Справа № 500/2158/14-ц
Провадження № 2/500/1525/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року

Ізмаїльський міськрайонний суд
Одеської області в складі:

головуючого Жигуліна С.М.

при секретарі Павлюк Л.П.

за участю:

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, Петренко
І.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ізмаїлі

справу за позовом

ОСОБА_4

до

інспекції з питань підготовки та
дипломування моряків Міністерства
інфраструктури України

про

визнання незаконними та скасування
наказів, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку та
моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач пояснила, що з 01 липня 2013 року
працювала на посаді спеціаліста
сектору забезпечення діяльності
державних кваліфікаційних комісій
Ізмаїльської регіональної філії
інспекції з питань підготовки та
дипломування моряків. Також пояснила,
що наказом за № 77к від 01 квітня 2014 року
їй була оголошена догана з посиланням
на її неповну компетентність щодо
вимог процедури документального
супроводження підтвердження
кваліфікації моряків в державних
кваліфікаційних комісіях та
формування особової справи. Пояснила,
що вказаних наказ пов'язаний зі скаргою
капітана далекого плавання ОСОБА_5
через те, що вона в якості спеціаліста
вказаної інспекції не зажадала від
нього довідки про визнання легальним
на території України диплому про
освіту в Російській Федерації. Вважає
вказаний наказ незаконним з посиланням
на п. 5.8, 6.4, 8.2 процедури документального
супроводження підтвердження
кваліфікації моряків в державних
кваліфікаційних комісіях та
формування особової справи. Також
пояснила, що у даному випадку вона
візуального пересвідчилась у
наявності другого документа ОСОБА_5 про
вищу освіту на території України, а всю
документацію надала керівнику для
дозволу на формування особової справи
кандидата на засідання державної
кваліфікаційної комісії. Окрім того
пояснила, що наказом за № 79к від 02
квітня 2014 року їй була оголошена догана
за відсутність на робочому місці 31
березня 2014 року з 12 години 45 хвилин,
тобто за 15 хвили до обідньої перерви, а
також з 17 години 25 хвилин, тобто на 5
хвилин раніше установленого
розпорядку дня. Окрім того стягнення
накладено і через відсутність на
робочому місці без форменого одягу та
знаків розрізнення працівників
інспекції. Вважає наказ незаконним
через те, що вона розпорядок дня не
порушувала, а форменим одягом вона не
була забезпечена керівництвом
установи. Окрім вказаного пояснила, що
наказом за № 90к від 23 квітня 2014 року
вона була звільнена з роботи за ст. 40 ч.3
КЗпП України за систематичне
невиконання обов'язків, що пов'язане зі
скаргою ОСОБА_6 на її консультацію,
через що вказана особа була вимушена
отримувати два додаткових сертифіката,
які не передбачені для кваліфікації
матроса. Вважає наказ незаконним через
те, що надала консультацію 01 квітня 2014
року, а зі змінами щодо кваліфікації
вона була ознайомлена лише 02 квітня 2014
року. Між тим зауважила, що на стенді у
приміщенні інспекції вказані
сертифікати були закреслені з 18
березня 2014 року. З оглядом на вказане
просить накази скасувати, поновити її
на посаді спеціаліста сектору
забезпечення діяльності державних
кваліфікаційних комісій Ізмаїльської
регіональної філії інспекції з питань
підготовки та дипломування моряків,
стягнути середній заробіток 22428,27 грн.
та моральну шкоду 3000 грн.

Представники відповідача проти
позовних вимог заперечують, пояснили,
що через незадовільне виконання своїх
обов'язків позивач отримувала
зауваження від керівництва інспекції,
в результаті чого 11 березня 2014 року
вона написала заяву про звільнення за
власним бажанням, після чого написала
заяву про відмову від звільнення. За
вказаних обставин наказ за № 61к від 11
березня 2014 року був скасований наказом
№ 68к від 25 березня 2014 року. Разом із тим
пояснили, що наказ за № 77к від 01 квітня
2014 року був прийнятий через неналежну
підготовку з 17 лютого 2014 року
документації капітана далекого
плавання ОСОБА_5, який через
відсутність довідки про визнання
легальним на території України диплому
про освіту в Російській Федерації не
міг бути своєчасно працевлаштований,
про що він написав у скарзі від 27 лютого
2014 року. Також повідомили, що наказом за
№ 02 від 10 січня 2014 року встановлено на
2014 рік розпорядок роботи працівників
інспекції, за яким початок роботи
визначено 08 година 30 хвилин, обідня
перерва 13 година - 13 година 45 хвили,
закінчення роботи о 17 годині 30 хвили та
робота у п'ятниця до 16 години 15 хвилин з
вихідними днями субота і неділя. Між
тим актом від 31 березня 2014 року
підтверджена відсутність позивача на
роботі з 12 годин 45 хвилин з урахуванням
обідньої перерви з 13 годин, а також
залишення роботи о 17 годині 25 хвилин з
урахуванням робочого часу до 17 години 30
хвилин. Окрім вказаного актом від 01
квітня 2014 року підтверджена обставина
того, що позивач знаходилась на
робочому місці без форменого одягу та
знаків розрізнення, про вимоги до
носіння яких вона ознайомлена 30 грудня
2013 року. Вказана обставина була визнана
підставою для оголошення догани за
порушення трудової дисципліни за
наказом №79к від 02 квітня 2014 року. Окрім
того пояснили, що за результатами
скарги ОСОБА_6 від 03 квітня 2014 року та
акту від 03 квітня 2014 року встановлено,
що 01 квітня 2014 року позивач зажадала
від нього двох сертифікатів, за які ним
було сплачено 580 грн. та витрачено
певний час. Разом із тим вказані
сертифікати були зайвими для
кваліфікації ОСОБА_6, що у свою чергу
стало підставою для звернення до
профспілкової організації, яка за
протоколом № 1 від 23 квітня 2014 року
надала згоду на звільнення позивача з
посади спеціаліста сектору
забезпечення діяльності державних
кваліфікаційних комісій ізмаїльської
регіональної філії за ст. 40 п.3 КЗпП
України. За результатами вказаного
наказом за № 90/к від 23 квітня 2014 року
позивач була звільнена за систематичне
невиконання обов'язків за ст. 40 п.3 КЗпП
України.

Вислухавши пояснення сторін, показання
свідків, думку захисту, суд вважає, що у
задоволенні позовних вимог належить
відмовити.

У відповідності до вимог ст. 11 ЦПК
України суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог на підставі
доказів, наданих у порядку,
передбаченому ст. 60, 131 ЦПК України.

За наказом № 132/к від 20 червня 2013 року
Інспекції з питань підготовки та
дипломування моряків Міністерства
інфраструктури України позивач
призначена на посаду спеціаліста
сектору забезпечення діяльності
Державних кваліфікаційних комісій
Ізмаїльської регіональної філії
Інспекції з 01 липня 2013 року.

Посадовою інструкцією спеціаліста
сектору забезпечення діяльності
Державних кваліфікаційних комісій
регіональної філії №В-5-100-25, яка
затверджена начальником Інспекції з
питань підготовки та дипломування
моряків 10 січня 2014 року спеціаліст
організовує прийом документів осіб
командного складу та суднової команди,
що звернулися до Інспекції з метою
підтвердження кваліфікації. Зокрема
п.2.3. вказаної інструкції обов'язком
спеціаліста є роз'яснення кандидату
чинних вимог до формування особової
справи, порядку проведення оцінки, а
п.2.14 обов'язком спеціаліста є
здійснення підбору та підготовка
довідкової інформації, навчальних і
методичних матеріалів щодо підготовки,
оцінки компетентності та дипломування
моряків, а також надання її директору
філії. У відповідності до п. 2.5 вказаної
інструкції спеціаліст звертається до
єдиного Державного реєстру документів
моряків України для перевірки
дійсності документів кандидата.
Відповідно до вимог п. 4.1, 4.4 інструкції
спеціаліст несе відповідальність за
дотримання вимог чинного
законодавства та внутрішніх
нормативно-розпорядчих документів
Інспекції під час розгляду документів
моряків та допуску моряків до
засідання Державної кваліфікаційної
комісії. Також спеціаліст несе
відповідальність за дотримання
трудової дисципліни і внутрішнього
розпорядку.

У відповідності до п.5.7-5.9 Процедури
документального супроводження
підтвердження кваліфікації моряків в
Державних кваліфікаційних комісіях та
формування особової справи, яка
затверджена 13 січня 2014 року, в разі
подання моряком документа про освіту,
виданого до 15 травня 1992 року (бланк
документа та гербова печатка СРСР),
дійсність такого документа
підтверджується записами у
військовому квитку, або в трудовій
книжці, або архівною довідкою з
навчального закладу, що видавав такий
документ. Якщо на підставі документа
про освіту колишнього СРСР моряком вже
були отримані робочі документи, про що
свідчить відповідний запис у робочому
дипломі, такий документ перевіряється
візуально.

Кандидати, які мають іноземну освіту,
подають на розгляд Свідоцтво про
визнання іноземного документа про
освіту відповідно до Порядку визнання
і встановлення еквівалентності в
Україні документів про освіту, виданих
навчальними закладами інших держав,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки, молоді та спорту
України від 28 травня 2012 року №632. Якщо
на підставі вказаного вище іноземного
документа про освіту вже були отримані
робочі документи, про що свідчить
відповідний запис у робочому дипломі,
такий документ перевіряється
візуально. При розгляді робочого
диплома та підтвердження до нього
секретар ДКК повинен переконатися у
тому, що підтвердження відповідає
наданому документу.

Пунктом 6.4 вказаної Процедури
передбачено, що попередньо сформовану
належним чином та складену в окрему
папку (файл) справу з заявою кандидата
секретар ДКК повинен зареєструвати у
журналі реєстрації прийому документів
за відповідним напрямом та надати на
розгляд директору регіональної філії,
у центральний апарат Інспекції -
заступнику начальника Інспекції
відповідно до розподілу обов'язків.
Якщо не виникає питань щодо попередньо
сформованої справи, директор
регіональної філії (центральний апарат
Інспекції - заступник начальника
Інспекції) підписує заяву кандидата та
повертає особову справу для подальшого
доопрацювання.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що за змінами до
Процедури, яка затверджена з 30 жовтня
2009 року легалізація його диплому про
освіту в Російській Федерації не
проводилась. Також пояснив, що
звернувся до позивача в інспекцію 17
лютого 2014 року, а 27 лютого 2014 року було
визначено, що відсутня довідка про
визнання легальним на території
України диплому про освіту в
Російській Федерації в 1992 році, який
вписаний до його робочого диплому, що у
свою чергу могло потягти втрату роботи.
З урахуванням вказаних обставин він із
заявою звернувся до керівництва
установи.

Звернення свідка підтверджене його
заявою, а також актом від 27 лютого 2014
року.

Вказаний свідок підтвердив
відсутність до 17 лютого 2014 року довідки
про визнання легальним на території
України диплому про освіту в
Російській Федерації в 1992 році, який
вписаний до його робочого диплому.
Вказана обставина сторонами не
оскаржується, з урахуванням чого суд
вважає необгрунтованим посилання
позивача на те, що було достатньо
провести лише візуальну перевірку.

Представник відповідача Петренко І.П. в
судовому засіданні пояснив, що з
урахуванням змін у Процедурі
документального супроводження
підтвердження кваліфікації моряків в
Державних кваліфікаційних комісіях та
формування особової справи після
повернення з відрядження до Інспекції
з питань підготовки та дипломування
моряків, на зборах 18 лютого 2014 року
попередив співробітників Ізмаїльської
регіональної філії Інспекції про
необхідність перевірок легалізації
документів іноземних держав про
освіту, а після отримання документів
від позивача вказав на виявлений
недолік.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
підтвердили обставини порушення
позивачем вимог щодо неналежного
сповіщення ОСОБА_5 про необхідність
довідки про визнання легальним на
території України диплому про освіту в
Російській Федерації.

Наказом № 77к від 01 квітня 2014 року
позивачеві оголошена догана за вказане
порушення. З урахуванням знаходження
позивача на лікарняному з 12 березня 2014
року по 31 березня 2014 року за листком
непрацездатності серії АГЕ №475225,
дисциплінарне стягнення застосовано у
строк, передбачений ст. 148 КЗпП України.

Наказом №758 від 20 серпня 2004 року
Міністерства транспорту України,
зареєстрованим в Міністерстві юстиції
України за № 1118/9717 від 08 вересня 2004 року
встановлено порядок і норми видачі,
терміни і правила носіння предметів
форменого одягу та знаків розрізнення
працівниками морського і річкового
транспорту, пунктом 3.1 яких визначено
обов'язок працівників морського і
річкового транспорту, для яких
встановлено форму одягу і знаки
розрізнення, носити формений одяг.
Керівники підприємства та організацій
морського і річкового транспорту
повинні здійснювати контроль за
дотриманням правил носіння форменого
одягу і знаків розрізнення. Наказом №
204 від 27 грудня 2013 року Інспекції з
питань підготовки та дипломування
моряків спеціаліст, до посади якого має
відношення позивач, входить до
переліку категорій посад працівників
інспекції для яких установлюються
зразки форменого одягу і знаки
розрізнення.

Ознайомлення позивача із вказаним
наказом 30 грудня 2013 року підтверджено
її підписом у додатку до наказу та
позивачем не оскаржується.

Наказом №02 від 10 січня 2014 року
встановлено режим роботи Ізмаїльської
регіональної філії інспекції з питань
підготовки та дипломування моряків, за
яким суд вважає доведеним порушення
позивачем правил внутрішнього
розпорядку щодо часу роботи.

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
підтвердили обставини належного
забезпечення форменим одягом та
знаками розрізнення, разом із тим
підтвердили знаходження позивача на
роботі без форменого одягу і порушення
режиму роботи 31 березня 2014 року, що було
підставою для зауважень з боку
керівництва.

Представник відповідача Петренко І.П. в
судовому засіданні пояснив, що
періодичне переміщення співробітників
Ізмаїльської регіональної філії
Інспекції в різні кабінети пов'язане з
наданням досвіду через можливе
заміщення трудових обов'язків особи,
яка з поважних причин відсутня на
робочому місці. Вказана обставина
сторонами не оскаржується та
визнається судом обгрунтованою.

Вищевказана подія також підтверджена
актами від 31 березня 2014 року, від 01
квітня 2014 року та позивачем не
оскаржується. З урахуванням вказаних
актів та показань свідків пояснення
представника відповідача про
неможливість встановити відсутність
позивача на робочому місці через
знаходження останньої в кабінеті з
бухгалтером не може бути визнана
обгрунтованим доказом щодо
неналежності фіксації відсутності
працівника.

Наказом №79к від 02 квітня 2014 року за
порушення правил внутрішнього
трудового розпорядку в частині
самовільного залишення роботи та вимог
щодо носіння форменого одягу та
зразків розрізнення позивачеві
оголошена догана.

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що 01 квітня 2014
року звернувся в інспекцію до позивача,
де вона вказала необхідність отримання
двох сертифікатів по підготовці
моряків, призначених виконувати
обов'язки з охорони судна або
підготовці та інструктажу з питань
охорони для усіх моряків.

Для отримання вказаних сертифікатів
він витратив час на курси та сплатив 580
грн. Після надання сертифікатів він був
сповіщений про те, що сертифікати
зайві, що стало причиною його звернення
до керівництва установи.

Бюлетенем змін № В-3-1Б2, затверджених
виконуючим обов'язки начальника
Інспекції з питань підготовки та
дипломування моряків від 18 березня 2014
року передбачено виключення позиції
щодо надання ОСОБА_6 сертифікатів по
підготовці моряків, призначених
виконувати обов'язки з охорони судна
або підготовці та інструктажу з питань
охорони для усіх моряків.

Представник відповідача Петренко І.П. в
судовому засіданні пояснив, що після
знаходження у відрядженні в Інспекції
з питань підготовки та дипломування
моряків 18 лютого 2014 року на зборах
сповістив співробітників про
виключення вказаних позицій стосовно
посад матросів, до складу яких ОСОБА_6

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9
підтвердили обставини порушення
позивачем вимог до ОСОБА_6 щодо надання
зайвих сертифікатів.

Наказом № 90/к від 23 квітня 2014 року з
урахуванням вищевказаних обставин
звільнено з посади 24 квітня 2014 року за
систематичне невиконання обов'язків
відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України.

Вищевказані накази винесені з
урахуванням вимог ст. 149 КЗпП України в
частині дій відповідача щодо отримання
пояснень, обставини яких підтверджені
письмовими поясненнями позивача та
показаннями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 і долученим до матеріалів
справи актом від 11 березня 2014 року.

У відповідності до вимог ст. 40 ч.1 п.3
КЗпП України трудовий договір може
бути розірвано уповноваженим органом у
випадках систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Суд вважає необгрунтованим посилання
позивача на упереджене ставлення до
неї з боку адміністрації філії, де вона
працює. В судовому засіданні
встановлено, що після написання заяви
про своє звільнення за власним
бажанням позивач звернулась із заявою
про відкликання та про продовження
роботи. Разом із тим через находження у
стані тимчасової непрацездатності
відповідачем наказ за № 61-к від 11
березня 2014 року, який виданий в м. Києві,
було скасовано наказом № 68-к від 25
березня 2014 року. Окрім того, через
порушення позивача у минулому вказані
епізоди були документовані актами,
наслідком яких стало рішення загальних
зборів трудового колективу від 22
квітня 2014 року. Неявка позивача на
спільне засідання адміністрації та
профспілкового комітету стала
причиною відкладення засідання від 14
квітня 2014 року, а рішення за протоколом
№ 1 від 23 квітня 2014 року про надання
згоди на звільнення позивача з
наступним наказом за № 90-к від 23 квітня
2014 року прийнято начальником
Інспекції, а не начальником філії, де
працювала позивач.

З урахуванням вказаного суд вважає
обгрунтованими накази за №77к від 01
квітня 2014 року і № 79к від 02 квітня 2014
року, що у свою чергу з урахуванням
неналежної підготовки документів
ОСОБА_6 є підставою для винесення
наказу № 90/к від 23 квітня 2014 року.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
розподіляються судові витрати.

Керуючись ст. 209-215 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
про скасування наказів за № 77к від 01
квітня 2014 року, №79к від 02 квітня 2014 року
та № 90-к від 23 квітня 2014 року Інспекції
з питань підготовки та дипломування
моряків, поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати та
моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя С.М. Жигулін