АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6180/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Нізік О. В. Доповідач - Черненкова
Л.А. Категорія 34
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів - Дерев`янка
О.Г., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Красногвардійського районного суду м.
Дніпропетровська від 15 травня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди
спричиненої залиттям квартири, -

В С Т А Н
О В И Л А:

25 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, за яким
просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її
користь завдані затопленням квартири
матеріальні збитки в сумі 28708 грн. та
сплачену суму судового збору. В
обґрунтування заявлених вимог
посилалась на те, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1. 04 серпня 2013 року в
результаті аварії трубопроводу ХВП у
квартирі АДРЕСА_2, яка розташована над
їх квартирою, була затоплена її
квартира. Внаслідок залиття квартири
було зіпсовано стелю у ванній кімнаті з
гіпсокартону та підлогу з кахлю, стелю
та стіни в передпокої з гіпсокартону,
підлогу з кахлю, зіпсовані плінтуса з
МДФ, та в житловій кімнаті здувся
(прийшов у непридатність) ламінат,
здулись шпалери у кімнаті та
передпокої. Квартира на даний час
потребує поновлювального ремонту. 05
серпня 2013 року комісією КЖЕП
«Жилсервіс-1» було проведено
обстеження її квартири з метою
виявлення причин і розміру заподіяної
їм шкоди, за результатами якого було
складено акт. Згідно із вказаним актом
комісії, залиття квартири сталося з
вини відповідача. Відповідач, не
заперечуючи своєї вини у спричиненні
шкоди, але відмовляється відшкодувати
завдані збитки добровільно, мотивуючи
відмову сутністю коштів. Так, внаслідок
неправомірних дій відповідача вона
тривалий час була позбавлена
нормальних умов проживання, квартира
втратила естетичний вигляд,
встановився стійкий неприємний запах.
Тільки півтора року тому нею було
зроблено капітальний ремонт квартири,
а в наступний час вона знову була
вимушена проживати в квартирі, яка
потребує капітального ремонту. Все це
завдало їй значних фізичних та
моральних страждань. Тому 17 вересня 2013
року вона склала з ПП ОСОБА_7 договір по
виконанню ремонтних робіт в її
квартирі для усунення наслідків
залиття. На підставі вищезазначеного
договору ПП ОСОБА_7 був складений
кошторис необхідних робіт. Згідно
накладної №101 від 20.09.2013 року вартість
будівельних матеріалів становить 11164
грн. (без урахування вартості
будівельних робіт). З 20.09.2013 року по
18.10.2013 року ПП ОСОБА_7 були проведені
ремонтні роботи в квартирі, вартість
яких згідно акту № ОУ-000043 від 18.10.2013
року становить 17544 грн. Таким чином,
загальна вартість ремонтних робіт в
квартирі разом з будівельними
матеріалами становить 28708 грн., що є
загальною сумою завданої їй
матеріальної шкоди.

Рішенням Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2014 року ухвалено: позовні
вимоги ОСОБА_4 - задовольнити; стягнути
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в рахунок
відшкодування матеріальних збитків
суму у розмірі 28708 грн., витрати по
сплаті судового збору у сумі 287 грн. 08
коп., а всього 28995 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким стягнути з відповідача на користь
позивача суму грошової компенсації
відповідно до висновків проведеної
судової будівельно-технічної
експертизи, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та межах позовних вимог,
вважає за необхідне її відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно.
Відповідно до Акту від 05.08.2013 року
складеного комісією КП «Жилсервіс-1» по
заяві мешканки ОСОБА_4, яка проживає за
адресою: АДРЕСА_1 про залиття із вище
розташованої квартири № 469. Залиття
відбулося через аварії трубопроводу
ХВП підвідного до унітазу. Комісією
встановлено: залита підлога ванної
кімнати 8 м.кв., гіпсокартону; залиті
підлога та стіни передпокою 12 м.кв.,
гіпсокартону, зіпсувалися плінтуса
МДФ; в кімнаті спучився ламінат. 17
вересня 2013 року ОСОБА_4 склала з ПП
ОСОБА_7 договір № 16.09.13 по виконанню
ремонтних робіт в її квартирі. На
підставі вищезазначеного договору ПП
ОСОБА_7 складено кошторис ремонтних
робіт з матеріалами. Згідно накладної
№101 від 20.09.2013 року вартість
будівельних матеріалів становить 11164
грн. (без урахування вартості
будівельних робіт). З 20.09.2013 року по
18.10.2013 року ПП ОСОБА_7 були проведені
ремонтні роботи в квартирі, вартість
яких згідно акту № ОУ-000043 від 18.10.2013
року становить 17544 грн.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про задоволення позову виходив з
того, що у правовідносинах щодо
відшкодування шкоди діє презумпція
заподіювача шкоди: не позивач доводить
наявність вини відповідача, а
відповідач доводить відсутність своєї
вини. Представник відповідача надавав
мінливі пояснення, не заперечував у
судовому засіданні що в квартирі
позивача сталося залиття, але доказів
щодо відсутності вини відповідача у
залитті квартири суду не надав, окрім
того частково визнав вину відповідача
не погоджувався лише із сумою збитків.
Таким чином, оскільки відповідач та
представник відповідача у порушення
вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не довели
відсутності її вини у залитті квартири
позивача, тому, суд вважає необхідним
позовні вимоги про відшкодування
матеріальної шкоди спричиненої
залиттям квартири задовольнити,
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 в
рахунок відшкодування матеріальних
збитків суму у розмірі 28708 грн. 00 коп.

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини у сторін виникли
стосовно відшкодування майнової шкоди,
спричиненої внаслідок залиття
квартири водою.

Згідно до вимог статті 177 ЖК України, -
громадяни зобов'язані забезпечувати
схоронність жилих приміщень, бережно
ставитися до санітарно-технічного та
іншого обладнання, до об'єктів
благоустрою, додержувати правил
утримання жилого будинку і придомової
території, правил пожежної безпеки,
додержувати чистоти і порядку в
під'їздах, кабінах ліфтів, на сходових
клітках та в інших місцях загального
користування. Наймачі жилих приміщень
на умовах і в порядку, що визначаються
законодавством Української РСР,
повинні провадити за свій рахунок
поточний ремонт жилих приміщень. Якщо
необхідність у проведенні
внутріквартирного поточного ремонту
викликана пошкодженням частин будинку,
інженерного обладнання або зв'язана з
капітальним ремонтом будинку чи його
конструктивних частин, цей ремонт
провадиться наймодавцем або за його
рахунок. Перелік робіт, що належать до
внутріквартирного поточного ремонту,
встановлюється правилами користування
жилими приміщеннями, утримання жилого
будинку і придомової території та
Типовим договором найму жилого
приміщення.

Відповідно до ст. 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" саме на
експлуатуючій організації лежить
обов'язок здійснювати контроль за
технічним станом інженерного
обладнання будинків, квартир,
приміщень, своєчасно проводити
підготовку жилого будинку і його
технічного обладнання до експлуатації
в осінньо-зимовий період, а також
утримувати в належному технічному
стані, здійснювати технічне
обслуговування та ремонт
внутрішньобудинкових мереж, вживати
заходів щодо ліквідації аварійних
ситуацій.

Згідно п.7 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
КМУ № 572 від 08.10.1992 року, наймачі
зобов'язані забезпечувати збереження
житлових і підсобних приміщень та
технічного обладнання; дотримуватися
вимог нормативно-правових актів у
сфері житлово-комунальних послуг,
пожежної і газової безпеки, санітарних
норм і правил.

Загальні підстави цивільно-правової
відповідальності за завдану майнову
шкоду в деліктних (позадоговірних)
відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 ЦК
України.

Згідно із зазначеними нормами
обов'язковими умовами такої
відповідальності є наявність шкоди,
протиправної поведінки заподіювача
шкоди, причинного зв'язку між шкодою і
протиправною поведінкою та вина
заподіювача.

Відповідно до частини першої статті 1166
ЦК України майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК
України особа, яка завдала шкоди,
звільняється від її відшкодування,
якщо вона доведе, що шкоди завдано не з
її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в
деліктних зобов'язаннях передбачає
презумпцію вини; якщо в процесі
розгляду справи зазначена презумпція
не спростована, то вона є юридичною
підставою для висновку про наявність
вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням
визначених цивільним процесуальним
законом принципів змагальності й
диспозитивності цивільного процесу
саме на відповідача покладено
обов'язок доведення відсутності його
вини в завданні шкоди позивачу.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
факт залиття жилого приміщення, яке
належить позивачу, мав місце 04 серпня
2013 року, що підтверджено актом від
05.08.2013 року складеного комісією КП
«Жилсервіс-1» та визнається
відповідачем. Протиправна поведінка
відповідача полягає в тому, що вона як
наймач зобов'язана бережно ставитися
до обладнання, розташованого в
квартирі, слідкувати за його належною
експлуатацією, але допустивши у себе в
квартирі безконтрольний витік води
внаслідок чого мало місце залиття
квартири належної позивачу, яке
привело до спричинення шкоди позивачу,
тим самим не виконавши обов'язки
наймача жилого приміщення у зв'язку з
чим суд правильно прийшов до висновку
щодо вини відповідача в спричиненні
шкоди.

Відповідач не скористалась своїм
правом довести відсутність своєї вини
у спричиненні шкоди, тому суд першої
інстанції вірно поклав на неї
відповідальність у спричиненні шкоди
позивачу.

Судова колегія переглядаючи справу в
апеляційному порядку винесла ухвалу
від 28 липня 2014 року про призначення у
справі судової будівельно-технічної
експертизи за клопотанням
представника відповідача, оскільки
судом першої інстанції не було
перевірено розмір завданої залиттям
квартири шкоди.

За вказаною ухвалою апеляційного суду
зобов'язано провести експертизу
протягом одного місяця з дня
призначення, оплата за проведення
експертизи покладена на відповідача
ОСОБА_2 та роз'яснено сторонам у справі
положення статті 146 ЦПК України про
наслідки ухилення від участі в
експертизі.

29 жовтня 2014 року матеріали справи
повернуто апеляційному суду
експертною установою без виконання
експертизи, оскільки станом на 06.10.2014
року кошти за проведення експертизи на
рахунок НДІСЕ не надійшли, 26.08.2014 року
(вих. № 10/2510/2675 від 19.08.2014 року) на адресу
платника були надіслані акти
попереднього розрахунку вартості
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 2510-14 і рахунок № 0966 від
14.08.2014 року для оплати (а.с.132- 135).

Ухвалою апеляційного суду від 24
листопада 2014 року скасовано ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 липня 2014 року про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи на
підставі ч.2 ст.86 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Оскільки відповідач ухилилася від
проведення експертизи, судова колегія
бере до уваги докази розміру
спричиненої майнової шкоди, які наявні
в матеріалах справи.

Розмір спричиненої шкоди судом
встановлено відповідно до кошторису
ремонтних робіт з матеріалами
складеного ПП ОСОБА_7 на підставі
укладеного договору із позивачем.
Згідно накладної № 101 від 20.09.2013 року
вартість будівельних матеріалів
становить 11164 грн. (без урахування
вартості будівельних робіт). З 20.09.2013
року по 18.10.2013 року ПП ОСОБА_7 були
проведені ремонтні роботи в квартирі,
вартість яких згідно акту № ОУ-000043 від
18.10.2013 року становить 17544 грн.

Таким чином, розмір спричиненої
майнової шкоди позивачу складає суму 28
708 грн. (11164 грн. + 17544 грн. = 28 708 грн.).

Висновок суду першої інстанції щодо
розміру спричиненої шкоди не
спростовуються доказами у справі.

Відповідно до роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
березня 1992 року N 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди»
абзац 2-3 пункту 9, - при визначенні
розміру відшкодування шкоди,
заподіяної майну, незалежно від форм
власності, судам слід враховувати, що
відшкодування шкоди шляхом покладення
на відповідальну за неї особу обов'язку
надати річ того ж роду і якості,
виправити пошкоджену річ, іншим шляхом
відновити попереднє становище в
натурі, застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. Коли
відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди. Як при
відшкодуванні в натурі, так і при
відшкодуванні заподіяних збитків
грішми потерпілому на його вимогу
відшкодовуються неодержані доходи у
зв'язку з заподіянням шкоди майну.
Постановляючи рішення про стягнення на
користь потерпілого відшкодування
вартості майна, що не може
використовуватись за призначенням, але
має певну цінність, суд одночасно
повинен обговорити питання про
передачу цього майна після
відшкодування збитків особі,
відповідальній за шкоду.

Згідно з вимогами статті 212 ЦПК України
"Оцінка доказів",-1. Суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів; 2.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення; 3. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності; 4. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, стосуються переоцінки
доказів справи, а тому підстав для
зміни чи скасування судового рішення
не вбачається.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що рішення суду
постановлено у відповідності з
вимогами закону та не має підстав для
його скасування, і доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308,
ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України,
судова колегія, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська від
15 травня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Л.А.
Черненкова

Судді
М.Ю.
Петешенкова

О.Г. Дерев’янко