пр.№ 2-о/464/125/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2014 року суддя Сихівського районного
суду м.Львова Чорна С.З., розглянувши
заяву ОСОБА_1 про встановлення факту
неправильності запису про
національність в акті громадянського
стану, -

в с т а н о в и в :

заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду в
порядку окремого провадження з заявою
в якій просить встановити невірності
записів її національності, із
зобов'язанням Львівського міського
відділу РАЦС внести зміни щодо
національності, в актовому записі про
народження ОСОБА_1 № 1248 від 12.03.1996р.,
складеного Львівським міським
відділом РАЦС, змінивши національність
батька з «українець» на «поляк».

Згідно з положеннями ст.234 ЦПК України
окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 256 ЦПК України визначено
перелік справ про встановлення фактів,
що мають юридичне значення, які
підлягають розгляду судом у порядку
окремого провадження. Вказана норма не
передбачає можливості розгляду у
порядку окремого провадження заяв про
встановлення факту національності.
Хоча зазначений перелік справ, не є
вичерпним, проте із змісту зазначених
вище норм вбачається, що суд може
встановлювати факти, які тягнуть для
заявника правові наслідки. Частина 2
вказаної статті передбачає, що у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміни або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Із змісту заяви вбачається, що
встановлення зазначеного факту
потрібно заявнику з особистих
міркувань - «відновлення національної
належності для мене є суттєвою
обставиною» (згідно змісту заяви).

Вказане обґрунтування свідчить про те,
що встановлення факту національності
не тягне для заявника правових
наслідків, що підтверджується також,
зокрема, і відсутністю у заяві вказівки
на конкретне наслідкове значення.

На підставі Указу Президента України №
7099 від 27.01.1999р. втратив чинність Указ
Президента України від 31.12.1991р. «Про
порядок зміни громадянами України
національності», і з того часу в
законодавстві України відсутні норми,
які передбачають настання певних
юридичних наслідків або набуття
немайнових чи майнових прав в
залежності від національності особи.

В заяві не зазначено та до неї не надано
заявником доказів, які б
підтверджували, що встановлення факту
національності її батька породжує для
заявника правові наслідки, які
передбачені іноземним законодавством.

Крім того, за змістом положень
Конституції України, Закону України
«Про національні меншини в Україні»
належність особи до певної
національності залежить від її
вільного волевиявлення і для
реалізації особою своїх прав у цій
сфері не потребує встановлення цього
факту судовим рішенням, а не зазначення
в акті реєстрації цивільного стану
національності батька заявника
«поляком», не перешкоджає заявнику
дотримуватися польських звичаїв,
традицій, культури та позиціонувати
себе поляком, виявляти почуття
національного самоусвідомлення.

Посилання заявника на те, що вона, з
метою відновлення порушеного права,
вимушена звертатись до суду із
вказаною заявою в порядку окремого
провадження, з огляду на відмову
відповідного відділу реєстрації актів
цивільного стану внести зміни до
актового запису, є помилковим, оскільки
відповідно до діючого законодавства,
оскарження відмови органів реєстрації
актів громадянського стану виправити
або змінити актовий запис проводиться
у порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, законодавством визначений
порядок внесення змін до актових
записів та порядок оскарження відмови
у внесенні таких змін.

Слід також звернути увагу на те, що
відповідно до вимог ч.1 ст.257 ЦПК
України, заява фізичної особи про
встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання, проте заявником не лише
не подано відповідних доказів
постійного проживання за адресою
(м.Львів, вул.Кавалерідзе, 1/86), яка
відноситься до територіальної
підсудності Сихівського районного
суду м.Львова, але й вказано місцем
отримання кореспонденції
вул.Саксаганського, 7/3а у м.Львові, яка
не відноситься до території
Сихівського району м.Львова.

На підставі вищевказаного, приходжу до
висновку, що вказана заява не підлягає
розгляду в судах в порядку цивільного
судочинства, а тому у відповідності до
вимог п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України у
відкритті провадження у справі слід
відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду у разі відмови у відкритті
провадження у справі.

Керуючись п.2 ч.1 ст.7 Закону
України «Про судовий збір», п.1 ч.2, ч.6
ст.122, ст.ст.256, 257 ЦПК України, -

у х в а л и в :

відмовити у відкритті провадження у
цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про
встановлення факту неправильності
запису про національність в акті
громадянського стану.

Повернути ОСОБА_1 сплачені 121 гривню 80
коп. судового збору згідно квитанції №
51 від 05.12.2014р. в міський бюджет
Сихівського району м.Львова, ГУ ДКСУ у
Львівській обл., р/р 0008, МФО 825014,
Код .

Апеляційна скарга на ухвалу може бути
подана до апеляційного суду Львівської
області через Сихівський районний суд
м.Львова протягом 5 днів з часу
отримання її копії.

Суддя:

Чорна С.З.