АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження№ 22-ц /790/5950/14
Головуючий 1 інст. -
Категорія: право власності
Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого -
Гуцал Л.В.,

суддів
-Коростійової В.І., Кірсанової Л.І.,

за участю
секретаря - Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського
районного суду міста Харкова від 15
липня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання права власності в порядку
забудови та в порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

встановила:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулася
до суду з позовом, в якому просила:

- визнати за нею право власності на
1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (далі
спірний будинок) в порядку спільної
сумісної власності подружжя;

- визнати за нею право власності на
1/2 частину спірного житлового будинку
в порядку спадкування за законом після
смерті чоловіка ОСОБА_6

Посилалась на те, що на підставі
рішення Жихарської селищної ради
депутатів трудящих № 9 від 10 квітня 1957
року земельна ділянка під забудову
житлового будинку АДРЕСА_1 була надана
ОСОБА_7. Останній разом із своєю
дружиною - ОСОБА_8 побудували на цій
земельній ділянці одноповерховий
однокімнатний житловий будинок
загальною площею 38 кв. м. та надвірні
будівлі - сараї літ. «Б» та літ. «В».

22 грудня 1973 року позивач зареєструвала
шлюб із ОСОБА_6 - сином подружжя ОСОБА_8,
і з того часу стала постійно проживати
в спірному будинку, де народилися їх
діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Згодом, між позивачем та її чоловіком, з
одного боку, та його батьками, з іншого
боку, було укладено усну домовленість
про спільне будівництво нового
житлового будинку замість старого.
Починаючи з 1973 року, позивач та її
чоловік за рахунок власних коштів та
спільної праці членів сім'ї фактично
побудовали новий будинок, який і є
спірним. При цьому допомога батьків
ОСОБА_6 зводилась до їх згоди на ведення
робіт, надання порад, приийняття
спільних рішень щодо облаштування
приміщень, догляду за дітьми та
приготування їжі. Більшість
будівельних робіт виконував ОСОБА_6,
який був фахівцем в галузі будівництва,
велику кількість підсобних робіт
виконувала позивач, для здійснення
певних робіт запрошувалися наймані
працівники. Внаслідок багаторічного
виконання будівельних робіт житловий
будинок та надвірні будівлі істотно
змінилися та збільшилися у свої
вартості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.
Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 серпня 2009 року
право власності на спірний житловий
будинок з надвірними будівлями було
визнано за ОСОБА_8 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7 У ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла
ОСОБА_8 Після смерті подружжя ОСОБА_8,
позивач з чоловіком продовжили
покращення умов проживання родини.
Вважає, що оскільки спірний будинок
фактично був побудований за спільні
грошові кошти членів сім'ї та
внаслідок спільної праці позивача, її
чоловіка, а також їх дітей, є підстави
для визнання будинку об'єктом права
спільної сумісної власності позивача
та ОСОБА_6, де їй має належати 1/2 частина
спірного будинку. Враховуючи, що ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер, а вона є єдиним
прийнявшим спадщину спадкоємцем
померлого, вважає, що має право на 1/2
частину спірного домоволодіння в
порядку спадкування за ОСОБА_6

ОСОБА_1 звернулася до суду із
зустрічним позовом (т.1 а.с.129,130), в якому
просила визнати за нею право власності
на 1/ 2 частину спірного житлового
будинку з надвірними будівлями в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2
року.

Посилалась на те, що є рідною онукою
ОСОБА_8, якій на праві власності
належить спірне домоволодіння.
Спадкоємцями першої черги після
смерті ОСОБА_8 був її син ОСОБА_6 -
чоловік позивача ОСОБА_2, а також
ОСОБА_10 - батько ОСОБА_1, який помер у 1987
році. У встановленому законом порядку
вона звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті баби за правом
представлення.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 взаємних вимог не
визнали.

Треті особи вважали позов ОСОБА_2
обгрунтованим та заперечували проти
зустрічних позовних вимог.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 15 липня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_8 та
зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції змінити,
скасувавши в частині відмови у
задоволенні її позовних вимог, а в
іншій частині рішення залишити без
змін (т.2 а.с.107-110).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та визнати за нею право
власності на 1/2 частину спірного
будинку після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7
(т.2 а.с.101-104).

Як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 посилаються на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального і процесуального
права.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно до вимог ст. 303
ЦПК України, судова колегія вважає, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню.

Матеріалами справи встановлено та
визнається сторонами, що з 1947 року
ОСОБА_7 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_8 Від шлюбу вони мали двох
дітей - ОСОБА_6, (який з 1973 року був
одружений з позивачем ОСОБА_2) та
ОСОБА_10 (батька відповідача ОСОБА_1).

На підставі договору про право на
забудову будинку та безстрокового
користування земельною ділянкою від 11
липня 1953 року ОСОБА_7 було надано
земельну ділянку площею 1200 кв. м. під
індивідуальну забудову
одноповерхового житлового будинку
АДРЕСА_1 площею 18 кв. м., сараю та
вбиральні ( т.1 а.с. 19,20). У 1953 році
будинок був побудований (літ.А-1).

Із акту поточних змін від 14 червня 1978
року (інвент.справа №66218, а.с.13)
вбачається, що старий будинок (літ.А-1)
та сарай (літ.Б) знесли та у 1977 році
побудували новий житловий будинок,
новий сарай та погріб. Про це зазначає і
позивач ОСОБА_2

Після завершення будівництва
забудовником ОСОБА_7 не було вирішено
питання про прийняття будинку до
експлуатації, та оформлення права
власності на це нерухоме майно у
відповідності із чинним на той час
законодавством, яке передбачало
обов'язкову реєстрацію будинків в
межах міст і селищ міського типу УРСР.

Разом з тим, за умови наявності акта
відведення земельної ділянки під
забудову та дозволів на забудову, якщо
будинок не введено в експлуатацію,
будівництво слід вважати таким, що
здійснювалось за законом та є
незавершеним (інвент. справа №66218 а. с.
58).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 помер.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 28 серпня 2009 року
було задоволено позов ОСОБА_8 -
встановлено факти, що мають юридичне
значення та визнано право власності на
спірний житловий будинок з надвірними
будівлями за ОСОБА_8 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_7 (інвент. справа №66218
а.с.69-70).

Проте, рішенням судової колегії
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
від 02 липня 2014 року за апеляційною
скаргою ОСОБА_2, рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 28 серпня 2009 року було
скасовано в частині визнання права
власності на спірний житловий будинок
за ОСОБА_8 і в цій частині в позові було
відмовлено (т. 2 а. с. 24-25).

Відмовляючи у задовленні позову ОСОБА_2
про визнання за нею права власності на
1/2 частину спірного будинку в порядку
спільної сумісної власності подружяя
суд першої інстанції виходив з
наступного:

- позивач не надала доказів на
підтввердження того що між ОСОБА_7 з
одного боку та ОСОБА_6 і ОСОБА_2 з іншого
боку було укладено угоду про створення
спільної власності;

- позивач не надала доказів того,
що вона набула права власності на
частину спірного будинку внаслідок
укладення правочину:

- не надано доказів того, що
будівництво спірного житлового
будинку здійснювалось тільки за
спільні особисті кошти ОСОБА_6 та
ОСОБА_2.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 в частині визнання за нею
права власності на 1/2 частину цього ж
будинку в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка - ОСОБА_6,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не надала доказів на
підтвердження факту прийняття
спадщини ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7

Судова колегія не погоджується з
мотивами з яких суд першої інстанції
відмовив у позові ОСОБА_2, оскільки
такого висновку суд дійшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації.Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна) (ч.ч.2,3
ст.331 ЦК).

Судом установлено, що спірний будинок
не був введений в експлуатацію за
життя забудовника ОСОБА_7 за діючим на
той час законодавством. Спадкоємцями
останнього питання про введення
спірного будинку в експлуатацію у
передбаченому законом порядку також не
вирішувалось. Із пояснень сторін
вбачається, що спірний будинок наразі є
добудованим.

Суд першої інстанції підставно
встановив, що спірний будинок не є
об'єктом права власності як «житловий
будинок», оскільки в установленому
законом порядку не введений в
експлуатацію та не зареєстрований.
Разом з тим, встановивши цей факт, суд
першої інстанції передчасно відмовив у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за
недоведеністю, фактично вирішивши спір
по суті.

Судова колегія відмовляє у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 з тих підстав, що
вирішення спору щодо права власності
на спірний будинок можливо лише за
умови прийняття його в експлуатацію
компетентними органами.

Кожна із сторін має право звернутись до
компетентних органів для вирішення
питання про введення спірного будинку
в експлуатацію без визначення його
власника, а після цього вирішити спір
про право власності на спірний об'єкт
нерухомості в позасудовому порядку чи
шляхом звернення до суду.

Рішення в цій частині підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_2 з інших підстав.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР 1963 року, чинним
на час відкриття спадщини після смерті
ОСОБА_7, часом відкриття спадщини
визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв.

Системний аналіз положень Розділу VІІ
«Спадкове право» ЦК УРСР 1963 року
свідчить, що до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті. Аналогічна за змістом і
ст.1218 ЦК України.

Статтєю 1266 ЦК УКраїни, передбачено, що
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Судовим розглядом встановлено та
визнається сторонами, що ОСОБА_8, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року є рідною
бабою ОСОБА_1, батько якої - ОСОБА_10
помер у 1987 році.

Після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_1 у
встановлений законом строк прийняла
спадщину та є спадкоємицею баби за
правом представлення.

Судом також встановлено, що ОСОБА_8 за
життя не набула права власності на
спірний будинок. Рішення
Червонозаводського районного суду м.
Харкова від 28 серпня 2009 року, яким за
ОСОБА_8 було визнано право власності на
цей будинок, скасовано.

З огляду на те, що забудовник ОСОБА_7 за
життя також не набув права власності на
спірну нерухомість, відсутні підстави
вважати, що після його смерті, дружина
останнього - ОСОБА_8 набула права
власності на спірний будинок чи на його
частку, прийнявши спадщину фактичним
шляхом, як то помилково вважає ОСОБА_1

У разі смерті забудовника до
завершення будівництва до складу
спадщини входять його права та
обов'язки як забудовника ( п.8 Постанові
№ 7 Пленуму Верховного Суду України від
30 травня 2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування»).

Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_7 набув
статусу власника житлового будинку
відповідно до Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків» та Постанови про порядок
застосування цього Указу від 26 снрпня
1948 року, де зазначено, що підставою
виникнення у громадянина права
власності на жилий будинок був сам факт
збудування ним його з додержанням
вимог цих актів законодавства, у
данному випадку є помилковим.

Як встановлено судом та
підтверджується наявними у матеріалах
справи доказами, житловий будинок,
будівництво якого було завершено
забудовником ОСОБА_7 у 1953 році, був
знесений та у 1977 році збудований новий
будинок, який і є спірним. А отже норми
на які посилається ОСОБА_1, до спірних
правовідносин не можуть бути
застосовані.

Безпідставним є і посилання ОСОБА_1 в
апеляційній скарзі на те, що суд не
розглянув її вимог щодо визнання за нею
права власності на 1/2 частину спірного
будинку в порядку спадкування після
смерті діда - ОСОБА_7

Матеріали справи свідчать, що ці вимоги
не були предметом розгляду суду першої
інстанції. Ухвалою Червонозаводського
районного суду м.Харкова від 15 липня 2014
року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті
заяви про зміну позовних вимог та
роз'яснено право звернення до суду з
позовом в загальному порядку, оскільки
цивільно-процесуальним законодавством
не передбачено право змінювати
підстави та предмет спору на стадії
розгляду справи по суті. (т.2 а.с.39).

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України,
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах вимог, заявлених у
суді першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про
відмову у задоволенні позову ОСОБА_1
грунтується на законі і доводами
апеляційної скарги не спростовується.

Підстави для скасування чи зміни
рішення в цій частині відсутні.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1
ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного
суду міста Харкова від 15 липня 2014 року
змінити, скасувавши в частині відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання права власності в порядку
забудови та в порядку спадкування за
законом, і у задоволенні цих позовних
вимог відмовити з інших підстав.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді