ відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 07 серпня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Кабаль І.І.

Монастирецький Д.І.