Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/1654/12-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів:
Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській
Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності, визнання
права власності на ? частину об'єкта
спільної сумісної власності, поділ в
натурі спільної сумісної власності,
визнання права власності на майно,
усунення перешкод в користуванні
спільною власністю, вселення в житло та
за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про визнання права власності на майно,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
ухвали Корольовського районного суду
м.Житомира від 22 вересня 2014 року,-

в с т а н
о в и л а :

У січні 2012 року позивач ОСОБА_2 з
врахуванням уточнень вимог звернулась
до суду з позовом, в якому просила
визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності, визнати
право власності на ? частину даної
квартири, усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням,
вселити її та визнати право власності
на автомобіль «Wolkswagen T4.» 1999р. д/н НОМЕР_1,
як на об'єкт спільної сумісної
власності.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду із
зустрічним позовом, в якому просив
визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю.

Ухвалою Корольовського райсуду м.
Житомира від 22 вересня 2014 року
зустрічний позов ОСОБА_3 був залишений
без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК
України (за заявою самого позивача).

Ухвалою Корольовського районного суду
м. Житомира від 22 вересня 2014 року
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
було зупинено до прийняття та набрання
законної сили рішення Корольовського
райсуду м. Житомира у цивільній справі
№ 296/9481/13-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, Реєстраційної служби
Житомирського міського управління
юстиції про визнання права власності
на частину спірного житлового будинку.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені ухвали, а справу
направити до того ж суду для
продовження розгляду. Зокрема, апелянт
посилається на невідповідність ухвали
про залишення зустрічного позову без
розгляду вимогам ст.ст. 209,210 ЦПК України
та відсутність правових підстав,
передбачених ст. 201 ЦПК України, для
зупинення провадження у справі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції залишив
зустрічний позов ОСОБА_3 без розгляду
відповідно до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України, на
підставі заяви позивача, поданої 20.06.2014
р. (а.с.62).

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд. Таке право мають також
особи (за винятком тих осіб, які не
мають цивільної процесуальної
дієздатності), в інтересах яких
заявлено вимоги (принцип
диспозитивності цивільного
судочинства). Тому суд зобов'язаний
залишити заяву без розгляду, якщо
позивач звернувся з таким клопотанням.
Зазначену заяву можна подати лише до
судових дебатів (ст. 193 ЦПК).

Позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_3,
реалізуючи принцип диспозитивності в
цивільному процесі, скористався своїм
процесуальним правом, передбаченим ч.2
ст. 31 ЦПК України, та подав заяву про
залишення позову без розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано постановив ухвалу про
залишення зустрічного позову без
розгляду.

Доводи апеляційної скарги в частині
невідповідності ухвали про залишення
зустрічного позову без розгляду
вимогам ст.ст. 209, 210 ЦПК є
безпідставними, оскільки зазначення в
мотивувальній частині ухвали суду
повних імен та по-батькові сторін
процесуальним законодавством не
передбачено.

Посилання апелянта на скасування
вищевказаної ухвали з підстав не
призначення справи до судного розгляду
колегія суддів вважає безпідставним
виходячи з наступного. З журналу
судового засіданні від 22.09.2014 р.
вбачається, що позивач ОСОБА_2 та її
представник були присутні в судовому
засідання, не заперечували проти
розгляду справи і клопотань про
відкладення розгляду справи через не
готовність до судового засідання суду
не подавали.

Задовольняючи клопотання про
зупинення провадження у справі, суд
першої інстанції посилався на те, що
розгляд даної справи пов'язаний з
розглядом справи про визнання права
власності на частину спірного будинку
за ОСОБА_5.

Такий висновок суду є вірним виходячи з
наступного.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про застосування норм
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» № 2 від 12.06.2009 року
передбачено, що суд зобов'язаний
зупинити провадження у справі у
випадках, передбачених статтею 201 ЦПК, а
за наявності підстав, визначених
статтею 202 ЦПК, має право як на
зупинення, так і на відмову в
задоволенні такої заяви.

Визначаючи наявність передбачених
статтею 201 ЦПК підстав, за яких
провадження у справі підлягає
обов'язковому зупиненню, суд повинен,
зокрема, враховувати, що така підстава
для зупинення провадження у справі, як
зазначено у пункті 4 частини першої
цієї статті - неможливість розгляду
цивільної справи до вирішення іншої
справи, що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Зміст поданого до суду ОСОБА_2 позову в
даній справі свідчить про те, що в
обґрунтування заявлених вимог остання
посилається на наявність в неї права
власності (як на об'єкт спільної
сумісної власності) на спірне житло:
квартири АДРЕСА_1

З матеріалів справи вбачається, що в
провадженні Корольовського райсуду м.
Житомира перебуває цивільна справа №
296/9481/13-ц за позовом ОСОБА_5 про визнання
права власності на частину
вищевказаного спірного житла, яка не
закінчена розглядом.

Таким чином, колегія приходить до
висновку, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що від вирішення спору ОСОБА_5 про
визнання права власності на частину
спірного житла, залежить вирішення
питання ОСОБА_2, так як дані обставини
можуть вплинути на розмір її частки при
задоволенні позовних вимог.

Доводи наведені в апеляційній скарзі
про порушення судом першої інстанції
ст.6 Європейської Конвенції про захист
прав людини у зв'язку з порушенням
права її дитини на користування
спірним житлом є безпідставними,
оскільки позивач разом малолітнім
сином ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі
ніколи не проживали та їх місце
проживання в даному помешканні не
зареєстровано. Крім того, право
малолітнього сина на користування
спірним помешканням є похідним від
права його матері - позивача ОСОБА_2 на
дане житло, оскільки згідно рішення
Корольовського райсуду м.Житомира від
30.06.2010р. про розірвання шлюбу малолітня
дитина залишена на подальше проживання
з матір'ю (а.с.26 том.1).

Посилання апелянта на нерозумні строки
розгляду справи також є
безпідставними. З матеріалів справи
вбачається, що розгляд справи
відкладався у зв'язку з неявкою сторін,
наданням сторонами доказів у справі,
подачею відповідачем зустрічного
позову та позивачем заяв про уточнення
позовних вимог. Також розгляд справи
був зупинений ухвалою суду від 19.02.2013р.
для проведення у справі судової
експертизи (а.с.179, 224 том.1) та ухвалою
суду від 07.10.2013р. (яка залишена без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 05.11.2013 року) до
прийняття та набрання законної сили
рішення у цивільній справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційної
служби Житомирського міського
управління юстиції про визнання права
власності на частину спірного
житлового будинку (а.с.24,69 том.2), що
відповідно до ст.203 ЦПК України зупиняє
перебіг процесуальних строків.
Підстави, які обумовлювали зупинення
провадження у справі на час
постановлення ухвали суду від 07.10.2013 р.,
на даний час не відпали, оскільки
провадження у справі поновлювалось для
залишення зустрічного позову ОСОБА_3
без розгляду.

Крім того, об'єднання справ за позовами
ОСОБА_2 та ОСОБА_5 в одне провадження,
відповідно до ст. 126 ЦПК України, є
правом, а не обов'язком суду.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду,
викладених в ухвалах.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Ухвали постановлені з дотриманням норм
процесуального права, підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Корольовського районного суду
м.Житомира від 22 вересня 2014 року про
залишення без розгляду зустрічного
позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на майно залишити без
змін.

Ухвалу Корольовського райсуду
м.Житомира від 22 вересня 2014 року про
зупинення провадження у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
визнання квартири об'єктом права
спільної сумісної власності, визнання
права власності на ? частину об'єкта
спільної сумісної власності, поділ в
натурі спільної сумісної власності,
визнання права власності на майно,
усунення перешкод в користуванні
спільною власністю та вселення в житло
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий:
Судді: