Справа № 569/9148/14-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 листопада 2014 року
суд
під головуванням судді - Ковальова І.М.
при секретарі - Прокопчук Л.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку та позовом
ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та
інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення в
В Рівненський міський суд з позовом до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
виселення звернувся ОСОБА_1.
В порядку ст. 31 ЦПК України ОСОБА_1
позовні вимоги збільшив, остаточно
просить суд усунути перешкоди йому у
здійсненні ним права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_6 в
м.Рівне шляхом виселення ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з квартири АДРЕСА_1 та
зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з
реєстраційного обліку в квартирі
Свої вимоги мотивує тим, що
відповідно до договору дарування
квартири від 24 вересня 2004 року та
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 07 жовтня 2004 року
він є власником квартири АДРЕСА_1.
30 вересня 2013 року Рівненським міським
судом Рівненської області було
розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2
Фактично, за місяць до ухвалення в
справі рішення, ОСОБА_2 перестала
проживати в його квартирі. Проте, на
сьогодні в його житловому приміщенні
перебуває низка її речей та майна.
Оскільки, право власності є
абсолютним правом, яке включає
володіння, користування та
розпорядження та якого ніхто не може
бути позбавлений, крім випадків,
передбачених законом, то власник не
може бути визнаний таким що втратив
право користування або розпорядження
Разом з тим, при розгляді даної справи
слід врахувати чітке розмежування
правовідносин, які виникають між
ОСОБА_2, як власником спірного житла та
колишньою дружиною, яка перестала
проживати в такому майні, однак
залишила в ньому свої речі. З рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 30 вересня 2013
року вбачається, що вони з ОСОБА_2
спільного господарства не ведуть,
відповідно вони тривалий час не є
Натомість відповідно до вимог ст.405 ЦК
України саме за членом сім'ї
зберігається право користування
житловим приміщенням, яке не належить
йому на праві власності, за умови
відсутності такого користувача в ньому
Тим більше, у відповідності до абзацу 2
ч.1 ст.405 ЦК України саме власнику житла
належить право визначення житлового
приміщення для членів сім'ї, яке вони
будуть займати. Тобто таке право
законом закріплено виключно за
власником житла і воно не може бути
нав'язане судом.
Він на сьогодні має відносини з іншою
жінкою, яка спільно з ним проживає в
його квартирі, а тому він, як власник, не
має бажання, щоб ОСОБА_2 була
зареєстрована в його квартирі,
оскільки в нього є нова сім'я.
У зв'язку з наведеним вважає, що він, як
власник свого житла, має право на
підставі ст.391 ЦК України вимагати у
відповідача усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом
Права власника квартири визначені
статтею 383 ЦК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб.
Як вбачається із справи, ОСОБА_2 не є
членом його сім'ї, він з нею не
пов'язаний спільним побутом та
господарством, ОСОБА_2 не виявляє
бажання в добровільному порядку нести
витрати пов'язані з користуванням його
квартирою. Такі доводи стверджуються
тим, що відповідачка тривалий час не
намагається укласти з ним відповідну
У зв'язку з наведеними діями
відповідачки порушуються його права,
як власника спірної квартири.
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в постанові №5 від 07
лютого 2014 року «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав» зазначає наступне:
пункт 33, 44 передбачає, що застосовуючи
положення статті 391 ЦК України,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має право виходити
Відповідно до положень ст.ст.391, 396 ЦК
України позов про усунення перешкод
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягають задоволенню у
разі, якщо позивач доведе, що він є
власником такого майна і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням права володіння,
порушуються його право власності чи
законного володіння.
Пункт 35 Постанови зазначає, що
задовольняючи позов про захист права
власності від порушень не пов'язаних із
позбавленням володіння, суд має право
як заборонити відповідача вчиняти
певні дії, так і зобов'язати
відповідача усунути наслідки
порушення права позивача.
Крім того, він не давав ніякої згоди
на реєстрацію ОСОБА_2 в своєму
житловому приміщенні. Оскільки 05
жовтня 2007 року між ним та ВАТ
«Райффайзен банк Аваль» було укладено
договір іпотеки за яким спірна
квартира передана в іпотеку з метою
належного виконання кредитних
зобов'язань братом відповідачки -
ОСОБА_6 Як наслідок, п.п.4.1.10 такого
договору передбачено, що ОСОБА_2,
зобов'язаний не реєструвати в квартирі,
що є предметом іпотеки інших членів
сім'ї чи будь-яких інших осіб до повного
виконання своїх обов'язків за
кредитним договором. Тому, для
недопущення порушень вказаного
договору він не міг надати дозвіл
відповідачці для її реєстрації в своїй
На сьогодні порушення ним вказаного
зобов'язання перед банком тягне за
собою відповідальність передбачену
п.7.3.вказаного договору-дострокове
погашення кредиту. Як наслідок, він на
сьогодні для недопущення порушень
своїх прав, що випливають з умов
наведеного договору, вимушений суд
просити зняти ОСОБА_2 з реєстраційного
обліку в такій квартирі, оскільки та в
добровільному порядку не бажає цього
робити. З цих підстав просить позов
В Рівненський міський суд з позовом
до ОСОБА_1 про усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення в
квартиру звернулася ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4.
Свої вимоги мотивує тим, що з ОСОБА_2
вона уклала шлюб 04.02.2001 року в
Володимирецькому відділі РАГСу
Рівненської області Актовий запис №8.
Рішенням Рівненського міського суду
від 30 вересня 2013 року шлюб між ними
розірвано.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Рішенням суду про
розірвання шлюбу діти залишені на
проживанні з нею.

В квартиру АДРЕСА_3 вона поселилася,
як член сім'ї власника за його згодою 01
червня 2010 року, проживала там постійно
до 28 серпня 2013 року. З 01 червня 2010 року
по даний час вона за письмовою згодою
віх повнолітніх членів сім'ї в даній
квартирі зареєстрована постійно, як
член сім'ї власника. Постійно, як члени
сім'ї власника зареєстровані і їх
неповнолітні діти. Вказане
підтверджується паспортом серії
НОМЕР_1 виданого Рівненським МВВС на її
прізвище та будинковою книгою на
квартиру (розділ УІ «прописка»).

28 серпня 2013 року відповідач ОСОБА_2 та
його мама ОСОБА_9 вигнали її з квартири
із застосуванням фізичного насильства
відібрали колючі від вхідних дверей
квартири, поміняли замки у вхідних
дверях. Більше в квартиру її не
впустили. З цього часу вона змушена
тимчасово проживати в квартирі її
батьків, придбаної для її брата ОСОБА_6
за адресою АДРЕСА_4. Після розірвання
шлюбу з нею проживають і неповнолітні
діти.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не впускає
її в квартиру, вона змушена була
звертатися до правоохоронних органів
за допомогою. Перевіривши її прописку у
квартирі та права на її користування,
працівники міліції порадили їй
звернутися до суду за захистом
порушеного права користування
квартирою.

При вселенні її в квартиру за
реєстрації у ній будь-яких інших
домовленостей між нею та власником
ОСОБА_2 не було.

Так, як відповідно до ч.2 ст.64 ЖК
України особи, що вселилися в жиле
приміщення, як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням, то вона і діти набули
рівного з відповідачам права
користування спірною квартирою.

В порушення вимог закону відповідач
чинить перешкоди у користуванні нею
спірною квартирою, хоча там залишилися
її особисті речі та особисті речі її
синів, а також майно (меблі,
холодильник, телевізор, пилосос, тощо),
яке вони набули з ОСОБА_2 в період шлюбу
і яке відповідно до ст.60 СК України є їх
спільною сумісною власністю. Вказане
підтверджується позовними заявами про
поділ майна подружжя, які в даний час
перебувають на розгляді Рівненського
міського суду. Іншого постійного житла
вона не має. З цих підстав просить суд
позов задоволити та вселити її, та її
неповнолітніх дітей сина ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_4, сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 в
квартиру АДРЕСА_5 та зобов'язати ОСОБА_1
не чинити перешкоди у користуванні нею
вказаною квартирою.

Ухвалою Рівненського міського суду
від 09 вересня 2014 року вказані позови
об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник адвокат ОСОБА_10 заявлені
позовні вимоги підтримали. Просять суд
їх задоволити та усунути перешкоди
ОСОБА_1 у здійсненні ним права
користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_7 в м.Рівне та зняти
ОСОБА_2 з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_3 з підстав, викладених
у позовній заяві поданій в порядку ст.31
ЦПК України.

Позов ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житлом та вселення в
квартиру не визнали та просять суд
відмовити у задоволенні з підстав,
викладених у письмових запереченнях на
позов.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її
представник адвокат ОСОБА_11 подану
ними заяву повністю підтримали,
просять суд її задоволити та усунути
перешкоди ОСОБА_2 та її неповнолітнім
дітям ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користуванні
житлом та вселенні в квартиру АДРЕСА_5
та зобов'язати ОСОБА_1 не чинити
перешкоди у користуванні вказаною
квартирою, з підстав, викладених у
позовній заяві.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку не визнали та
просять суд відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши учасників судового
процесу, свідків, дослідивши матеріали
справи та подані сторонами письмові
докази по справі, суд прийшов до
висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку не підлягає до
задоволення, а позов ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про усунення перешкод в користуванні
житлом та вселення в квартиру підлягає
до задоволення.

Судом встановлено, що сторони по
справі перебували у зареєстрованому
шлюбі з 04 лютого 2001 року.

Від даного шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3
на підставі договору дарування
квартири ВВМ №262284 посвідченого
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
від 24 вересня 2004 року №1973.

Дана обставина підтверджується
дослідженою в судовому засіданні
ксерокопією договору дарування
квартири ВВМ №262284, посвідченої
приватним нотаріусом Рівненського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
від 24 вересня 2004 року №1973 з якої
вбачається, що ОСОБА_9 подарувала, а
ОСОБА_1 безоплатно прийняв у дар
квартиру за номером АДРЕСА_8 у м.Рівне.

В квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_2,
поселилася, як член сім'ї - дружина
власника за його згодою. З 01 червня 2010
року проживала там постійно до 28 серпня
2013 року. З 01 червня 2010 року по даний час
ОСОБА_2 за письмовою згодою віх
повнолітніх членів сім'ї в даній
квартирі зареєстрована постійно, як
член сім'ї власника. Постійно, як члени
сім'ї власника зареєстровані і їх
неповнолітні діти.

Вказані обставини підтверджуються
дослідженим в судовому засіданні
паспортом НОМЕР_1 виданого Рівненським
МВВС на прізвище ОСОБА_2 та будинковою
книгою на квартиру АДРЕСА_3 (розділ УІ
«прописка»).

28 серпня 2013 року ОСОБА_9 мама ОСОБА_2
вигнала ОСОБА_2 з квартири із
застосуванням фізичного насильства
відібрала колючі від вхідних дверей
квартири, ОСОБА_2 поміняв замки у
вхідних дверях квартири. Більше в
квартиру ОСОБА_2 не впустили.

З цього часу ОСОБА_2 змушена
тимчасово проживати в квартирі своїх
батьків, придбаної для її брата ОСОБА_6
за адресою АДРЕСА_4. Після розірвання
шлюбу у вказаній квартирі з нею
проживають її неповнолітні діти.

В зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не впускає
ОСОБА_2 в квартиру, вона змушена була
звертатися до правоохоронних органів
за допомогою. Перевіривши її прописку у
квартирі та права на її користування,
працівники міліції порадили
звернутися їй до суду за захистом
порушеного права користування
квартирою.

Про те,що ОСОБА_2 чинить перешкоди в
користуванні спірним житлом ОСОБА_2
підтверджується дослідженими в
судовому засіданні матеріалами за
зверненням ОСОБА_2 до правоохоронних
органів з заявами від 29 серпня 2013 року;
23 вересня 2013 року; 12 липня 2014 року та 04
серпня 2014 року з яких вбачається, що
ОСОБА_9 вигнала її з квартири та те, що
ОСОБА_9 та ОСОБА_2 не пускають її у
квартиру.

Крім пояснень ОСОБА_2 той факт, що їй
ОСОБА_2 чиняться перешкоди у
користуванні належною йому квартирою
підтверджується показаннями допитаних
в судовому засіданні свідків ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15

Пояснення ОСОБА_2 в частині, що 28
серпня 2013 року відповідач ОСОБА_2 та
його мама ОСОБА_9 вигнали її з квартири
спростовані в судовому засіданні
показаннями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_16,
ОСОБА_9, які показали, що ОСОБА_2 28 серпня
2013 року в квартирі не було.

Рішенням Рівненського міського суду
від 30 вересня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_2 розірвано.

З дослідженого в судовому засіданні
рішення Рівненського міського суду від
30 вересня 2013 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу вбачається, що
позовні вимоги позивача задоволено.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 04 лютого 2001 року у
Відділі реєстрації актів цивільного
стану Володимирецького районного
управління юстиції, актовий запис №8 -
розірвано. Дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 залишено на
проживанні з матір'ю ОСОБА_2.

Аналізуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що правовідносини які
виникли між сторонами у справі не
передбачені зазначеними нормами
закону на які посилається ОСОБА_1, а
саме ст.ст.391, 405 ЦК України, тому не
можуть бути застосовані до зазначених
правовідносин.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності його без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

При вселенні ОСОБА_2 в квартиру за
реєстрації у ній будь-яких інших
домовленостей між нею та власником
житла не було.

Отже, вимоги ст.405 ЦК України слід
застосовувати саме до членів сім'ї за
якими зберігається право користування
житловим приміщенням, яке не належить
йому на праві власності, за умови
відсутності такого користувача в ньому
не більше року, а не до бувших членів
сім'ї.

Як встановлено в судовому засіданні
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 розірвано на
підставі рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
30 вересня 2013 року. З вступом вказаного
рішення в законну силу ОСОБА_2 не є
членами сім'ї власника квартири ОСОБА_2,
тому не може бути виселена з спірного
житла на підставі ст.405 ЦК України.

Крім того, передбачений ст. 391 ЦК
України спосіб захисту порушеного
права не може бути реалізований через
ст. 7 Закону України "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні", оскільки
зазначена правова норма містить
виключний перелік підстав для зняття
особи з реєстрації місця проживання, а
саме: заява особи, запит органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточне рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтво про смерть, тому заявлені на
підставі ст. 391 ЦК України позовні
вимоги про усунення перешкод у
користуванні власністю шляхом зняття
особи з реєстраційного обліку
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. При цьому, відповідно до
ст.391 ЦК України власник майна має права
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст.7 Закону
України від 11 грудня 2003 року «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про
зняття особи із реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71,72, 116,156 ЖК
України, ст.405 ЦК України).

Така правова позиція викладена й у
постанові Верховного Суду України від
16 січня 2012 року у справі №6-57 цс 11, що
відповідно до ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідності із рішенням Верховного
суду України.

Тому з цих підстав позов ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку не підлягає до задоволення.

Натомість, відповідно до ст.9 ЖК
України ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше, як в порядку,
передбаченому законом.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України якщо
особи, зазначені в частині другій цієї
статті,перестали бути членами сім'ї
наймача, але продовжують проживати в
займаному жилому приміщенні,вони мають
такі ж права і обов'язки,як наймач та
члени його сім'ї.

Частиною 1 статті 383 ЦК України
передбачено, що власник жилого будинку,
квартири, має право використовувати
помешкання для власного проживання,
проживання членів сім'ї та інших осіб.

Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК
України, відповідно до якої громадяни,
які мають у приватній власності
будинок (частину будинку) квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України
члени сім'ї власника жилого будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належить, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку ( квартирою), якщо при їх
вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою вказаної статті
встановлено, що припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє членів його сім'ї права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку і колишнім членом його сім'ї
про безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

Вказані обставини свідчать про те, що
ОСОБА_1 порушує права ОСОБА_2, як бувшого
члена сім'ї власника квартири щодо
володіння та користування житлом.
Будучи членом сім'ї власника квартири
АДРЕСА_5, ОСОБА_2 набула права
користування вказаним жилим
приміщенням. Будь-яких угод про порядок
користування квартирою при вселенні
ОСОБА_2 не мало місця. Припинення
сімейних відносин з власником квартири
не позбавило ОСОБА_2 права користування
спірною квартирою.

Тому, враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що вимоги ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні житлом та
вселення в квартиру є обґрунтованими,
доведеними та такими, що підлягають до
задоволення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10, 60, 212,213,215,293,294 ЦПК України,

ст.ст.9,64,150,156,162 ЖК України,
ст.ст.16,319,321,383,391,405 ЦК України суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права користування та
розпорядження квартирою шляхом
виселення та зняття з реєстраційного
обліку - відмовити.

Позов ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та інтересах неповнолітніх
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні житлом та
вселення в квартиру - задоволити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 та її
неповнолітнім дітям ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
користуванні житлом та вселенні в
квартиру АДРЕСА_5 та зобов'язати ОСОБА_1
не чинити перешкоди у користуванні
вказаною квартирою.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий :