22-ц/775/1589/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Соловйов О.Л.
Доповідач Осипчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 04" грудня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого-судді: Осипчук О.В.,

суддів: Супрун М.Ю., Мироненко І.П.,

при
секретарі: Бєльченко Б.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі Донецької
області цивільну справу за позовною
заявою публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 18
вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2014 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу
за кредитним договором від 27 жовтня 2005
року, обґрунтувавши свої вимоги тим, що
відповідно до умов кредитного договору
відповідачу був наданий кредит у
розмірі 141 922 гривень, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 21,00% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 27 жовтня 2015 року.
Відповідач була зобов'язана сплачувати
щомісячний платіж, який складається зі
сплати основної суми кредиту,
відсотків та комісії. Зобов'язання за
договором не виконала. Заборгованість
за кредитним договором станом на 27.01.2014
року складає 81753,04 гривень, яка
складається з: 17503,38 грн., -
заборгованість за кредитом; 18616,23 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 11053,94 грн., -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 34579,49 грн. -
неустойка за несвоєчасне виконання
зобов'язань (пеня). Просив стягнути з
відповідача суму заборгованості та
понесені судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Маріуполя Донецької області від 18
вересня 2014 року позов публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 61 183 грн.
83 коп., що складається із
заборгованості за тілом кредиту - 17503,38
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом у розмірі 18616,23
грн., заборгованості за комісією у
розмірі 11 053,94 грн., пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором у розмірі 14010,28 грн. В решті
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, відповідач подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення суду
змінити і ухвалити нове рішення про
стягнення з неї заборгованості за
тілом кредиту у розмірі 11410,62 грн., за
відсотками за користування кредитом у
сумі 10140,68 грн., пеня - 6247,31 грн.,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального та
процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги
посилається на те, що суд безпідставно
не прийняв до уваги рішення
Приморського районного суду м.
Маріуполя від 24.06.2009 року, яким
визначено розмір тілу кредиту, який
залишився непогашеним, а саме 11410,62 грн.,
і безпідставно стягнув заборгованість
по тілу кредиту більше ніж на 5000 грн.
Суд не зважив на те, що кредитним
договором передбачено щомісячне
погашення кредиту і не врахував
позовну давність у три роки, а також те,
що нараховані проценти за період з
01.06.2009 року по 27.01.2011 року не підлягають
стягненню. Крім того, судом на
порушення вимог ст. 258 ч.2 ЦК України
пеня розрахована не за один рік, а
більше. Також вважає безпідставними
вимоги банку про стягнення з неї
комісії, оскільки банк не має правових
підстав вимагати від неї придбання
такої послуги як комісійна винагорода
за надання та обслуговування кредиту.

В апеляційному суді ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_2 підтримали доводи
скарги у повному обсязі.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
Шишелова Н.В. заперечувала проти
скарги, просила рішення суду залишити
без змін.

Апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду - скасуванню з ухваленням
нового рішення з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Суд першої інстанції встановив, що між
ОСОБА_1 та закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено
кредитний договір № MRMOGK04000050 від 27.10.2005
року, відповідно до якого відповідачці
було надано кредит у розмірі 141 922
гривень із сплатою за користування
кредитом процентів у розмірі 21% річних,
строком користування до 27.10.2015 року.
Загальна сума заборгованості ОСОБА_1
за кредитним договором від 27.10.2005 року
відповідно до розрахунку
заборгованості, наданої позивачем
станом на 27.01.2014 року складає 81753,04
гривень, яка складається з наступного:
17503,38 грн., - заборгованість за кредитом;
18616,23 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом; 11053,94 грн., -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 34579,49 грн. -
неустойки за несвоєчасне виконання
зобов'язань (пеня).

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 відповідно до укладеного
кредитного договору суму кредиту,
передбаченого договором, не повернула
та не сплатила відсотків у
встановлений договором строк, тому
позивачем доведено наявність
заборгованості, але пеня підлягає
стягненню за один рік.

Проте апеляційний суд не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються ст. 526, ст. 629, ст.
1049, ст. 1050, ст. 1054 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Враховуючи, що строк виконання
зобов'язання сплине 27 жовтня 2015 року, а
відповідач в порушення умов договору
кредит не повертає та не сплачує
проценти за користування кредитом,
позивач обґрунтовано звернувся до суду
з вимогами про дострокове повернення
кредиту та сплати процентів за
користування кредитом.

З кредитного договору вбачається, що
сторони встановили як строк дії
договору - до 27 жовтня 2015 року, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів у
період з «25» по «27» число кожного
місяця.

Таким чином погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості (а.с.6) в червні 2009 року
розмір тіла кредиту зменшився з 97 864,18
грн., до 11 410 грн. 62 коп.(а.с.6), остання
виплата по процентам відбулася 25
червня 2009 року у сумі 2340,04 грн.

У справі, яка переглядається, судом
встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами) з 25 по 27 число кожного місяця
у сумі 2810,86грн.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін
та зміст зазначених правових норм, слід
дійти висновку про те, що у випадку
неналежного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором,
позовна давність за вимогами кредитора
про повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Відповідач в своїх запереченнях на
позов (а.с.74) посилалася на необхідність
застосування трирічного строку
позовної давності і стягнення з неї
заборгованості в межах цього строку,
проте суд першої інстанції на це уваги
не звернув і в судовому рішенні взагалі
не обговорив це питання.

За таких обставин довід апеляційної
скарги про безпідставне
незастосування судом позовної
давності є обгрунтованим.

При цьому апеляційним судом не
приймається до уваги довід скарги про
розмір тіла кредиту у сумі 11410 грн.,
оскільки внаслідок невиконання
відповідачкою вимог пунктів 2.1.3 та 2.2.7
кредитного договору щодо внесення
страхових платежів і проведення цих
платежів банком, розмір тіла кредиту
збільшувався на сплачену банком суму.

Також є необґрунтованим довід скарги
про неправомірне нарахування комісії,
оскільки згідно п. 1.1 кредитного
договору до складу щомісячного платежу
сторони угодили між собою і сплату
комісії за розрахункове касове
обслуговування у розмірі 0,16% від суми
виданого кредиту, ОСОБА_1 кредитний
договір в цій частині недійсним не
визнавався.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення, яким позов підлягає
частковому задоволенню в межах
трирічного строку позовної давності по
тілу кредиту, процентам, комісії та в
межах річного строку по стягненню пені.

Апеляційний суд вважає, що стягненню
підлягає заборгованість у розмірі 48998
грн., 54 коп., яка складається з:
заборгованості за кредитом - 17 503 грн., 38
коп., заборгованості за відсотками - 13 010
грн. 82 коп.(розрахунок в межах
трирічного строку позовної давності),
пені - 11053 грн. 94 коп.,(розрахунок за 12
місяців), комісії - 7430 грн. 40 коп.,( з
розрахунку щомісячного платежу у сумі
206,40 грн., в межах трирічного строку
позовної давності), а також судовий
збір у розмірі 489 грн. 98 коп.

Керуючись ст.ст. 307,309,314,316 ЦПК України,
апеляційний суд -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Маріуполя Донецької області
від 18 вересня 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН НОМЕР_1, на користь публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № MRMOGK04000050 від
27.10.2005 року у розмірі 48998(сорок вісім
тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) грн., 54
коп., яка складається з: заборгованості
за кредитом - 17 503 грн., 38 коп..
заборгованості за відсотками - 13 010 грн.
82 коп., пені - 11053 грн. 94 коп., комісії - 7430
грн. 40 коп., а також судовий збір у
розмірі 489 грн. 98 коп.

Рішення набирає чинності з
моменту проголошення і може бути
оскаржено безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Судді: