Справа № 752/8860/14-ц
Провадження №: 4-с/752/91/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Новак А.В. при
секретарі Закаблуківській О.А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві скаргу
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві Одорчук Л.А.,
стягувач ОСОБА_3 ,-

в с т а н о в и в:

скаржник звернувся до Голосіївського
районного суду м. Києва зі скаргою у
якій просив постановити ухвалу, якою
скасувати постанову державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в місті
Києві Одорчук Л.А. про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 20 травня 2014 року
винесену при примусовому виконанні
виконавчого листа № 2/752/2335/13 виданого 16
липня 2013 року Голосіївським районним
судом міста Києва про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на
утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 14 частини з усіх видів доходів
щомісяця, однак не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 21
березня 2013 року і до її ж повноліття,
або ж зміни матеріального стану сторін
чи прожиткового мінімуму.

Мотивував свої вимоги тим, що державний
виконавець винесла незаконно
оскаржувану постанову, оскільки
заборгованості по аліментам не існує, і
винесена виключно на матеріалах заяви
ОСОБА_3, без перевірки фактичних
обставин.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав вимоги скарги та
просив її задовольнити.

Державний виконавець відділу
Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві Одорчук Л.А.
заперечувала проти задоволення скарги
з посиланням на письмові заперечення
долучені до матеріалів справи.

Стягувач ОСОБА_3 в судовому засіданні
поклалась на розсуд суду при вирішенні
скарги по суті.

Суд заслухавши представника скаржника,
державного виконавця, стягувача,
дослідивши матеріали справи, дійшов
наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконанню підлягають рішення, ухвали і
постанови судів у цивільних справах.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконанні у відділі Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в місті
Києві перебуває виконавчий лист №
2/752/2335/13 виданого 16 липня 2013 року
Голосіївським районним судом міста
Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліментів на утримання ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 14 частини з усіх
видів доходів щомісяця, однак не менше
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з 21
березня 2013 року і до її ж повноліття,
або ж зміни матеріального стану сторін
чи прожиткового мінімуму.

13 травня 2014 року до відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в місті
Києві звернулася стягувач та
повідомила, що виникла затримка у
сплаті аліментів.

З матеріалів виконавчого провадження
вбачається, що у ОСОБА_1 наявна
заборгованість по сплаті аліментів у
розмірі 4847 гривень 30 копійок.

20 травня 2014 року державним виконавцем
відділу Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві Одорчук Л.А. було
винесено постанову про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 20 травня 2014 року.

Представником скаржника в ході
розгляду скарги не надано суду доказів
того, що станом на день винесення
оскаржуваної постанови у його
довірителя була відсутня
заборгованість по виконанню
аліментних зобов'язань перед
стягувачем ОСОБА_3

Наявність у матеріалах справи
розрахунку суми заборгованості ОСОБА_1
датований 31 травня 2014 року, за
наявності фату існування реальної
заборгованості на 20 травня 2014 року(дата
винесення оскаржуваної постанови) при
вирішенні питання про неправомірність
дій державного виконавця є несуттєвим,
а такі твердження скаржника на
обґрунтування вимог скарги -
формальними і на погляд суду такими, що
не заслуговують на увагу.

Також, суд не бере до уваги посилання
представника скаржника на ту
обставину, що зазначена постанова є
немотивованою, оскільки у останній
чітко зазначено підстави її винесення
і такі не суперечать фактичним
обставинам справи, що знайшло своє
відображення в ході судового
засідання.

Також судом враховується та обставина,
що скаржником вчинялися дії, які
ускладнювали виконання рішення суду.
Зокрема матеріали виконавчого
провадження містять докази наявності
недостовірного повідомлення ОСОБА_1,
про його місце роботи, а в подальшому і
взагалі відмову останнього повідомити
таке державному виконавцю.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
виконавче провадження» боржник
зобов'язаний утримуватися від вчинення
дій, які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Оцінюючи надані докази, суд з
врахуванням ст. 6, ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» вважає, що
посадова особа суб'єкта оскарження
використала надані йому права
відповідно до закону і не допустила у
своїй діяльності під час примусового
виконання порушення прав та законних
інтересів ОСОБА_1, а також вживала
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішення суду,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчинив конкретні виконавчі дії.

Будь-якими іншими доказами, крім
пояснень представника скаржника,
дослідженими судом в ході розгляду
справи, не доводиться наявність
обставин на які скаржник посилався у
скарзі.

Не приймаючи зазначені твердження до
уваги, суд також враховує, що
скаржником та його представником не
надано буд-яких фактичних даних, на
підставі яких суд міг би дійти висновку
про обґрунтованість скарги.

Жодного документального підтвердження
на обґрунтування таких доводів суду
надано не було і в ході розгляду справи
така обставина не знайшла свого
відображення у доказах, досліджених
судом.

Пояснення представника скаржника
спростовані наявними у матеріалах
справи доказами, які проаналізовані і
оцінені судом у їх сукупності, про що
зазначено вище у мотивувальній частині
ухвали суду.

За таких обставин, з врахуванням
наявних матеріалів справи, суд дійшов
висновку, про відсутність
неправомірності дій державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції в місті
Києві Одорчук Л.А., а сукупність дій та
заходів, здійснені у межах наданих
державному виконавцю повноважень з
використанням наданих останньому прав,
що направлені на реальне виконання
рішення суду з метою захисту інтересів
стягувача.

На думку суду, суб'єктом оскарження,
права скаржника не були порушені, а
тому відповідно до ч. 3 ст. 387 ЦПК
України, суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволенні скарги, вважаючи
таку необґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 208-210, 383-389, 294-296 ЦПК
України,суд,-

в и р і ш и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції в місті Києві Одорчук Л.А.,
стягувач ОСОБА_3 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом
п'яти днів з дня проголошення ухвали, а
ухвалу яку було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя
А.Новак