У х в а л а

іменем україни

27 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів:
Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ОСОБА_3, про стягнення
коштів у порядку регресу, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа -
ОСОБА_3, про відшкодування коштів у
порядку регресу.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 10 лютого 2014 року
позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 матеріальні
збитки у розмірі 52 038 грн 03 коп. та
судовий збір у розмірі 520 грн 50 коп.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від
10 липня 2014 року рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 10 лютого 2014
року залишено

без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалу апеляційного суду

м. Києва від 10 липня 2014 року скасувати,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права й
неправильним застосуванням норм
матеріального права, та вирішити
питання по суті.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що існує рішення Господарського
суду м. Києва від 3 березня 2013 року у
справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до ВАТ НАСК
«Оранта», треті особи, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
сторона відповідача: ОСОБА_2, приватна
аудиторська фірма «МВ Груп», про
стягнення страхового відшкодування, що
набрало законної сили та має
преюдиційне значення щодо
встановлених обставин, зокрема в
частині застосування строку позовної
давності, починаючи з 5 листопада 2012
року.

Апеляційний суд правильно зазначав, що
доводи ОСОБА_2, який брав участь у
розгляді справи в господарському суді,
однак не оскаржив ухвалене судом
рішення у передбаченому законом
порядку, щодо пропуску позивачем
строку для звернення до суду з позовом
до нього, на увагу не заслуговують.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 10 лютого 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 10 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийСудді:В.І. Мартинюк Г.І.
Мостова М.І. Наумчук