Номер провадження: 22-ц/785/9523/14
Головуючий у першій інстанції Огренич
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при
секретарі - Колмакові В.І.., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 01 жовтня 2014р. по справі за
позовом ОСОБА_3 до Одеської міської
ради, житлово-будівельного кооперативу
«Приморський-24», третя особа ОСОБА_2 про
визнання права власності на квартиру, -

встановила:

06 червня 2014р. ОСОБА_3 звернулася з
позовом до Одеської міської ради,
житлово-будівельного кооперативу
«Приморський-24», третя особа ОСОБА_2, в
якому просила суд визнати за нею право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала,
що вона та її мати - ОСОБА_5 до вересня
1988р., разом мешкали в гуртожитку
Одеського лакофарбового заводу за
адресою АДРЕСА_7.

На підставі рішень виконавчого
комітету Приморської районної ради
народних депутатів міста Одеси № 712 від
05 грудня 1986р. та № 191 від 17 квітня 1987р. у
зв'язку із відсутністю житлової площі,
та за заявою її мати, вони були прийняті
на квартирний облік, було створено ЖБК
"Приморський-24" та затверджено списки
його членів.

Після закінчення будівництва, згідно
рішення виконавчого комітету
Приморської районної ради народних
депутатів міста Одеси № 480 від 05 серпня
1988р. на житлове приміщення, а саме на
квартиру АДРЕСА_1, був виданий ордер №
46 серія ПР від 07 вересня 1988р.

Згідно з ордером в квартиру АДРЕСА_1
вселилися її мати ОСОБА_5 і вона
(ОСОБА_3.).

Пайовий внесок до ЖБК "Приморський-24" за
вказану квартиру сплачувався
наступним чином: 3000рублів сплатила 20
червня 1987р. ОСОБА_7, яка є мати
колишнього чоловіка ОСОБА_5 та бабусею
ОСОБА_3, що підтверджується
повідомленням №12434 від 20 червня 1987р., а
решту суми до грудня 1989р. сплатив
Одеський лакофарбовий завод,
відповідно до діючої на той час
Постанови Ради Міністрів СРСР №765 від 19
серпня 1982р. «Про житлово-будівельну
кооперацію».

Позивач ОСОБА_3 вказала, що отримати
права власності на квартиру АДРЕСА_1, її
мати ОСОБА_5 не встигла оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_1. вона померла.

Позивач вважає, що членство ОСОБА_5 в
ЖБК "Приморський-24" та сплата нею
пайового внеску за двохкімнатну
квартиру, нерозривно пов'язано із її
працею на Одеському лакофарбовому
заводі, наявністю доньки ОСОБА_3 та з
фактичною відсутністю житла, а тому
відповідно до вимог ст.1219 ЦК України,
після смерті ОСОБА_5, квартира не
входить до складу спадщини.

Позивач ОСОБА_3 зазначила, що
враховуючи сплату пайового внеску
виключно на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
після смерті матері власником спірної
квартири, відповідно до ст.384 ЦК України
може стати лише вона донька ОСОБА_5 -
ОСОБА_3

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив задовольнити їх у повному
обсязі.

Представники відповідачів Одеської
міської ради та ЖБК "Приморський-24" до
судового засідання не з'являлись,
повідомлялись належним чином, про
причини неявки суд не сповістили, у
зв'язку з чим, зі згоди представника
позивачки, суд ухвалив рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Представник третьої особи надав до
суду заперечення проти позову та
просив у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити, також просив
застосувати строки позовної давності.

Заочним рішенням суду від 01 жовтня
2014р. позов ОСОБА_3 задоволено (а.с.92-96).

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності
на квартиру АДРЕСА_1, яка згідно
технічного паспорту, виданому 13вересня
2010р. КП «Одеське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації об'єктів
нерухомості», розташована на дев'ятому
поверсі, шістнадцятиповерхового
будинку, та складається з двох кімнат, в
тому числі: перша кімната площею 18,8
кв.м., друга кімната площею 11,9 кв.м.,
кухня окрема площею 7,5 кв.м., ванна
кімната площею 2,6 кв.м., коридор площею
6,7 кв.м., вбудована шафа площею 0,4 кв.м.,
вбудована шафа площею 0,4 кв.м., лоджія
площею 3,9 кв.м., лоджія площею 1,4 кв.м.,
лоджія площею 1,4 кв.м., туалет площею 1,0
кв.м.; загальна площа квартири 56,0 кв.м.,
житлова площа квартири 30,7 кв.м., висота
приміщень 2,6 м.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити
рішення про відмову у задоволені
позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд
в порушені вимог матеріального і
процесуального права задовольнив
позов, не прийняв до уваги усі
обставини по справі, безпідставно не
задовольнив його клопотання про
застосування строків позовної
давності (а.с.103-107).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, його
представника і представника позивача
ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що спірна
квартира ні є спадковим майном після
ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, тому не
можуть бути засновані строки позовної
давності для звернення ОСОБА_3 з даним
позовом, що з урахуванням обставин по
сплаті пайового внеску, за ОСОБА_3 слід
визнати право власності на спірну
квартиру, що рішенням апеляційного
суду Одеської області від 10 квітня 2014р.
чітко встановлено, що спірна квартира
ні є сумісною власністю ОСОБА_5 і
ОСОБА_2, а ОСОБА_2 не довів суду, що ним
вносилися кошти в якості сплати за
пайовий внесок за спірну квартиру, та
що він проживав однією сім'єю з ОСОБА_5
ще з 1988року.

Судова колегія погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, які відповідають обставинам
по справі.

Судом встановлено, що рішеннями
виконавчого комітету Приморської
районної ради народних депутатів міста
Одеси № 712 від 05 грудня 1986р. та № 191 від 17
квітня 1987р. у зв'язку із відсутністю
житлової площі, і за заявою ОСОБА_5, яка
є матір'ю позивачки ОСОБА_3, вони були
прийняті на квартирний облік, було
створено ЖБК "Приморський-24" та
затверджено списки його членів.

Після закінчення будівництва, рішенням
виконавчого комітету Приморської
районної ради народних депутатів міста
Одеси № 480 від 05 серпня 1988р. на житлове
приміщення, а саме на квартиру АДРЕСА_1,
на ім'я ОСОБА_5 був виданий 07 вересня
1988р. ордер № 46 серія ПР. За вищевказаним
ордером в квартиру АДРЕСА_1 вселилися
ОСОБА_5 і її донька ОСОБА_3 (а.с.16).

Пайовий внесок до ЖБК "Приморський-24" за
вказану квартиру було сплачено
частково 20 червня 1987р. в сумі 3000рублів
свекрухою ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_3, що
підтверджується повідомленням № 12434
від 20 червня 1987р. на а.с.18, та до грудня
1989р. Одеським лакофарбовим заводом,
відповідно до діючої на той час
Постанови Ради Міністрів СРСР №765 від 19
серпня 1982р. «Про житлово-будівельну
кооперацію».

ОСОБА_5 намагалася оформити право
власності на спірну квартиру, для чого
отримала 18 серпня 2010р. в ЖБК
"Приморський-24" довідку №29 про сплату
паю за квартиру АДРЕСА_1, однак оформити
право власності на спірну квартиру не
встигла, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1. померла
(а.с.22).

Відповідно до протоколу загальних
зборів членів ЖБК «Приморський-24» від
03вересня 2010р. було задоволено заяву
ОСОБА_3 і рішенням зборів її прийнято в
члени кооперативу (а.с.78).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 04 листопада 2013р., залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 20 грудня 2013р. було
відмовлено у задоволені позову ОСОБА_2
про визнання рішення загальних зборів
ЖБК "Приморський-24" від 3 вересня 2010р.
про прийом в члени кооперативу ОСОБА_3
незаконним (а.с.30).

Судова колегія вважає, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що членство ОСОБА_5 в ЖБК
"Приморський-24" та сплата нею пайового
внеску за двохкімнатну квартиру,
нерозривно пов'язано із її працею на
Одеському лакофарбовому заводі,
наявністю доньки ОСОБА_3 та з фактичною
відсутністю житла, а тому відповідно до
вимог ст.1219 ЦК України, після смерті
ОСОБА_5, квартира не входить до складу
спадщини. Суд вірно вважав, що,
враховуючи сплату пайового внеску
виключно на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_3,
після смерті матері власником спірної
квартири, відповідно до ст.384 ЦК України
може стати лише донька ОСОБА_5 - ОСОБА_3

Судова колегія не приймає до уваги
доводи ОСОБА_2 відносно того, що він
нібито мешкав однією сім'єю з ОСОБА_5 з
1988р. та сплачував пайові внески за
спірну квартиру, оскільки вони
спростовуються тим, що він вступив у
зареєстрований шлюб з ОСОБА_5 лише 24
листопада 1990року, а також рішенням
апеляційного суду Одеської області від
10 квітня 2014р., яким встановлено, що
спірна квартира ні є сумісною
власністю ОСОБА_5 і ОСОБА_2 не мешкав з
ОСОБА_5 з 1988року (а.с.31-35).

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно із Постановою Ради Міністрів
СРСР № 765 від 19 серпня 1982р. «Про
житлово-будівельну кооперацію» (із
змінами та доповненнями) рекомендовано
підприємствам, об'єднанням,
організаціям укладати (за згодою
трудового колективу) зі своїми
працівниками - членами
житлово-будівельного кооперативу, які
працюють на підприємствах, в
об'єднаннях, організаціях не менше 5
років, а молодожонам - не менше 2 років
договори на надання їм безоплатної
матеріальної допомоги за рахунок фонду
соціального розвитку і фонду
матеріального заохочення; членові
житлово-будівельного кооперативу за
рішенням загальних зборів членів
кооперативу, затвердженим виконкомом
районної, міської, районної в місті
ради народних депутатів, надається в
будинку кооперативу окрема квартира,
що складається з однієї або декількох
кімнат, відповідно до кількості членів
сім'ї, сумою його пайового внеску і
граничним розміром житлової площі, які
передбачаються статутом
житлово-будівельного кооперативу.

Судом першої інстанції обґрунтовано
були допитані свідки, які надали
пояснення по обставинам, пов'язаним із
сплатою пайових висновків за спірну
квартиру, а саме, що в період з березня
2006р. до лютого 2001р. Тішкова Г.В., як
голова правління ЖБК «Приморський-24»,
на підставі оригіналів фінансових
документів на ім'я ОСОБА_5 для
оформлення свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 видала 18
серпня 2010р. довідку про виплату паю,
підставою для видачі довідки були
документи про сплату за ОСОБА_5 частини
вартості квартири матір'ю колишнього
її чоловіка та документи про сплату
іншої частини паю Одеським
лакофарбовим заводом, де ОСОБА_5
працювала.

Допитана у якості свідка ОСОБА_10
підтвердила, що разом із ОСОБА_5 вона
працювала на Одеському лакофарбовому
заводі, разом мешкали в гуртожитку
підприємства, разом були прийняті до
членів ЖБК «Приморський-24», разом
отримували від підприємства допомогу
щодо сплати пайового внеску до
кооперативу, разом отримували в
бухгалтерії підприємства фінансові
документи про сплату внеску.

Суд першої інстанції встановив, що
немає даних про будь-яку
зацікавленість свідків по даній
справі, що покази свідків відповідають
та не суперечать іншим обставинам
справи, відомості про які знаходяться в
інших зібраних по справі доказам.

Відповідно до ст.133 ЖК України
громадяни, які потребують поліпшення
житлових умов, вправі вступити до
житлово-будівельного кооперативу і
одержати в ньому квартиру.

Згідно зі ст.134 ЖК України на облік
бажаючих вступити до житлово-
будівельного кооперативу беруться
громадяни, які постійно проживають у
даному населеному пункті і потребують
поліпшення житлових умов, облік
громадян, які бажають вступити до
житлово-будівельного кооперативу,
здійснюється у виконавчому комітеті
районної, міської, районної в місті,
селищної, сільської ради народних
депутатів, облік бажаючих вступити до
житлово-будівельного кооперативу
громадян, які працюють на
підприємствах, в установах,
організаціях, при яких організуються
кооперативи, здійснюється за місцем
роботи, а за їх бажанням - також у
виконавчому комітеті ради народних
депутатів.

Членство ОСОБА_5 в ЖБК "Приморський-24" та
сплата на її користь пайового внеску за
двохкімнатну квартиру, нерозривно
пов'язано із її працею на Одеському
лакофарбовому заводі, наявністю доньки
ОСОБА_3, як члена її сім'ї, відсутністю
житла.

Згідно зі ст. 1219 ЦК України не входять
до складу спадщини права та обов'язки,
що нерозривно пов'язані з особою
спадкодавця, зокрема: особисті
немайнові права, право на участь у
товариствах та право членства в
об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами, право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом, права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника.

Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням
є перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Права житлово-будівельного (житлового)
кооперативу та їх членів на квартиру в
будинку кооперативу регламентовані
ст.384 ЦК України, згідно з якою будинок,
споруджений або придбаний
житлово-будівельним (житловим)
кооперативом, є його власністю, член
житлово-будівельного (житлового)
кооперативу має право володіння і
користування, а за згодою кооперативу -
і розпоряджання квартирою, яку він
займає в будинку кооперативу, якщо він
не викупив її, у разі викупу квартири
член житлово- будівельного (житлового)
кооперативу стає її власником.

Судом першої інстанції також
обґрунтовано відмовлено у задоволені
заяви представника третьої особи про
застосування строків позовної
давності, оскільки між сторонами не
виникає спір відносно спадкового
майна.

Відповідно до ч.І ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Судова колегія не приймає до уваги
доводи ОСОБА_2 щодо неправомірне
застосування судом першої інстанції до
виниклих правовідносин Цивільного
Кодексу України (в редакції 2003року), з
огляду на наступне.

Так, згідно п.1 Прикінцевих та
Перехідних положень Цивільного
Кодексу України ( в редакції 2003року) цей
Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004
року. Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності
(пункт 4).

Оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
та правовідносини, що склалися між
сторонами, виникли до набрання
чинності ЦК України (в редакції 2003року),
але продовжують існувати до нині, то до
них слід застосовувати ЦК України (в
редакції 2003року).

Згідно ч.1 п.6 ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність. Відповідно ч. 2 ст.308 ЦПК
України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань. Справедливим є рішення суду,
яким спір вирішено у відповідності із
законом та на підставі досліджених у
справі доказів. Справедливість рішення
оцінюється, в першу чергу, з огляду на
норми моралі, а не права. Тому
справедливість в цивільному процесі не
завжди тотожна законності і
обґрунтованості.

З урахуванням вищевказаних норм
законодавства, судова колегія звертає
увагу на наступне.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивач ОСОБА_3 для
отримання у власність спірної
квартири, відмовилася від отримання
всього спадкового майна після померлої
мати ОСОБА_5 на користь її чоловіка
ОСОБА_2, який отримав після ОСОБА_5 все
майно, а саме: автомобіль, садовий
будинок, земельну ділянку, що він
підтвердив в судовому засіданні
апеляційної інстанції, але не бажав
висловити думку відносно того, чому
саме ОСОБА_3 зробила такий вчинок на
його користь. Крім того, до апеляційної
скарги ОСОБА_2 надав довідку СТ
«Лазурь» про те, що садовий будинок
нібито не прийнятий в експлуатацію,
проживання в ньому неможливо (а.с.111), що
спростовується технічним паспортом на
будинок та фототаблицами на а.с.134-140,
141-147, з яких вбачається, що до вказаного
будинку проведені усі комунікації,
якими власник користується, а саме: газ,
електропостачання, водопостачання,
телебачення (а.с.135, 137,138,140). В подальшому
ОСОБА_2 надав додатково доводи, що
ОСОБА_3 відмовилася від отримання
спадщини з тих підстав, що він
виховував її з 14 років та ніякої з нею
домовленості відносно спірної
квартири у нього не було. Слід
зазначити, що ОСОБА_3 народилася
ІНФОРМАЦІЯ_2, а ОСОБА_2 вступив у шлюб з
її матерю 24листопада 1990року, тобто
ОСОБА_3 було 16 років, а ні 14років, як
стверджує ОСОБА_2

Таку поведінку ОСОБА_2 і відсутність у
нього доказів відносно сплати пайових
внесків за спірну квартиру та
проживання з ОСОБА_5 з 1988р. судова
колегія, розцінює, як бажання будь-яким
чином отримати частину спірної
квартири, що на думку, судової колегії,
ні є справедливим вирішенням вказаного
судового спору.

З урахуванням вищевикладеного судова
колегія не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 01 жовтня 2014р. залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра