Справа № 201/8473/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК
України/

08 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Орган опіки
та піклування Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
права на проживання та користування
квартирою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною
заявою до ОСОБА_2 про визнання права на
проживання та користування квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1.. В
обґрунтування своїх позовних вимог
зазначила, що вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_2 з 25 вересня 1999 року по 25 березня
2014 року. Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 14 березня
2014 року, яке набрало законної сили 25
березня 2014 року шлюбні відносини
припинено. Від шлюбу сторони
неповнолітнього сина - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після реєстрації шлюбу
позивач за згодою всіх мешканців
спірної квартири - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
вселилася як член сім'ї відповідача у
квартиру. На час вселення квартира
належала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Після
реєстрації разом із дитиною постійно
проживала у квартирі, приймала участь в
її утриманні, оплаті комунальних
послуг, ремонті та ін. Зазначає, що
ОСОБА_2 після розірвання шлюбу почав
чинити перешкоди у проживанні в
квартирі, вимагає звільнити квартиру
та забрати речі. Тому, посилаючись на
норми ч. 4 ст. 9 ч. 1 ст. 156 ЖК України, якими
передбачено її право як члена сім'ї
користуватися приміщенням та
виселитися лише з підстав і в порядку,
встановленому законом, просить позов
задовольнити.

Ухвалою суду від 29.10.2014р. до участі у
справі у якості третьої особи без
самостійних вимог на предмет спору
було залучено Орган опіки та
піклування Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради /а.с. 182/.

В судовому засіданні позивач та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явилися, про день час та дату розгляду
справи був повідомлені належним чином.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування виконкому
Жовтневої районної у. Дніпропетровську
ради в судовому засіданні просила
прийняти рішення на розсуд суду.

Вислухавши думку сторін, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (дівоче -
ОСОБА_1) перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 з
25вересня 1999 року по 25 березня 2014р.
Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 14 березня 2014 року,
яке набрало законної сили 25 березня 2014
року шлюб розірвано /а.с. 9 - 11/.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, про що є відмітка у
паспорті ОСОБА_1 /а.с. 7/.

Як вбачається з копії паспорта
позивача, вона з 15 листопада 2002 року,
тобто майже через 3 роки після
укладення шлюбу, була зареєстрована у
квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1 /а.с. 8/, яка належить на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про право власності від 17 червня 1998
року /а.с. 39/.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, до спірної квартири вона
заселилися відразу після реєстрації
шлюбу та за згодою всіх мешканців
спірної квартири - ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Зокрема, з рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
14 березня 2014 року, яким розірвано шлюб
видно, що ОСОБА_2 пояснював в судовому
засідання, що проживає разом з ОСОБА_1 у
його квартирі, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1, хоча шлюбні відносини
припинені з 2008 року. Позивач вказувала,
що шлюбні відносини припинені з 2011
року.

Отже, на момент розірвання шлюбу судом
(березень 2014 року) та на даний час
позивач проживає у спірній квартирі, не
виселялася звідтіля, тобто, фактично
користується приміщенням. Більш того,
до позову позивач додала копію
договору на придбання меблів,
укладеного в серпні 2009 року, копії
чеків на придбання будівельних
матеріалів за 2006р. /а.с. 42 - 46/, копії
договорів - кредитного та поставки,
укладених у вересні 2007 року на
придбання холодильника Індезіт, копії
квитанцій про сплату послуг за
постачання електроенергії, газу,
водопостачання та водовідведення,
житлово-комунальні-послуги, технічне
обслуговування ліфтів, виведення
сміття, за кабельне телебачення,
телефон, послуги Інтернет у період за
2002 - 2014 роки /а.с. 52 - 173/.

В судовому засіданні позивач та її
представник пояснили, що відповідач
чинить перешкоди у проживанні в
квартирі, вимагає звільнити її та
забрати речі. Тому їй потрібно рішення
суду, яким буде встановлено її право на
проживання у спірній квартирі.

Суд зазначає, дійсно ч. 4 ст. 156 ЖК
України передбачено, що припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє права
користування займаним приміщенням.

Втім, відповідно до ст. 1 ЦПК України,
завданням цивільного судочинства є
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Зі змісту ст. 3 ЦПК України випливає, що
право на звернення до суду за захистом
мають виключно всі особи, які вважають,
що їх охоронювані законом права, свобод
чи інтереси порушені, обравши при цьому
спосіб захисту свого права у
відповідності до вимог процесуального
та матеріального закону.

Обираючи спосіб захисту - визнання
права на проживання та користування
квартирою позивач сама зазначає, що
вона фактично проживає та користується
квартирою. Отже, право позивача на
проживання та користування квартири не
порушене, тому не підлягає захисту
судом, адже до компетенції суду
відноситься вирішення спорів, а не
встановлення правовідносин між
сторонами, тим більш на майбутнє.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 129
Конституції України, ст.ст. 10, 60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Позивач зазначила, що відповідач
чинить їй перешкоди у користування.
Проте не вказала, які саме реальні
перешкоди він їй чинить, жодними
доказами не підтвердила наявність цих
перешкод.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Всебічне дослідження усіх обставин
справи та письмових доказів, з
урахуванням допустимості доказів та
узгодженістю і несуперечністю між
собою дають об'єктивні підстави
вважати, що позов не підлягає
задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_3, Орган опіки
та піклування Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради про визнання
права на проживання та користування
квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Заочне рішення суду може бути
оскаржене позивачем протягом десяти
днів з дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
С.О. Демидова