Справа № 2-2948/12 Головуючий у І
інстанції Нікушин В.В.Провадження №
22-ц/780/4849/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.МКатегорія 26 08.12.2014
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 19
лютого 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» ) звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
04 квітня 2006 року між акціонерним
комерційним банком «Райфайзенбанк
Україна», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «ОТП
Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1
укладено кредитний договір №
МL-009/225/2006 (з додатковими договорами до
нього: №1 від 30 липня 2007 року; №2 від 04
березня 2009 року; №3 від 02 червня 2009 року;
№4 від 04 листопада 2010 року та №5 від 02
квітня 2010 року), за умовами якого банк
надав позичальнику кредит у сумі 155 152
євро зі сплатою плаваючої процентної
ставки, яка складається з фіксованого
відсотка у розмірі 6,00% річних та FIDR,
строком до 04 квітня 2026 року. Банк
виконав свої зобов`язання за кредитним
договором, надавши позичальнику
вказані кредитні кошти шляхом
перерахування їх з кредитного рахунку
на поточний рахунок позичальника,
відкритий на її ім`я у банку.

Позивач зазначав, що 27 травня 2010 року
між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» був укладений
договір купівлі - продажу кредитного
портфелю, за умовами якого ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» набуло право вимоги
до ОСОБА_1. за кредитним договором №
МL-009/225/2006 від 04 квітня 2006.

Посилаючись на те, що відповідач свої
зобов'язання за кредитним договором
належним чином не виконує, позивач з
урахуванням збільшення розміру
позовних вимог, просив стягнути з
ОСОБА_1 на свою користь заборгованість
за вказаним кредитним договором від 04
квітня 2006 року, яка утворилась станом
на 12 листопада 2012 року у розмірі 163 119,47
євро, що за офіційним курсом
Національного банку України становить
1 655 061 грн. 36 коп., та пеню за
прострочення виконання зобов'язань у
розмірі 5 222 018 грн. 54 коп., а
всього на загальну суму 6 877 079 грн. 90 коп.
Також позивач просив стягнути з
відповідача судовий збір у розмірі 3 219
грн.

Заочним рішенням Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 19 лютого 2012 року позов
ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1. на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» заборгованість за
кредитним договором від 04 квітня 2006
року у розмірі 163 119,47 євро, що
еквівалентно 1 655 061 грн. та пеню у
розмірі 5 222 018 грн. 54 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1. просить
заочне рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позову ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» відмовити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з`явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним
вимогам закону в повному обсязі не
відповідає.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Статтею 516 ЦК України передбачено, що
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що 04
квітня 2006 року між акціонерним
комерційним банком «Райффайзенбанк
Україна», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений
кредитний договір № МL-009/225/2006 (з
додатковими договорами до нього: №1 від
30 липня 2007 року; №2 від 04
березня 2009 року; №3 від 02 червня 2009 року;
№4 від 04 листопада 2010 року та
№5 від 02 квітня 2010 року), за умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 155 152 євро зі сплатою плаваючої
процентної ставки, яка складається з
фіксованого відсотка у розмірі 6,00%
річних та FIDR, строком до 04 квітня 2026
року (т.1. а.с. 7-10, 14-27).

Відповідно до п.1.1 кредитного договору
позичальник зобов'язалась повернути
банку суму отриманого кредиту,
сплатити відповідну плату за
користування кредитом і виконати всі
інші зобов`язання, визначених цим
договором.

Згідно з пунктом 4.1.1 кредитного
договору за порушення прийнятих на
себе зобов`язань стосовно повернення
кредитних коштів, сплати процентів за
користування кредитним коштами,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку пеню у розмірі 1% від суми
несвоєчасно виконаних боргових
зобов'язань за кожний день
прострочення.

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов`язань у
випадку невиконання позичальником
своїх боргових зобов`язань.

Також встановлено, що 27 травня 2011 року
між ПАТ «ОТП Банк» та позивачем
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладено
договір купівлі-продажу кредитного
портфелю (далі - Договір), відповідно до
якого ПАТ «ОТП Банк» продає
(переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг
Україна» права на кредитний портфель,
який включає в себе кредитні договори
(перелік яких міститься у додатку 1 до
цього договору), а позивач приймає
такий кредитний портфель та
зобов`язується сплатити на користь
продавця винагороду (т.1. а.с. 33-39).

Відповідно до пункту 3.3 даного Договору
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуває
усі права вимоги за кредитними
договорами, що є дійсними на дату
набрання чинності, включаючи, але не
обмежуючись правами вимоги до
боржників щодо сплати суми основного
боргу; правами вимоги до боржників щодо
сплати процентів, нарахованих на суму
основного боргу; правами вимоги до
боржників щодо сплати штрафних санкцій
та права нараховувати проценти та
штрафні санкції на суму основного
боргу за кредитними договорами з дати
набрання чинності.

Як вбачається з витягу з додатку до
договору купівлі-продажу кредитного
портфелю від 27 травня 2011 року
заборгованість ОСОБА_1 за кредитним
договором № МL-009/225/2006 від 04 квітня 2006
року становить 143 952, 58 євро, з яких:
заборгованість за основним боргом у
розмірі 132 893,92 євро, заборгованість за
відсотками у розмірі 11 058,66 євро (т.1,
а.с.40).

Тому доводи відповідача про те, що
позивач не надав доказів того, що до ТОВ
«ОТП Факторинг Україна» не перейшло
право вимоги за вказаним кредитним
договором, не ґрунтуються на
матеріалах справи та є безпідставними.

По справі встановлено, що у зв'язку з
неналежним виконанням взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість ОСОБА_1
перед банком, яка станом на 12 листопада
2012 року становить 163 119,47 євро, що
еквівалентно 1 655 061 грн. 36 коп., з яких:
заборгованість за кредитом у сумі 132
893,92 євро, що еквівалентно 1 348 383 грн. 44
коп.; заборгованість за відсотками у
сумі 30 225,55 євро, що еквівалентно 306 677
грн. 92 коп. Пеня за прострочення
виконання зобов'язань становить 5 222 018
грн. 54 коп. (т.1, а.с.220-221).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
законного та обґрунтованого висновку
про стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за кредитним
договором відповідно до положень
вказаного договору, договору
купівлі-продажу кредитного портфелю та
ст.526 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідач грошові кошти за кредитним
договором у сумі 155 152 євро не отримала,
є необґрунтованими та спростовуються
матеріалами справи.

Відповідно до пунктів 1.7-1.7.2 кредитного
договору банк здійснює видачу кредиту
позичальнику лише за умови
відповідності умов цього договору
умовам рішення кредитного комітету
банку. Видача кредиту здійснюється
однією сумою чи траншами згідно з
кредитною заявкою позичальника.
Кредит надається однією сумою чи
траншами шляхом дебетування
позичкового рахунку позичальника та
перерахування кредитних коштів за
реквізитами, вказаними у кредитній
заявці позичальника.

Як вбачається з кредитної заявки від 04
квітня 2006 року (додаток №2 до
кредитного договору від 04 квітня 2006
року), відповідач просила видати кредит
у розмірі 155 152 євро на поточний рахунок
НОМЕР_1, відкритий у відділенні
«Політехнічне» Райффайзенбанк Україна
на її ім`я (т.1, а.с.140).

Згідно з протоколом №57 засідання
кредитного комітету бізнес-лінії
«Приватні клієнти» вирішено надати
кредити приватним особам, погоджених
кредитним комітетом, зокрема, ОСОБА_1.
(змінила прізвище на ОСОБА_1) на суму 155
152 євро на строк 240 місяців. Даний
протокол підписаний головою
кредитного комітету Колечко Д.В. та
секретарем Савчук Є.В. (т.2, а.с.28-30).

З наявної в матеріалах справи виписки
по поточному рахунку вбачається, що 04
квітня 2006 року були зараховані та
видані кошти ОСОБА_1. з поточного
рахунку НОМЕР_1, відкритого на її ім`я, у
розмірі 155 152 євро (т.1, а.с.141-199).
Відповідач здійснювала погашення
кредитної заборгованості та останній
платіж здійснила у квітні 2011 року, що
свідчить про отримання нею кредиту та
визнання нею зобов'язань за кредитним
договором.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з рішенням суду в частині
стягнення пені у розмірі 5 222 018 грн. 54
коп., виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 551 ЦК України
передбачено, зокрема, що розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків.

Отже, частина третя статті 551 ЦК України
з урахуванням положень статті 3 ЦК
України щодо загальних засад
цивільного законодавства та частини
четвертої статті 10 ЦПК України щодо
обов'язку суду сприяти сторонам у
здійсненні їхніх прав дає право суду
зменшити розмір неустойки за умови, що
її розмір значно перевищує розмір
збитків.

Відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
03 вересня 2014 року (справа №
6-100цс14), яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України
є обов'язковою для всіх судів України.

Як зазначалось вище, заборгованість за
кредитом відповідача станом на 12
листопада 2012 року становить 163 119,47 євро,
що еквівалентно 1 655 061 грн. 36 коп., а
нарахована позивачем пеня за 1 рік
становить 5 222 018 грн. 54 коп., що значно
перевищує розмір боргу.

За таких обставини заочне рішення суду
в частині стягнення пені підлягає
зміні на підставі ст.309 ЦПК України у
зв'язку з незастосуванням судом норми
ч.3 ст.551 ЦК України, яка підлягала
застосуванню, зменшивши розмір пені до
розміру боргу за кредитним договором, а
саме, до 1 655 061 грн.

Інші доводи апеляційної скарги є
необгрунтованими та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 309, 313, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
19 лютого 2013 року в частині
стягнення пені - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» пеню у розмірі 1 655 061 (один
мільйон шістсот п'ятдесят п'ять
шістдесят одну) грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді