Дата документу 20.11.2014
Справа № 334/5691/14-ц
Провадження № 2/334/2324/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 Листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дубини Л.А.

при секретарі Філіпповій Ю.В.

розглянув у судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, 3-тя особа Ленінський ВДВС
Запорізького МУЮ про стягнення пені за
прострочення аліментів, -

у с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом
у якому вказує, що згідно рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25.05.2010 року ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати аліменти на
утримання неповнолітніх дітей - доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх
видів його заробітку (доходів),
щомісяця, починаючи з 08.04.2010 рок у і до
досягнення дітьми повноліття.

Але відповідач ухиляється від
виконання покладених на нього
обов'язків по утриманню дітей, і
аліменти не сплачує у зв'язку з чим
утворилася заборгованість за період
з жовтня 2011 року по червень 2014 року
у сумі 25472,54 грн.

Позивачка вважає, що у зв'язку з
несвоєчасною виплатою аліментів вона
має право на стягнення пені, розмір
якої становить 143797,40 грн., за весь час
несплати аліментів.

Позивачка просить суд стягнути з
відповідача пеню за несплату
аліментів у розмірі 143797,40 грн. та
понесені судові витрати на оплату
судового збору.

У судовому засіданні позивачка та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі і просять
їх задовольнити.

Відповідач та його представник проти
заявлених позовних вимог заперечують,
з тих підстав, що заборгованість зі
сплати аліментів утворилася не з
вини боржника, а з об'єктивних причин,
т.я. він тривалий час не працює і не
має постійного джерела доходу,
змушений був доглядати своїх
родичів, що позбавляло його м
можливості сплачувати аліменти.

Разом з тим, під час роботи у ПАТ «
Запоріжвогнетрив» з його заробітку
на підставі його ж заяви
здійснювалося відрахування на
сплату аліментів, а після звільнення
з роботи він у добровільному порядку
періодично надавав матеріальну
допомогу, а також купував одяг та
взуття дітям.

Після повідомлення його державним
виконавцем про необхідність сплати
аліментів за виконавчим листом,
починаючи з березня 2014 року він
направляв позичці грошові перекази,
але позивачка їх не отримувала.

Відповідач та його представник
просять у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.

Представник Ленінського ВДВС
пояснив суду, що виконавче провадження
за виконавчим листом, виданим
Ленінським районним судом м.
Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_2
аліментів на утримання неповнолітніх
дітей відкрито 27.02.2012 року
заборгованість утворилася за період з
жовтня 2011 року по червень 2014 року у
сумі 25472,54 грн.

Також держаний виконавець пояснила,
що в матеріалах виконавчого
провадження відсутні відомості по
направлення боржнику постанови про
відкриття виконавчого провадження та
попереджень по необхідність сплати
аліментів та утворення
заборгованості.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши надані докази, суд
дійшов такого висновку.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Судом установлено, що згідно рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 25.05.2010 року ОСОБА_2
зобов'язаний сплачувати аліменти на
утримання неповнолітніх дітей - доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і сина ОСОБА_4 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини усіх
видів його заробітку (доходів),
щомісяця, починаючи з 08.04.2010 року і до
досягнення дітьми повноліття.

Вказане рішення звернуто до
виконання і держаним виконавцем
Ленінського ВДВС Запорізького МУЮ
відкрито виконавче провадження 27.02.2012
року.

Судом установлено, що відповідач у
добровільному порядку надавав
позивачці матеріальну допомогу на
утримання дітей, а саме, під чай його
роботи в ПАТ «Запоріжвогнетрив» за
його заявою з заробітної плати
здійснювалися утримання у розмірі 33%,
які були перераховані на банківський
рахунок ОСОБА_5 ( а.с.135-138).

Після звільнення з роботи у вересні
2011 року такі виплати припинилися.

Між тим, відповідач періодично
надавав матеріальну допомогу
позивачці протягом 2012- 2013 року -
направляв поштові перекази, купував
дітям взуття, одяг, про що свідчать
копії товарних ( а.с.39-42, 71) ; у січні 2012
року передавав гроші у сумі 5000 грн, на
які позивачка придбала ноутбук, чого
сама не заперечувала у суді.

Згідно розрахунку державного
виконавця Ленінського ВДВС
заборгованість ОСОБА_2 по сплаті
аліментів за період з жовтня 2011 року
по червень 2014 року становить 25472,54
грн.

Разом з тим, з матеріалів
виконавчого провадження та пояснень
самого державного виконавця
Вербицької Л.М. у суді вбачається, що
виконавче провадження з виконання
рішення суду про стягнення аліментів
було відкрито 27.02.2012 року, тому суд
вважає безпідставним нарахування
заборгованості по сплаті аліментів за
період з жовтня 2011 року до березня 2012
року, т.я. виконавчий лист не був
пред'явлений до виконання.

Після пред'явлення виконавчого
документу до виконання і відкриття
виконавчого провадження відповідно
до приписів ч.1 ст. 31 Закону України
«Про виконавче провадження» постанова
мала бути направлена боржнику
рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

З матеріалів виконавчого провадження
та пояснень самого державного
виконавця Вербицької Л.Г. у суді не
вбачається, що вимоги закону були
виконані, а отже, суд приходить до
висновку, що боржник ОСОБА_2 не був
повідомлений про відкриття
виконавчого провадження та на нього
покладено обов'язок зі сплати
аліментів( а.с. 54-89).

Так само, у матеріалах виконавчого
провадження відсутні відомості про
вручення чи направлення попереджень
ОСОБА_2 про необхідність сплачувати
аліменти чи утворення заборгованості.

У матеріалах виконавчого провадження
взагалі відсутні будь-які відомості і
про вчинення виконавчих дій до
березня 2014 року.

І лише після звернення самого ОСОБА_2
до державного виконавця у червні 2014
року було здійснено розрахунок
заборгованості ( а.с. 61).

ОСОБА_2 протягом червня-серпня
місяців 2014 року направив позивачці
грошові перекази, але ті нею отримані
не були та повернуті відправнику, що
вбачається з відповіді Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» ( а.с.131).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1
обґрунтовує приписами ст. 196 СК
України згідно якої, при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення.

Відповідач вважає, що відсутня його
вина у виникненні заборгованості з
об'єктивних причин, т.я. він тривалий
час не працює і не має постійного
джерела доходу, змушений був
доглядати своїх родичів, що
позбавляло його можливості
сплачувати аліменти, але такі доводи
відповідача суд вважає
неспроможними.

Таким чином, зважаючи на викладене,
суд приходить до висновку, що
відповідач не сплачував аліменти у
порядку виконання виконавчого
документу лише з тих підстав, що не
був належним чином про це
повідомлений відповідним органом
згідно приписів закону, разом з тим,
протягом всього часу надавав
матеріальну допомогу у добровільному
порядку, хоча і не регулярно.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у супереч ст. 10 та ст.. 60
ЦПК України, відповідно до яких
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін і кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
позивач не довела перед судом, що
заборгованість зі сплати аліментів
виникла виключно з вини відповідача.

З огляду на наведене суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
необхідно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,88, 212,213 ЦПК
України, ст. ст. 180,196 СК України, суд. -

В и р і ш и в:

В і д м о в и т и ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_2, 3-тя особа Ленінський
ВДВС Запорізького МУЮ про стягнення
пені за прострочення аліментів.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя:
Дубина Л. А.