АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 214/9323/13-ц
Провадження 22-ц/774/2275/К/14
Категорія № 46(І)
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є.,
Михайлів Л.В.,

при секретарі: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на рішення
Саксаганського районного суду м.
Кривого Рогу від 02 жовтня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, зняття з реєстраційного
обліку та виселення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні жилим приміщенням.
Уточнивши позовні вимоги, в останній їх
редакції позивач ОСОБА_4 просила суд
визнати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням та зняти їх з
реєстраційного обліку, а також
виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з квартири за
адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4
зазначила, що квартира АДРЕСА_2
належить їй на праві приватної
власності. У зазначеній квартирі з
моменту її придбання проживають
позивач ОСОБА_4, її діти: ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. З
липня 2008 року у спірній квартирі як
цивільний чоловік почав проживати
відповідач ОСОБА_3 08.07.2008 року позивач
зареєструвала його місце проживання в
своїй квартирі зі строком права
проживання до 07.07.2009 року. В цьому ж році
позивач на прохання відповідача ОСОБА_3
зареєструвала у зазначеній квартирі
його матір - відповідача у справі
ОСОБА_5, яка з моменту реєстрації і до
цього часу в квартирі не проживала.
Сімейне життя позивача з відповідачем
ОСОБА_3 не склалося, відносини з ним
припинилися у вересні 2013 року. Всі
комунальні послуги по квартирі сплачує
позивач ОСОБА_4 На теперішній час
позивач має намір продати спірну
квартиру, однак, відповідач ОСОБА_3
продовжує проживати у спірній
квартирі, зніматися з квартирного
обліку та змінити місце проживання у
добровільному порядку не бажає, у
зв'язку з чим ОСОБА_4 звернулася до суду
з даним позовом.

Рішенням Саксаганського районного
суду м.Кривого Рогу від 02 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано ОСОБА_5 такою, що втратила право
на користування квартирою АДРЕСА_1. В
іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
судовий збір у сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі позивач
ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позову та ухвалити в цій
частині нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_4

Зокрема, позивач посилається на те, що
судом при ухваленні рішення не взято до
уваги, що сімейне життя з відповідачем
ОСОБА_3 у неї не склалось і з вересня 2013
року відносини між ними припинилися,
але відповідач і до сьогоднішнього дня
проживає у спірній квартирі,
виселятись та зніматися з
реєстраційного обліку не бажає. Усі
обов'язки по утриманню спірного
помешкання сплачує позивач, хоча
нараховуються вони і на відповідачів
також, що тягне за собою додаткові
витрати для позивача та порушує її
майнові права.

Також апелянт посилається на те, що на
даний час вона має намір відчужити свою
квартиру, але у зв'язку з тим, що у
квартирі зареєстровані відповідачі,
позивач не має можливості скористатися
повним правом розпорядження своєї
власністю.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає, що суд
першої інстанції при ухваленні рішення
не надав належної правової оцінки її
доводам, дійшов необгрунтованого
висновку про необхідність відмовити у
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3,
висновки суду, на її думку, не
узгоджуються з положеннями
законодавчих актів України та
обставинами справи.

Крім того, суд першої інстанції не
надав належної правової оцінки поданим
позивачем доказам вчинення
відповідачем ОСОБА_3 правопорушень, які
направлені проти неї та членів її сім'ї
у зв'язку зі зміною позивачем замків
від вхідних дверей спірної квартири.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач ОСОБА_3 просить її
відхилити, а рішення суду, як законне та
обґрунтоване, на його думку, залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору
купівлі-продажу від 28 березня 2008 року,
позивач ОСОБА_4 придбала однокімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки №9 від 16.07.2013
року, у вказаній квартирі
зареєстрована позивач ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_3, її донька ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та син позивача і
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідач ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та відповідач ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_5.

Звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_5, ОСОБА_4 посилалася на те, що
відповідач ОСОБА_5 у спірній квартирі
жодного дня з моменту реєстрації у ній
не проживала.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в
цій частині та визнаючи відповідача
ОСОБА_5 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, суд
першої інстанції виходив з їх
доведеності та обґрунтованості.

У цій частині рішення суду сторонами не
оскаржено, у зв'язку з чим, на підставі
частини 1 статті 303 ЦПК України і
зважаючи на роз'яснення, викладені в п.
15 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в частині
визнання відповідача ОСОБА_5 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, не перевіряє.

Звертаючись до суду з позовом до
ОСОБА_3, позивач ОСОБА_4 посилалася на
те, що її сімейні відносини з
відповідачем ОСОБА_3 припинилися у
вересні 2013 року, однак у добровільному
порядку виселитися та знятися з
реєстраційного обліку відповідач
відмовляється.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 в цій частині, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не надано доказів підстав втрати
ОСОБА_3 права користування спірною
квартирою, доказів на підтвердження
неможливості спільного проживання з
ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно статті 47 Конституції України
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла.
Держава гарантує не тільки свободу
його придбання, але й можливість
стабільного користування житлом, його
недоторканість, а також недопущення
примусового позбавлення житла, не
інакше, як на підставі закону і за
рішенням суду.

Відповідно до вимог ст.9 ЖК України,
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбаченим законом.

Частинами 1, 4 ст.156 ЖК України визначено,
що члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належить особи,
зазначені в частині другій ст.64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Згідно ч.ч.2,3 ст.64 ЖК України до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. Якщо особи, зазначені в
частині другій цієї статті, перестали
бути членами сім'ї наймача, але
продовжують проживати в займаному
жилому приміщенні, вони мають такі ж
права і обов'язки, як наймач і члени
його сім'ї.

Згідно ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснено, що, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи
вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.15
постанови від 1 листопада 1996 р. N 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя",
наявність чи відсутність прописки
сама по собі не може бути підставою
для визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення,
або ж для відмови їй у цьому.

Статтею 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні»
передбачено, що зняття з реєстрації
місця проживання особи здійснюється на
підставі, зокрема, судового рішення,
яке набрало законної сили, про
позбавлення права власності на
житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
про виселення, про визнання особи
безвісно відсутньою або оголошення її
померлою.

Як вбачається з матеріалів справи,
згідно договору купівлі-продажу від 28
березня 2008 року, позивач ОСОБА_4
придбала однокімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Також матеріалами справи встановлено,
що з грудня 2008 року позивач перебувала
у фактичних шлюбних відносинах з
відповідачем без реєстрації шлюбу, що
підтвердила позивач ОСОБА_4 у позовній
заяві та суді першої інстанції.

Відповідно до відмітки у паспорті
відповідача, з 08 липня 2008 року ОСОБА_3
зареєструвався у спірній квартирі та
мешкав там з позивачем ОСОБА_4 однією
сімєю без реєстрації шлюбу. Тобто набув
права користування спірною квартирою
як член сім'ї власника квартири.

У зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що, зареєструвавшись у квартирі
позивача з її згоди та як член її сім*ї,
відповідач набув права користування
нею.

Належних та допустимих доказів
наявності підстав визнати відповідача
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням
позивачем не надано.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
на те, що сімейне життя з відповідачем
ОСОБА_3 у неї не склалось і з вересня 2013
року відносини між ними припинилися,
але відповідач і до сьогоднішнього дня
проживає у спірній квартирі,
виселятись та зніматися з
реєстраційного обліку не бажає, не
беруться до уваги колегією суддів,
оскільки не є підставою для
задоволення позову ОСОБА_4 та, навпаки,
підтверджують факт проживання
відповідача у спірній квартирі та
користування нею

Доводи апеляційної скарги про те, що
усі обов'язки по утриманню спірного
помешкання сплачує позивач, хоча
нараховуються вони і на відповідачів
також, що тягне за собою додаткові
витрати для позивача та порушує її
майнові права, не можуть бути взяті до
уваги колегією суддів, оскільки ст.322 ЦК
України тягар утримання майна
покладено на його власника.

Також не можуть бути підставою для
скасування законного та
обґрунтованого рішення суду доводи
апеляційної скарги про те, що на даний
час позивач має намір відчужити свою
квартиру, але у зв'язку з тим, що у
квартирі зареєстровані відповідачі, не
має можливості скористатися повним
правом розпорядження своєї власністю,
оскільки відповідач ОСОБА_3 наділений
лише правом користування спірною
квартирою, однак не має права власності
на неї, тому не може чинити перешкод
ОСОБА_4 у розпорядженні нею своєю
квартирою.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції при ухваленні
рішення не надав належної правової
оцінки доводам позивача, дійшов
необгрунтованого висновку про
необхідність відмовити у задоволенні
позовних вимог до ОСОБА_3, висновки
суду, на її думку, не узгоджуються з
положеннями законодавчих актів
України та обставинами справи, не
беруться до уваги колегією суддів,
оскільки спростовуються матеріалами
справи та зводяться до переоцінки
позивачем доказів та незгоди по їх
оцінці судом.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не надав належної
правової оцінки поданим позивачем
доказам вчинення відповідачем ОСОБА_3
правопорушень, які направлені проти
неї та членів її сім'ї у зв'язку зі
зміною позивачем замків від вхідних
дверей спірної квартири, не беруться до
уваги колегією суддів, оскільки не
можуть бути підставою для задоволення
позову ОСОБА_4 в межах заявлених
позовних вимог.

Не є підставою, на думку колегії суддів,
для задоволення позову посилання в
апеляційній скарзі на те, що відповідач
ОСОБА_3 є тимчасовим жильцем спірної
квартири, оскільки не підтверджені
належними доказами. Натомість, як
вбачається із матеріалів справи,
відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у
квартирі як член сім*ї позивача та
набув права користування спірним
житловим приміщенням саме як член сім*ї
ОСОБА_4 Крім того, згідно відповіді
начальника Саксаганського РВ у
м.Кривому Розі на звернення позивача
ОСОБА_4 їй повідомлено, що за зверненням
відповідача ОСОБА_3 штамп про
реєстрацію місця проживання у його
паспорті було приведено у
відповідність чинному законодавству,
тобто здійснено його без дати
кінцевого терміну реєстрації та
роз'яснено позивачу, що внесення
кінцевої дати реєстрації у штампі
паспорту не передбачено нормами
закону.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в
достатньо повному обсязі встановив
права і обов'язки сторін, що брали
участь у справі, обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду обґрунтовані і
підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, тому
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін на
підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-314,316 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Саксаганського районного
суду м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: