АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
яка подана представником СОЛОВАР
ОленоюМихайлівною, на ухвалу
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року по справі за
поданням Головного державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України РАГІМОВОЇ АсіНазимівни
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України боржника ОСОБА_4,

встановила:

У вересні 2014 року головний державний
виконавець Відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Рагімова А.Н. звернулась
до суду з поданням про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України боржника ОСОБА_4

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 18 вересня 2014 року у
задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, представник
ПАТ «Дельта Банк» - Соловар О.М.
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову, якою задовольнити
подання головного державного
виконавця, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, неповне з'ясування обставин, що
мають значення для справи.

Апелянт вказував, що в ході проведення
виконавчих дій державним виконавцем
вживались заходи примусового
виконання рішення суду, а саме -
направлялись запити до реєструючих
органів, накладено арешт на майно
боржника та оголошено його в розшук.
Згідно з довідкою Реєстру прав на
нерухоме майно встановлено, що за
боржником на праві власності не
зареєстровано нерухоме майно.
Оголошений в розшук транспортний засіб
боржника органами УДАІ не розшукано.
Таким чином, вжиті державним
виконавцем заходи виявились
безрезультатними, рішення суду
залишається не виконаним, а боржник
ухиляється від сплати суми боргу, що
порушує законні права стягувача ПАТ
«Дельта Банк».

В судове засідання сторони не
з'явились, про день та час розгляду
справи повідомлені належним чином,
доказів поважності причин неявки суду
не подано, а тому колегія суддів вважає
можливим розглянути справу у їх
відсутності згідно з вимогами ч. 2 ст. 305
ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Звертаючись до суду, державний
виконавець подання обґрунтовує тим, що
відділом примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
здійснюється примусове виконання
виконавчого листа № 2-313/2010, виданого
Рівненським міським судом 01.06.2011 року
про солідарне стягнення з ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на користь ПАТ
«УкрСиббанк» заборгованості по
кредиту на суму 14 694 342 грн. 57 коп., а
також державного мита - 1700 грн. та
витрат на ІТЗ в сумі 30 грн.

05 серпня 2011 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження стосовно
боржника ОСОБА_4, відповідно до якої
зобов'язано боржника добровільно
виконати рішення суду.

02 липня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про заміну назви
сторони виконавчого провадження з ПАТ
«УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» на
підставі ухвали Рівненського міського
суду від 10 квітня 2014 року.

Однак, рішення суду боржником до цього
часу виконане не було. Виконати
рішення у примусовому порядку не
надається можливим.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд
першої інстанції посилався на
положення Закону України «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України» та виходив з того, що
відповідно до ст. 19 Закону України «Про
державну прикордонну службу України»,
обмеження права громадян на виїзд з
України належить до виключної
компетенції Адміністрації Державної
прикордонної служби України, а п. 8
зазначеної статті покладає на Державну
прикордонну службу України обов'язок
запобігання і недопущення в'їзду в
Україну або виїзду з України осіб, яким
згідно з законодавством не дозволено
в'їзд в Україну або яких тимчасово
обмежено у праві виїзду з України.

Тому суд прийшов до висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення подання державного
виконавця щодо тимчасового обмеження у
праві виїзду за межі України боржника
ОСОБА_4

Проте з вказаним висновком суду першої
інстанції колегія суддів не
погоджується, оскільки висновок не
відповідає обставинам справи та нормам
процесуального права.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України»
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням суду, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Рівненського міського суду
від 27 липня 2010 року стягнуто солідарно
з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 на
користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість по кредиту у розмірі 14
614 669 грн. 58 коп.; неустойку за порушення
зобов'язань в розмірі 5000 грн.; пеню за
порушення термінів повернення кредиту
- 74 672 грн. 99 коп., а всього 14 694 342 грн. 57
коп., а також державне мито - 1700 грн. та
витрати на ІТЗ в сумі 30 грн. Вказане
рішення набуло законної сили та 01.06.2011
року судом було видано виконавчий лист
№ 2-313/2010.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Корнієнко О.О. від 05
серпня 2011 року відкрито виконавче
провадження з виконання зазначеного
виконавчого листа, копію якої
направлено стягувачу та боржнику
ОСОБА_4

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімовою А.Н. від 05 квітня 2012 року
накладено арешт на кошти на
розрахункових рахунках боржника
ОСОБА_4 в ПАТ «Родовід Банк» та ПАТ
«Укрсиббанк».

За повідомленнями ПАТ «Укрсиббанк» від
03.05.2012 року та ПАТ «Родовід Банк» від
28.04.2012 року, наявних на рахунках ОСОБА_4
коштів для виконання постанови про
арешт коштів - недостатньо.

29 березня 2012 року КП «Рівненське міське
бюро технічної інвентаризації» було
направлено відповідь на запит
Начальника відділу примусового
виконання рішень ДВС України, про те, що
за ОСОБА_4 право власності на об'єкти
нерухомого майна не зареєстровано.

26 квітня 2012 року на запит державного
виконавця Управлінням МВС України в
Рівненській області відділом ДАІ було
надано відповідь про те, що згідно з
відомостями автоматизованої бази
даних РІІС ДАІ станом на 23.03.2012 року за
ОСОБА_4 у ВДАІ УМВС України в
Рівненській області зареєстрований
автомобіль «ВMW 735», д.н. НОМЕР_1 та
автомобіль «Ford Fiesta», д.н. НОМЕР_2.

Постановою державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Рагімовою А.Н. оголошено розшук майна
боржника, а саме: автомобіль «ВMW 735»,
д.н. НОМЕР_1 та автомобіль «Ford Fiesta», д.н.
НОМЕР_2, що належить боржнику ОСОБА_4

Ухвалою Рівненського міського суду від
10.04.2014 року визнано ПАТ «Дельта Банк»
правонаступником сторони виконавчого
провадження - стягувача ПАТ
«Укрсиббанк», на підставі якої
державним виконавцем 02.07.2014 року
винесено постанову про заміну сторони
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
боржник зобов'язаний: утримуватися від
вчинення дій, які унеможливлюють
чи ускладнюють виконання рішення;
надавати у строк, установлений
державним виконавцем, достовірні
відомості про свої доходи та майно, у
тому числі про майно, яким він володіє
спільно з іншими особами, про рахунки у
банках чи інших фінансових установах;
своєчасно з'являтися за викликом
державного виконавця; письмово
повідомляти державному виконавцю про
майно, що перебуває в заставі або в
інших осіб, а також про кошти та майно,
належні боржникові від інших осіб.

Проте серед наявних у справі
копій матеріалів виконавчого
провадження не міститься даних про те,
що боржник прийняв заходи до
добровільного виконання рішення або
повідомив державного виконавця, за
рахунок якого майна можливо виконати
рішення суду.

Однак, судом першої інстанції не було
з'ясовано та перевірено вказаних
обставин, на які посилається державний
виконавець, звертаючись до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
на підставі ст. 377-1 ЦПК України.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
України наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Задоволення такого подання
можливе лише за умови доведення факту
ухилення боржника від виконання
зобов'язання, покладеного на нього
рішенням суду.

Зі змісту оскаржуваної ухвали
вбачається, що суд першої інстанції не
досліджував обставин, які викладені в
поданні як обґрунтування підстав для
тимчасового обмеження боржника у праві
виїзду за межі України; не встановив,
чи доведено державним виконавцем факт
ухилення боржника від виконання
зобов'язання, визначеного рішенням
суду.

Посилання суду на ст. 19 Закону України
«Про державну прикордонну службу
України», якою визначено компетенцію
Адміністрації Державної прикордонної
служби України щодо обмеження права
громадян на виїзд за кордон України - у
даному випадку є необґрунтованим,
оскільки питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України щодо боржників у виконавчому
провадженні вирішується судом за
правилами цивільного судочинства в
порядку, передбаченому ст. 3771 ЦПК
України.

Крім того, вказуючи в ухвалі про
належне повідомлення державного
виконавця про день, час та місце
розгляду подання, суд першої інстанції
не звернув уваги на відсутність в
матеріалах справи даних про таке
повідомлення, враховуючи, що ухвала про
призначення справи до розгляду
винесена 17.09.2014 року, а даних про те,
яким чином державний виконавець був
повідомлений про судове засідання
18.09.2014 року - матеріали справи не
містять.

Відповідно до ст. 312 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу і
передає питання на новий розгляд до
суду першої інстанції, якщо останній
порушив порядок, встановлений для його
вирішення.

Враховуючи вкладене, колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
суду постановлена з порушенням норм
процесуального права, тому ухвала
підлягає скасуванню, а питання
розгляду подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України - передачі на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 18 вересня 2014
року - скасувати, питання вирішення
подання передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Судді: