Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/5008/14
Головуючий у 1 інстанції: Воробйов
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.

Дашковська А.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у справі
за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО
ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулося до суду із вказаним позовом,
в обґрунтування якого зазначали, що
відповідно до укладеного договору
12.11.2010 року ОСОБА_3 отримала кредит в
сумі 15 400 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідачка підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір, що
підтверджується підписом на заяві.

На порушення умов кредитного договору
ОСОБА_3 взяті на себе зобов'язання не
виконала, внаслідок чого станом на
09.09.2013 року має заборгованість в
загальній сумі 34 759,43 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом - 19 362,57 грн., заборгованості по
процентам за користування кредитом -
10442,02 грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2823,44 грн., а
також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов
та правил надання банківських послуг:
500 грн. - штраф (фіксована частина), 1631,40
грн. - штраф (процентна складова).

Посилаючись на зазначені обставини,
банк просив стягнути з відповідачки
заборгованість за кредитним договором
від 12.11.2010 року у розмірі 34 759 грн. 43 коп.
та судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 06
жовтня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 34 759 грн.
43 коп., та судові витрати, пов'язані з
оплатою судового збору в розмірі 347 грн.
59 коп..

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст. 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору або
інших умов та вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом (ст.
525, 526 ЦК України).

Встановлено судом, що 12 листопада 2010
року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_3
було укладено договір приєднання, за
умовами якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
надало відповідачці кредитний ліміт у
сумі 15 400 грн. на платіжну картку, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

ОСОБА_3, підписуючи анкету-заяву про
приєднання до Умов та правил надання
банківських послуг від 12.11.2010 року,
погодилася, що вказана заява разом із
Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами
надання банківських послуг, а також
Тарифами, складає між нею та банком
договір про надання банківських послуг
(а.с.5-10).

Таким чином, при укладанні
вищезазначеного договору сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору, що
встановлюються для договорів даного
виду.

Довідкою про умови кредитування з
використанням кредитки «Універсальна
GOLD Light», а саме вказаний вид
кредитування був обраний
відповідачкою, що підтверджується її
підписом, передбачено щомісячне
погашення заборгованості по кредиту,
процентам і комісіям (мінімальний
платіж), розмір якого складає 7% від
залишку заборгованості на кінець
звітного періоду, але не менше 50 грн., до
25 числа місяця, наступного за звітним
(а.с.6).

За умовами п.6.5, 6.6 Умов та правил
надання банківських послуг клієнт
зобов'язувався: погашати
заборгованість за кредитом, відсоткам
за його використання, по перевитратам
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісію на умовах, передбачених
договором; у разі невиконання
зобов'язань за договором, на вимогу
банку виконати зобов'язання з
повернення кредиту (у тому числі
простроченого кредиту та Овердрафту)
оплатити винагороди банку (а.с.8 зворот).

Із наданого Банком розрахунку,
заборгованість відповідачки станом на
09.09.2013 року складає в загальній сумі 34
759,43 грн., яка складається із
заборгованості за кредитом - 19 362,57 грн.,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 10442,02 грн.,
заборгованості по комісії за
користування кредитом - 2823,44 грн. а
також 500 грн. - штраф (фіксована частина),
1631,40 грн. - штраф (процентна складова),
які нараховані відповідно до п.8.6. Умов
та правил надання банківських послуг,
при порушенні позичальником строків
платежів за будь-яким з грошових
зобов'язань, передбачених цим
договором більш, ніж на 120 днів,
позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від
суми позову.

Відповідачкою не спростовано
належними та допустимими доказами
вищеназваний розрахунок
заборгованості за кредитним договором,
а також не надано доказів щодо сплати
нею суми заборгованості.

Отже, задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
відповідачка неналежним чином
виконувала свої зобов'язання за
умовами укладеного 12.11.2010 року
договору, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість на загальну суму 34 759,43
грн., яка підлягає стягнення з
відповідачки.

Твердження апелянта про те, що сума
заборгованої за тілом кредиту не
відповідає сумі, яку вона отримала від
банку при укладенні кредитного
договору, є безпідставними з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 3.2 Умов та правил
надання банківських послуг клієнт
надає свою згоду, що кредитний ліміт
встановлюється за рішенням банку, та
клієнт надає право банку в будь-який
час змінити (зменшити або збільшити)
кредитний ліміт (а.с.7).

Збільшення кредитного ліміту
відбулося 08.02.2011 р. - до 16 400 грн., та 04.04.2011
р. - до 19 400 грн. (а.с.27,28).

Доводи апеляційної скарги про
необхідність застосування строку
позовної давності, в тому числі і до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені), суперечать вимогам ст.ст. 258, 266 ЦК
України, та не можуть прийняті до уваги
судовою колегією з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).
цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Як вбачається з матеріалів справи,
Банком нараховувалась комісія
відповідно до діючих тарифів,
передбачених у Довідці про умови
кредитування з використанням кредитки
«Універсальна GOLD Light» до договору,
укладеного 12.11.2010 року між банком та
ОСОБА_3 ( а.с.6)

В матеріалах справи міститься копія
поданої відповідачкою до ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заяви про прощення
неустойки (штрафу, пені) та розстрочки
виплати по кредиту від 30.01.2012 року, із
якої слідує про визнання ОСОБА_3
існування боргу (а.с.39).

Як вбачається із виписки по рахунку
відповідачка тривалий час
користувалася кредитними коштами та
частково виконувала зобов'язання за
цим кредитним договором, останній
платіж був нею внесений 08.09.2012 року у
сумі 50 грн. (а.с.29, 88).

З мотивів викладених вище, колегія
суддів приходить до висновку, що ОСОБА_3
вчинила дії щодо визнання нею боргу, а
тому у суду першої інстанції,
відповідно до положень ст.. 264 ЦК
України, були відсутні правові
підстави для застосування строку
позовної давності.

До того ж, з позовом до суду ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» звернувся в вересні 2013
року тобто у межах строку позовної
давності (а.с.1).

Апеляційна скарга не містить інших
доводів, з якими процесуальне
законодавство пов'язує можливість
прийняття рішення щодо скасування або
зміни оскаржуваного судового рішення.

Виходячи з вимог змагальності сторін,
обов'язків доказування і подання
доказів, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм процесуального та
матеріального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
його законність, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: