Справа № 588/1773/14-ц
01.12.2014 року Тростянецький районний суд
Сумської області в складі: головуючого
судді Линник О.С., при секретарі Доля
Н.В., з участю позивачки ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тростянець цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільної сумісної
власності подружжя та визнання права
власності на частину спільного майна,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до ОСОБА_2 про розподіл спільної
сумісної власності подружжя та
визнання права власності на частину
спільного майна, в якій зазначає, що
29.08.2009 року відділом РАЦС
Тростянецького РУЮ Сумської області
зареєстровано їх шлюб з відповідачем,
актовий запис №150. Від шлюбу сторони
мають дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 На даний час
сторони проживають окремо оскільки між
ними стали виникати непорозуміння з
побутових відносин, у зв'язку з чим
позивачка подала до суду позов про
розірвання шлюбу. Відповідач примусив
позивачку з дітьми покинути будинок та
перейти проживати у будинок її матері.
У їхньому спільному будинку відповідач
проживає разом з іншою жінкою та
малолітньою дитиною. Під час шлюбу
сторони придбали жилий будинок
загальною площею 58,8 кв.м. з надвірними
будовами та спорудами, що розташовані
по АДРЕСА_2, який зареєстровано за
відповідачем. Вказане домоволодіння
розташоване на приватизованій
земельній ділянці розміром 0,064 га за
вищевказаною адресою. Державний акт на
право власності виданий на ім'я
попереднього власника ОСОБА_5, до цього
часу відповідач не оформив свої права
на вказану земельну ділянку. Рухоме
майно сторони фактично поділили, однак
не можуть досягти згоди з приводу
поділу житлового будинку та земельної
ділянки. Тому позивачка звернулася до
суду та просить провести поділ
спільного майна, набутого з
відповідачем під час шлюбу, а саме
визнати за нею право власності на 1/2
частину жилого будинку та господарчих
побудов, а також на 1/2 частину
приватизованої земельної ділянки, що
розташовані по АДРЕСА_2.
Позивач у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала повністю та
просила їх задовольнити, при тому
пояснила, що після укладення шлюбу із
відповідачем вони проживали у
однокімнатній квартирі, належній
дідусю відпповідача. У тій квартирі був
зроблений ремонт, який робили для сім'ї
позивачки та відповідача бабуся і
дідусь позивача, після чого квартиру
продали за більш вигідною ціною і за ті
кошти придбали будинок по АДРЕСА_2 для
її сім'ї. Після придбання будинку
почали у ньому робити ремонт- кошти на
який витрачали спільні сімейні, так,
відповідач працював та заробляв гроші,
вона перебувала у відпустці по догляду
за дитиною і отримувала соціальну
допомогу при народженні дитини. Крім
того, частину коштів на придбання
побутової та сантехніки, матеріалів на
ремонт давали її родичі: тітка позичала
6000 грн., бабуся давала гроші на плитку.
Бабуся відповідача придбала для них
пластикові вікна, за які повертати
кошти не вимагала. Оскільки відповідач
створив їй неможливі умови для
проживання у вказаному будинку, через
здійснення психічного тиску, тому вона
була вимушена виїхати разом із дітьми
звідти. Під час придбання будинку вона
у нотаріуса давала письмову заяву, що
дає згоду чоловікові на придбання
будинку на його ім'я, та вважає, що
вказане будинковолодіння належить їм
спільно із чоловіком, як набуте за час
шлюбу. Ділити реально спірне
будинковолодіння вона не має наміру на
даний час через відсутність коштів для
оплати будівельної експертизи .
Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав та показав, що
спірний будинок вони придбали у ОСОБА_5
продажі однокімнатної квартири,
належної його дідусю та зі згоди
дідуся. У будинку почали ремонт на
кошти відповідача - близько 6000 грн., та
кошти дідуся та бабусі, які вони
позичали для його сім'ї у розмірі
каналізацію, поставили нові вікна,
поклеїли шпалери у кімнатах, поклали
плитку у кухні. За кошти позивачки
купили плитку для санвузла. Потім він
разом із дружиною перебували у м.Москва
РФ на заробітках, після повернення
відповідача - дружина залишалась іще
там, а коли повернулась - стосунки
погіршились через сімейні
непорозуміння. Позивач забрала свої
речі та виїхала проживати до своєї
бабусі. Під час шлюбу у вказаному
господарстві відповідач почав
будівництво похідного погребу, але
Дослідженим у судовому засіданні
доказами встановлено, що між сторонами
29.08.2009 року відділом реєстрації актів
цивільного стану Тростянецького
районного управління юстиції Сумської
області був зареєстрований шлюб,
актовий запис №150 (а.с.7), від якого
сторони мають дітей: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
Відповідно до договору купівлі-продажу
від 29.11.2012 р. ОСОБА_2 придбав у власність
у ОСОБА_5 житловий будинок з належними
грн. (а.с.22-23), а також приватизовану
земельну ділянку розміром 0,0640 га за 200
грн. (а.с.27-28), що розташовані по АДРЕСА_2,
про що внесені відомості до Державного
реєстру правочинів (а.с.26).
Право власності на вказаний будинок по
АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 зареєстроване в КП
"Охтирське МБТІ" 10.12.2012 р. (а.с.24,25), та
інвентаризаційна вартість
домоволодіння станом на 06.10.2014 р.
становить 108527 грн. (а.с.8). Вказане також
підтверджується копією технічного
паспорту (а.с.11,54-58).
Держаний акт на спірну земельну
ділянку відповідач на своє ім'я не
виготовляв, та має правовстановлюючий
документ на вказану земельну ділянку -
державний акт на ім'я попереднього
власника ОСОБА_5 (а.с.29). Згідно витягу з
технічної документації нормативна
грошова оцінка земельної ділянки
Як вбачається з будинкової книги - у
будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані із
30.11.2012р. ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та із
14.12.2012. р. ОСОБА_4 (а.с.52-53).
Заперечуючи проти позову, відповідач
зазначав, що свідки у суді показами
підтвердять факт належності саме йому
вказаного спірного нерухомого майна.
Як встановлено показами свідків
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, що не
заперечувалось і самою позивачкою,
квартира АДРЕСА_1 дійсно належала діду
відповідача ОСОБА_10, у якій у 2012 р. був
проведений ремонт, після чого квартира
була продана ОСОБА_11.
Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він дійсно
квартиру у ОСОБА_10, у якій був
проведений якісний ремонт, та надав
суду копію договору купівлі-продажу
квартири ( а.с.129-135).
Допитані у якості свідків дід та баба
відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_12
показали, що у належній на праві
власності ОСОБА_10 квартирі АДРЕСА_1
проживав їх онук ОСОБА_2 із дружиною
ОСОБА_1 та їх старшим сином ОСОБА_3, та
коли позивач чекала на народження
другої дитини, їх онук звернувся із
проханням про продаж вказаної квартири
та купівлю більшого житла для його
сім'ї. За власні кошти ОСОБА_10, силами
свідка ОСОБА_12, баби позивачки ОСОБА_13
та діда позивачки був проведений
ремонт у вказаній квартирі, після чого
вона була продана ОСОБА_11. Оскільки на
той час вже була домовленість про
купівлю будинку по АДРЕСА_2 у ОСОБА_5 -
ОСОБА_12 віддала останній чотири тисячі
доларів США, як завдаток, і власниця
дозволила робити ремонт у будинку, поки
не були готові документи на землю. Всі
кошти на придбання будівельних
матеріалів надавали ОСОБА_10 та ОСОБА_12
із власних заощаджень, у підтвердження
чого суду були надані оригінали
платіжних документів на придбання
вказаних матеріалів та обладнання,
копії яких маються на аркушах справи
67-106. Свідки не заперечують, що фізично
надавали допомогу і родичі позивача -
її баба та дід, однак коштів вони не
надавали. Потім свідок ОСОБА_12 віддала
за оформлення договору свідок ОСОБА_10
ще надав 4000 грн. та був оформлений
договір купівлі-продажу спірного
будинку. Під час укладення договорів
свідок ОСОБА_12 звертала увагу
нотаріуса ОСОБА_14 на те, що власне вона
передає гроші продавцеві за спірний
будинок, але нотаріус таку інформацію
відмовився вказувати у договорі.
Свідки вирішили, що вони одразу
оформлять будинок на онука, яким вони
опікувалися із малечку та відносились
до нього як до сина, а на оформлення
договору дарування вказаного будинку у
Разом із тим, суд приймає покази свідка
ОСОБА_5, яка являлась попереднім
власником спірного будинку та
земельної ділянки, та у судовому
засіданні надала покази щодо обставин
укладення договору купівлі-продажу між
нею та ОСОБА_2 Так, після того, як вона
дала об'яву про продаж будинку у 2011 р. -
до неї звернулась ОСОБА_13 із невісткою,
яким сподобався будинок, але на той час
не була оформлена земельна ділянка.
Одразу свідкові було зрозуміло, що
будинок придбається для сім'ї ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, так як ця сім'я їй дуже
сподобалась, вона вирішила, що продасть
будинок саме їм. Вже влітку 2012 р. вона
взяла завдаток від ОСОБА_12 у розмірі 4000
доларів США, та дозволила їм робити
ремонт. Свідкові було відомо, що кошти
за будинок ОСОБА_10 отримали від продажу
їх квартири . В подальшому, після
оформлення нею документів на землю,
вона отримала від ОСОБА_12 залишок
коштів у гривнях, загальна сума
отриманих нею коштів - та, що зазначена
у договорах купівлі-продажу. Під час
укладення договору у нотаріуса ОСОБА_12
вказувала, що це саме вона платить
гроші, але договір був укладений на
Свідок ОСОБА_13, бабуся позивача,
показала, що після укладення шлюбу її
онука із чоловіком проживали у неї,
потім пішли жити у квартиру, належну
дідусеві ОСОБА_2 - ОСОБА_10 У цій квартиру
був зроблений якісний ремонт, в тому
числі і силами родини свідка, щоб сім'ї
ОСОБА_2 було комфортно проживати а
потім її подорожче продати. Після
продажу квартири на отримані кошти був
придбаний спірний будинок. Родина
свідка вкладували свої кошти на
придбання матеріалів на ремонт
будинку, крім того, своїм силами
надавали допомогу у ремонті. Гроші на
цей ремонт вона позичала, але їй ніхто
не вертав, загальна сума матеріальної
допомоги, яку вона надала сім'ї онуки,
Позивачем надано копії квитанцій про
придбання нею матеріалів та обладнання
у спірний будинок ( а.с.36-38), та довідки
про розмір отриманої нею соціальної
допомоги на дітей, за період із лютого
2010 р. по листопад 2014 р. (а.с.39-50).
Відповідачем не було надано суду
доказів щодо його доходів.
Відповідно до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними (ст. 63 СК України).
Ст.65 СК України встановлено, що дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
Згода на укладення договору, який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.
Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК
Відповідно до ч.1 ст.70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
За положеннями ч.3 ст.368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Відповідно до
ст.369 ЦК України співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
Згідно вимог ч. 2 ст.372 ЦК України у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21
грудня 2007 року №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК
Пунктом 30 вказаної Постанови
Пленуму ВСУ передбачено, що рівність
прав кожного із подружжя на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності (якщо інше не
встановлено домовленістю між ними) та
необхідність взаємної згоди подружжя
на розпорядження майном, що є об'єктом
права його спільної сумісної
власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, судом встановлено, що спірний
будинок та земельна ділянка придбані
за кошти, отримані за рахунок продажу
квартири, належної ОСОБА_10 (спадщина
від матері). Як встановлено показами
свідків та не заперечувалось сторонами
- у вказаній однокімнатній квартирі
були зроблені значні поліпшення, та
участь у тому приймали і позивач із
відповідачем та їх родичі. Як було ними
зазначено - після проведеного ремонту
вдалось більш вигідно продати квартиру
для придбання будинку по АДРЕСА_2 та
земельної ділянки за тією ж адресою.
Таким чином, метою продажі квартири,
належної ОСОБА_10 було бажання родини
ОСОБА_2 поліпшити свої житлові умови,
так як родина чекала на народження
другої дитини - вказане як
підтвердженого сторонами так і
свідченнями їх рідних та свідка ОСОБА_5
Свідок ОСОБА_10 зазначив, що перед
купівлею будинку обговорювали питання
щодо його оформлення, та з урахуванням
побажання саме позивачки, яка бажала
мати частку у спільному майні подружжя,
було прийняте рішення про придбання
будинку на його онука ОСОБА_2. Жодного
доказу, що ОСОБА_10 позичав гроші
онукові на придбання будинку - суду не
надано. Отже, як встановлено судом -
така допомога сім'ї ОСОБА_2 була надана
зі сторони рідних відповідача ОСОБА_10
як звичайна безповоротна допомога
сім'ї онука. Крім того і в подальшому
ОСОБА_10 надавали матеріальну та
посильну фізичну допомогу сім'ї ОСОБА_2,
як і родичі позивачки - сім'я ОСОБА_13
Отже судом встановлено, що саме для
сім'ї позивачки і відповідача та їх
дітей було придбане спірне нерухоме
майно. Після придбання і до припинення
подружніх відносин будинок
використовувався подружжям ОСОБА_2 та
Під час укладення договору
купівлі-продажу спірного нерухомого
майна були присутні ОСОБА_10, які були
обізнані про умови укладених
договорів, як вони самі про те пояснили,
однак не висловили бажання придбавати
спірне нерухоме майно на ОСОБА_10. Під
час укладення договорів позивач
подавала письмову заяву 29.11.2012 року до
нотаріуса, згідно якої вона надала
згоду своєму чоловіку ОСОБА_2 на
купівлю на його ім'я спірного житлового
будинку з господарчими будівлями і
спорудами та земельної ділянки, при
тому підтвердила, що гроші які
витрачаються на придбання об'єкта
нерухомості, є спільною сумісною
власністю подружжя, а придбані
житловий будинок та земельна ділянка
також будуть об'єктами права спільної
сумісної власності як такі, що
набуваються ними за час шлюбу (а.с.150).
Знаючи про природу цих укладених
договорів, ОСОБА_10 не оспорили їх у
судовому порядку та не звертались до
суду із позовними вимогами про
визнання за ними права власності на
Будь-яких домовленостей чи
договорів про порядок користування
спільним майном подружжя між сторонами
не було укладено. Належних і допустимих
доказів того, що кошти, за які було
придбане спірне майно належали
особисто відповідачеві - також надано
Суд не вважає подані відповідачем
та свідком ОСОБА_12 докази - квитанції
про придбання матеріалів та
обладнання, а також фотознімки будинку
(а.с.145-147), такими, що спростовують
обставини набуття спільної власності
подружжям, на які посилається позивач.
Враховуючи наведені обставини, а
також положення законодавства про те,
що у разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором, з урахуванням
інтересів малолітніх дітей, які на
даний час проживають із матір'ю, суд
вважає, що позовні вимоги позивача про
визнання за нею права власності на 1/2
частину спірного домоволодіння та на 1/2
частину приватизованої земельної
ділянки підлягають задоволенню,
оскільки вказане домоволодіння та
земельна ділянка були придбані
сторонами у період шлюбу за спільні
кошти, а тому кожен з них має право на
частку у спільному майні.
За таких обставин суд вважає, що
позивачка довела у суді свої позовні
вимоги у повному обсязі та її вимоги
підлягають задоволенню.
Крім того, з відповідача відповідно до
88 ЦПК України підлягають стягненню на
користь позивача понесені нею судові
На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд, -
позовні вимоги задовольнити.
Провести поділ спільного майна
подружжя, набутого під час шлюбу та
визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3:
- право власності на 1/2 частину жилого
будинку та господарських будівель і
споруд, що розташований на
приватизованій земельній ділянці за
адресою по АДРЕСА_2;
- право власності на 1/2 частину
земельної ділянки, площею 0,0640 га, для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
що розташована за адресою по АДРЕСА_2.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 690 грн. 56 коп. у відшкодування
судового збору.
Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Сумської області
через Тростянецький районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
О.С. Линник