Головуючий суддя в суді І інстанції
Справа № 374/219/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року Ржищівський
міський суд Київської області в складі:

головуючого судді
Козіної С.М.

при секретарі Коверзі
Г.О.

розглянувши позовну заяву ОСОБА_2 до
Приватного акціонерного товариства
"НФСК "Добробут", ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
злочином, -

ВСТАНОВИВ:

02.07.2014 року позивач звернувся до суду з
вказаним позовом до ПАТ "НФСК
"Добробут", ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої злочином, в якому
просить стягнути з ПАТ "НФСК "Добробут"
на його користь завдану йому
матеріальну шкоду в сумі 19255,26 грн.,
страхове відшкодування за шкоду,
завдану його здоров'ю в сумі 100000,00 грн.,
моральну шкоду в сумі 180000,00 грн., а також
стягнути з ОСОБА_3 на його користь
моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. та
стягнути солідарно з відповідачів
судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
зазначав, що 28.11.2011 року близько 17 годин
15 хвилин, водій ОСОБА_3, в темний час
доби, при сухому асфальтному покритті
та сприятливих погодних умовах,
керуючи технічно справним автомобілем
марки «TOYOTA AURIS», державний номерний
знак НОМЕР_1, який на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу,
належить ОСОБА_4 та яким він має право
керування відповідно до доручення,
рухаючись вул. 1-го Травня в м. Ржищів
Київської області, в напрямку до вул. Б.
Хмельницького в м. Ржищів Київської
області, виїхав на перехрестя, де
прилягає з лівої сторони заїзд на
територію ТОВ «Радіатор-2006», де при
виконанні маневру повороту ліворуч не
врахував дорожню обстановку та дорожні
умови, проявив неуважність та
безпечність при зміні нарямку руху, не
переконався, що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим
учасникам руху, виїхав на смуту
зустрічного руху, чим створив
небезпеку транспортному засобу, що
рухався в зустрічному напрямку, а також
створивши загрозу для життя та здоров'я
громадян, допустив зіткнення передньої
частини керованого останнім
автомобіля з передньою частиною
моторолера «Дефіант», без
реєстраційних номерів, під керуванням
ОСОБА_2, який рухався на зустріч.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, позивач ОСОБА_2 отримав
тілесні ушкодження, які згідно
висновку судово-медичної експертизи №
5/4 від 31.01.2012 року відносяться до тяжких
за критерієм небезпеки для життя в
момент заподіяння та звичайного
перебігу.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача ОСОБА_3 була застрахована в
ПАТ "НФСК "Добробут", однак, останнє до
цього часу жодним чином не
відреагувало на зверення позивача щодо
виплати страхового відшкодування,
майнових та моральних збитків.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 не
з'явився з невідомих суду причин, хоча
про час, день та місце слухання справи
був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_5 позовні вимоги
підтримав в повному обсязі,
посилаючись на обставини викладені
вище.

Представник ПАТ "НФСК "Добробут" в
судове засідання не з'явився з
невідомих суду причин, хоча про час,
день та місце слухання справи був
повідомлений належним чином, згідно
вимог ст. ст. 74, 77 ЦПК України, про
причини неявки суд не повідомив,
письмових заперечень щодо вимог
позову не надавав.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги
визнав частково, зазначив, що згоден
виплатити позивачу моральну шкоду в
розмірі 500 грн.

Представник відповідача ОСОБА_6
позовні вимоги визнав частково.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, всебічно проаналізувавши
обставини справи в їх сукупності,
оцінивши за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді справи,
дослідивши матеріали справи та зібрані
по справі докази, керуючись законом,
дійшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
яка є частиною національного
законодавства, кожна людина при
визначенні її громадянських прав і
обов'язків має право на справедливий
судовий розгляд упродовж розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, вироком
Ржищівського міського суду Київської
області від 16.12.2013 року ОСОБА_3 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та
призначено йому покарання із
застосуванням ст. 69 КК України у виді
штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян без
позбавлення права керувати
транспортними засобами (а.с.9-12).

Вироком суду встановлено, що 28.11.2011 року
близько 17 годин 15 хвилин, водій ОСОБА_3,
в темний час доби, при сухому
асфальтному покритті та сприятливих
погодних умовах, керуючи технічно
справним автомобілем марки «TOYOTA AURIS»,
державний номерний знак НОМЕР_1, який на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу, належить ОСОБА_4
та яким він має право керування
відповідно до доручення, рухаючись
АДРЕСА_1, в напрямку до вул. Б.
Хмельницького в м. Ржищів Київської
області, виїхав на перехрестя, де
прилягає з лівої сторони заїзд на
територію ТОВ «Радіатор-2006», де при
виконанні маневру повороту ліворуч не
врахував дорожню обстановку та дорожні
умови, проявив неуважність та
безпечність при зміні нарямку руху, не
переконався, що це буде безпечним і не
створить перешкод або небезпеки іншим
учасникам руху, виїхав на смуту
зустрічного руху, чим створив
небезпеку транспортному засобу, що
рухався в зустрічному напрямку, а також
створивши загрозу для життя та здоров'я
громадян, допустив зіткнення передньої
частини керованого останнім
автомобіля з передньою частиною
моторолера «Дефіант», без
реєстраційних номерів, під керуванням
ОСОБА_2, який рухався на зустріч.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, водій моторолера «Дефіант»
ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

Згідно висновку судово-медичної
експертизи № 5/4 від 31.01.2012 року у ОСОБА_2
виявлені тілесні ушкодження у вигляді
відкритого характеру перелому лівої
стегнової кістки в її середній третині,
які відноситься до тяжких тілесних
ушкоджень за критерієм небезпеки для
життя в момент заподіяння та за
звичайного перебігу.

Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Судом достовірно встановлено, що винні
дії відповідача знаходяться в прямому
причинному зв'язку із заподіяною
позивачу матеріальною та моральною
шкодою.

Судом, також встановлено, що на момент
вчинення ДТП цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_3 була
застрахована полісом № АА № 1492487 від
23.07.2011 року, виданим ПАТ "НФСК "Добробут",
ліміт відповідальності 50 тис. грн за
шкоду заподіяну майну, 100 тис. грн. за
шкоду заподіяну життю і здоров'ю,
розмір франшизи 510 гривень, строк дії
договору один рік з 23.07.2011 року до 22.07.2011
року (а.с. 8). Відповідно до вказаного
полісу та вимог ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" будь-яка матеріальна шкода в
розмірі до 50000 грн. та шкода заподіяна
життю і здоров'ю в розмірі до 100000 грн.
підлягає відшкодуванню страховиком -
ПАТ "НФСК "Добробут".

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції від 18.09.2011 року),
шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода,
пов'язана з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; із стійкою втратою
працездатності потерпілого; зі смертю
потерпілого.

Згідно з п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції від 18.09.2011 року) до
договорів обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності та
виплат страхового відшкодування за
цимидоговорами застосовуються норми
щодо ліміту відповідальності
страховика, які діяли на дату укладення
договору.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України, визначено,
що джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, механізмів та
обладнання, використанням, зберіганням
хімічних, радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» від
27.03.1992 року № 6 (із змінами і
доповненнями) та згідно п. 6 Постанови №
4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», особою, яка
зобов'язана відшкодувати шкоду,
завдану джерелом підвищеної небезпеки,
є фізична або юридична особа, що на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди, позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Тобто, нормою закону встановлено
відповідальність володільця джерела
підвищеної небезпеки за шкоду, яка
стала наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки, незалежно від наявності
вини в цьому його володільця. На
володільця не може бути покладено
обов'язок по відшкодуванню такої шкоди,
лише якщо вона виникла внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Загальна сума нанесених позивачу
матеріальних збитків складає 19255,26 грн.,
зокрема це збитки, пов'язані з
пошкодженням моторолера "Дефіант"
вартістю 3500,00 грн., та збитки на суму
15755,26 грн., пов'язані з лікуванням
позивача, що підтверджується
письмовими доказами по справі, а саме:
квитанцією № 702 від 22.10.2009 року щодо
купівлі моторолера "Дефіант" (а.с. 13),
випискою з історії хвороби № 13364 (а.с. 14),
випискою з історії хвороби № 4861 (а.с. 15),
протоколом МРТ від 04.05.2012 року (а.с. 17),
листками непрацездатності Серії АВЧ №
533116 та Серія АВЧ № 458945 (а.с. 18),
рахунком-фактурою № 739 від 14.12.2011 року
(а.с.19), квитанціями № 730.540.1 та № 730.540.2
від 20.12.2011 року (а.с. 20), актом
приймання-передачі медичних послуг від
04.05.2012 року (а.с. 21), квитанціями,
довідками про одержання та цільове
використання коштів, одержаних у
вигляді добровільних пожертвувань,
квитанціями до прибуткових касових
ордерів № 1069, № 1068 від 12.03.2012 року,
фіскальними чеками, проїздними
квитками (а.с. 22-37).

Відповідно до ч. 24.1 ст. 24 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції від 18.09.2011 року) у
зв'язку з лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Відповідно до ст. 28 Закону до шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди майну
потерпілого, крім іншого відноситься
шкода пов'язана з пошкодженням чи
фізичним знищенням транспортного
засобу;

Відновідно до ст. 12 Закону України "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції від 18.09.2011 року)
страхове відшкодування завжди
зменшується на суму франшизи,
розрахованої за правилами цього
підпункту; франшиза при відшкодуванні
шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю
потерпілих, не застосовується.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що розмір шкоди, заподіяної майну
позивача, підлягає зменшенню на суму
франшизи, яка становить 510 грн., і з ПАТ
"НФСК "Добробут" слід стягнути за
завдану матеріальну шкоду 18745
(вісімнадцять тисяч сімсот сорок п'ять)
гривень 26 копійок, з них: у
відшкодування шкоди заподіяної майну -
2990 грн. та у відшкодування шкоди
заподіяної здоров'ю потерпілого - 15755,26
грн.

Відповідно до п. 22.3 ст. 22 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції від 18.09.2011 року)
потерпілому відшкодовується також
моральна шкода, передбачена п.п. 1, 2 ч. 2
ст. 23 ЦК України; така шкода
відшкодовується у встановленому судом
розмірі відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України; при цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у п. 9.3 ст.
9 цього Закону.

Суд приходить до висновку щодо
задоволення частково вимог позивача
про стягнення з ПАТ "НФСК "Добробут"
моральної шкоди завданої внаслідок
ДТП, враховуючи ліміти сум, моральну
шкоду слід стягнути в розмірі 2550 грн..

Судом також було встановлено, що
позивач 11.02.2014 року звернувся до ПАТ
"НФСК "Добробут" з заявою та
підтверджуючими документами про
виплату страхового відшкодування за
завдану шкоду (а.с. 38-39), яка була
отримана ПАТ "НФСК "Добробут" 24.02.2014
року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення №
654 від 11.02.2014 року (а.с. 40).

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобі" страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.35
цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніше як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування та виплатити його, у разі
невизнання майнових вимог заявника або
з підстав, визначених статтями 32 та/або
37 цього Закону, - прийняти вмотивоване
рішення про відмову у здійсненні
страхового відшкодування
(регламентної виплати).

На день розгляду справи позивачу не
було надано ПАТ "НФСК "Добробут"
відповіді на його заяву, крім того
представник відповідача не з'являвся в
судові засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Враховуючи стан здоров'я позивача, час
та зусилля, витрачені останнім для
добровільного вирішення питання щодо
відшкодування ПАТ "НФСК "Добробут"
завданої шкоди його майгу, а також
здоров'ю, бездіяльність товариства
щодо розгляду поданої позивачем заяви
про відшкодування шкоди, суд приходить
до висновку, що такі дії ПАТ "НФСК
"Добробут" спричинили позивачу
моральну шкоду, яку суд оцінює в 100000
(сто тисяч) гривень.

Беручи до уваги встановлені факти та
відповідні правовідносини, суд вважає,
що відповідач ОСОБА_3 як власник
джерела підвищеної небезпеки - «TOYOTA
AURIS», державний номерний знак НОМЕР_1,
несе відповідальність за спричинену
позивачу моральну шкоду, завдану
злочином.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
При цьому суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості. Моральна шкода
відшкодовується одноразово, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Суд вважає, що позивачем доведено
заподіяння йому відповідачем ОСОБА_3
моральної шкоди, оскільки останній в
результаті ДТП став інвалідом,
обмежений у самообслуговуванні,
пересуванні та у своїй трудовій
діяльності.

Що ж до розміру відшкодування
моральної шкоди, то з урахуванням
вищевикладеного, ступеня вини
відповідача та самого позивача у
вчиненні ДТП, обставин заподіяння
моральної шкоди, тривалості страждань
та негативних наслідків, які настали
для позивача у зв'язку із вчиненим щодо
нього злочину, суд вважає, що з ОСОБА_3
слід стягнути 5000,00 грн., що є достатнім
розміром для відшкодування заподіяної
позивачу моральної шкоди, виходячи із
засад розумності та справедливості.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою.

Суд приходить до висновку щодо
стягнення з відповідача ОСОБА_3 коштів
в розмірі 510 грн., що становлять
франшизу і які не входять до суми
відшкодування, яке має бути виплачене
страховою компанією позивачу.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідачів підлягає стягненню
солідарно на користь держави судовий
збір в розмірі 3192,55 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 23, 1167, 1172, 1187 ЦК України, ст. ст. 10,
11, 58, 59, 60, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства "НФСК
"Добробут", ОСОБА_3 про відшкодування
шкоди, завданої злочином- задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "НФСК "Добробут" на користь
ОСОБА_2 страхове відшкодування за
завдану матеріальну шкоду у сумі 18745
(вісімнадцять тисяч сімсот сорок п'ять)
гривень 26 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства "НФСК "Добробут" на користь
ОСОБА_2 страхове відшкодування за
моральну шкоду у сумі 102550 (сто дві
тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень 00
копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
матеріальну шкоду у сумі 510 (п'ятсот
десять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у сумі 5000 (п'ять тисяч)
гривень 00 копійок.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не було скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Повний текст рішення було виготовлено
10.11.2014 року.

Суддя: