Дата документу 04.11.2014
Справа № 334/1398/14-ц
Провадження № 2/334/1872/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Колесник С.Г.

при секретарі Манюхіні О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Запоріжжі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний
нотаріус ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору відчуження
земельної ділянки та дачного будинку,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулась до суду з позовом
про визнання недійсним договорів
відчуження земельної ділянки та
дачного будинку. При цьому в позові
вказала, що 07 серпня 1959 року було
зареєстровано шлюб між нею та ОСОБА_6, з
яким вона спільно, однією сім'єю
мешкала до його смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер. Під час
сумісного проживання з померлим ними
було придбано земельну ділянку в
дачному кооперативі "Гіпроелектро".
Приблизно у 2004 році продали свою дачну
ділянку з будинком , а натомість купили
земельну ділянку АДРЕСА_1 та будинок, що
був на ній розташований.

Після смерті чоловіка, їй від синів
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які подали до
нотаріуса заяви про прийняття спадщини
після смерті батька, стало відомо, що за
ОСОБА_6 право власності на вказану
земельну ділянку та дачний будинок на
момент його смерті не зареєстровано, а
зареєстровано за відповідачкою, їх
онукою.

Вважає, що договір купівлі-продажу
земельної ділянки АДРЕСА_1 від 30.09.2013р.
та Договір купівлі-продажу дачного
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, від 30.09.2013р, який посвідчені
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
укладені між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 повинно
бути визнано недійсними, через те, що
при укладанні вказаних угод не було ї
згоди на відчуження спільно набутого
майна. Бо на час їх укладення,
реєстрація розірвання шлюбу між ними
у органах РАГС не було проведена, шлюб
не припинено, а тому спірне майно є їх
спільним.

В судовому засіданні представник
позивачки адвокат ОСОБА_8 підтримуючи
доводи позову, просив його
задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_6 і
ОСОБА_9 проти задоволення позову
заперечували, про що надали письмові
пояснення.

3-ті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтримали
доводи позову, просили його
задовольнити, при цьому додали, що їх
батькам належала земельна ділянка
АДРЕСА_2, яка була батьком
приватизована. Після обміну із
сусідами, було придбано земельну
ділянку №6 із будинком, який вони
помагали добудовувати.

3-тя особа приватний нотаріус ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилась, про день
та час слухання справи повідомлена
завчасно, причин неявки до суду не
повідомила, заперечень щодо позову не
надала.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до наступних висновків.

Cудом встановлено, що 07.08.1959 року між
ОСОБА_10 та ОСОБА_1 укладений шлюб,
зареєстрований Святіловським
СельЗАГС Градижского району
Полтавської області

Рішенням Орджонікідзеського народного
суду м.Запоріжжя від 21.12.1972 року шлюб
між ними розірваний.

Актовий запис про державну реєстрацію
розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_1
№86 виконаний 18.09.2013 року.

Таким чином, у відповідності до ст.44
КпШС УРСР, яка була чинна на момент
прийняття рішення від 21.12.1972 р. шлюб
позивача з ОСОБА_6 не був припиненим.

Згідно договору купівлі-продажу
дачного будинку від 30.09.2013 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 1689, ОСОБА_2 придбала дачний
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 47,3 кв.м.

Згідно договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 30.09.2013 року,
укладеного між мною та ОСОБА_6,
посвідчений приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, зареєстрований в
реєстрі за № 1690, ОСОБА_2 придбала
земельну ділянку , що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер
:04:043:0115.

В обґрунтування позову позивачка та її
адвокат посилаються на те, що
зазначені дачний будинок і земельна
ділянка на час їх відчуження
відповідачці, були об'єктом сумісної
власності подружжя, тобто позивачки та
ОСОБА_6

Але вказаний висновок проти ричить
доказам наявним у справі, а саме :

Згідно рішення виконавчого комітету
Запорізької міської ради за № 106/46 від
25.03.2004 року «Про передачу у власність
земельних ділянок по АДРЕСА_1, передачу
у власність та в оренду земельних
ділянок членам дачно-будівельного
товариства для дачного будівництва»
передано членам дачно-будівельного
товариства «Гіпроелектро», згідно з
додатком, у власність земельні ділянки
загальною площею 2,4181 га (землі, які
використовуються для відпочинку) по
АДРЕСА_1 для дачного будівництва за
рахунок земель Запорізької міської
ради.

Відповідно до додатку до рішення
виконавчого комітету ЗМР від 25.03.2004
року № 106/46 ОСОБА_6 як члену кооперативу
передано у власність земельну ділянку
за НОМЕР_1, площею 0,0450 га.

Ст. 57 СК України передбачає, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є:

земельна ділянка, набута нею, ним за час
шлюбу внаслідок приватизації
земельної ділянки, що перебувала у її,
його користуванні, або одержана
внаслідок приватизації земельних
ділянок державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України

Безоплатна передача у приватну
власність комунальної власності члену
кооперативу є приватизацією та такі
об'єкти не є сумісною власністю
подружжя.

Таким чином, зазначена земельна
ділянка АДРЕСА_2 була одноособовою
власністю ОСОБА_6.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26.07.2004 року,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_11,
ОСОБА_6 продав земельну ділянку
АДРЕСА_2, дачно-будівельного
кооперативу «Гіпроелектро», площею 0,0450
га за 22923 грн. Вказаний договір
посвідчений ОСОБА_12, приватним
нотаріусом Запорізького міського
нотаріального округу Запорізької
області 26.07.2004 року за р № 1056.

Відповідно до договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26.07.2004 року,
укладеного між ОСОБА_13, які діє від
імені ОСОБА_14, ОСОБА_6 купив земельну
ділянку АДРЕСА_1, площею 0,0459 га за 23381
грн. Вказаний договір посвідчений
ОСОБА_12, приватним нотаріусом
Запорізького міського нотаріального
округу Запорізької області 26.07.2004 року
за р № 1058.

Таким чином, суд погоджується із
запереченнями представників
відповідачки, що після продажу своєї
одноосібної власності - земельної
ділянки АДРЕСА_2, ОСОБА_6 він в той же
день за гроші, вилучені від продажу
земельної ділянки, купив земельну
ділянку АДРЕСА_1 (спірна земельна
ділянка), бо вказані договори
купівлі-продажу земельних ділянок
укладені в один день, про що свідчить
реєстрований номер договорів №№ 1056 та
1058, із незначною різницею в розмірі
земельних ділянок 0,0450 га та 0,0459 га та
їх вартості в 458 гривень, а тому це не є
об'єктом спільної власності подружжя .

Що також підтверджено п. 2
оспорюваного договору купівлі-продажу
земельної ділянки, за яким земельна
ділянка належить ОСОБА_6 на підставі
Договору купівлі-продажу земельної
ділянки, посвідченого ОСОБА_12,
приватним нотаріусом Запорізького
міського нотаріального округу
Запорізької області 26.07.2004 року за р №
1058 та державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЗП
№ 088018, виданого Запорізьким міським
управлінням земельних ресурсів 06.09.2004
року, зареєстрованого Запорізькою
міською радою Запорізької області в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та
право постійного користування землею,
договорів оренди за № 779.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» N11, від 21 грудня 2007 року не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте за час шлюбу, але за кошти, які
належали одному з подружжя особисто.

Таким чином, договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, за яким
право власності набуто відповідачкою
правомірно ОСОБА_6, без погодження з
позивачкою, так як вона була його
особистою власністю.

Щодо спірного дачного будинку, то
необхідно зазначити, що він не був
придбаний чи збудований під час
перебування в шлюбі з позивачкою
ОСОБА_6, так як згідно технічного
паспорту до спірного дачного будинку
він збудований в 1987 році, а також всі
прибудинкові помешкання до нього теж
забудовані в 1987 році, окрім душу, який
має 2006 рік забудівлі, що доказує що цей
спірний дачний будинок перейшов до
ОСОБА_6 разом з спірною земельною
ділянкою, при її придбанні, що
підтверджує зазначений вище договір
купівлі-продажу. Через те, що він не був
оформлений на момент купівлі спірної
земельної ділянки ОСОБА_6, то він й не
склав щодо дачного будинку окремий
договір купівлі-продажу, але оформив
його самостійно, окремо від позивачки
тільки в 2013 року, що підтверджується
копією відповідного свідоцтва про
право власності на нерухоме майно та
заява про передачу дачного будинку у
власність.

Окрім того, з технічного паспорту до
спірного дачного будинку вбачається,
що до реєстрації право власності на
нього за ОСОБА_6 він належав ОСОБА_14
станом на 2004 рік, що доказує, що він не
був збудований ОСОБА_6 під час
перебування в шлюбі з позивачкою, а
придбаний разом зі спірною земельною
ділянкою.

Посилання 3-х осіб на ту обставину, що
після придбання ОСОБА_6 спірного
дачного будинку, він за рахунок їх
спільних коштів і особистої участі
значно покращився, не є підставою для
визнання договору купівлі-продажу
дачного будинку недійсним, а може стати
підставою для присудження грошової
компенсації в цій частині.

У відповідності до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що спірні земельна ділянка та дачний
будинок не були об'єктами спільної
власності подружжя, а тому згоди
дружини - позивачки ОСОБА_1 на їх
укладання не потребувалось, тому
підстав для визнання їх недійсними
через невідповідність сімейному
кодексу немає, а тому у задоволенні
позову повинно бути відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212, 213 ЦПК України,
ст.ст.44 КпШС УРСР, ст.ст.65,67,68 СК України,
ст.ст. 203, 215 ЦК України,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватний
нотаріус ОСОБА_5 про визнання
недійсним договору відчуження
земельної ділянки та дачного будинку -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особа, без участі якої
було постановлено рішення, має право
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя:
Колесник С. Г.