АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/3764/2014
інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року грудня місяця 09 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Пузанової
Л.В.Суддів:Фурман Т.Г. Чиркової К.Г.При
секретарі:Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 10
листопада 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Приватбанк» про визнання частково
недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» про визнання
третейської угоди недійсною,
зазначаючи, що на підприємстві за
місцем його роботи був запроваджений
картковий проект видачі заробітної
плати, він своєю заявою приєднався до
Правил та Тарифів ПАТ «КБ «Приватбанк».

28 серпня 2013 року він отримав кредитну
картку наведеного вище банку, в процесі
користування якою між сторонами виник
спір, який відповідач з посиланням на
третейську угоду у вигляді
третейського застереження в Умовах та
правилах надання банківських послуг,
бажає вирішувати у постійно діючому
Третейському суді при Асоціації
«Дніпровський Банківський Союз»,
звернувшись до нього з відповідним
позовом.

Вважаючи, що третейське застереження є
несправедливим по відношенню до нього,
як до споживача, та включене до Умов та
правил надання банківських послуг без
дотримання вимог ст.12 Закону України
«Про третейські суди», позивач просив
суд визнати недійсною третейську угоду
у вигляді третейського застереження в
Умовах та правилах надання банківських
послуг відповідачем.

Рішенням суду від 10 листопада 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення заявлених ним
вимог, зазначаючи, що висновки суду не
відповідають обставинам справи та
суперечать положенням Законів України
«Про захист прав споживачів» та «Про
третейські суди», а також зроблені без
врахування правової позиції
Конституційного Суду України,
викладеної в рішенні від 10.11.2011 року у
справі №1-26/2011.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Судом встановлено, що з серпня 2011 року
ОСОБА_5 є споживачем послуг ПАТ КБ
«Приватбанк» щодо відкриття
карткового рахунку для перерахування
та отримання заробітної плати.

28 серпня 2013 року ОСОБА_5 отримав видану
йому банком кредитну картку, щодо
виконання зобов'язань за якою між
сторонами виник спір.

Зокрема, у вересні 2014 року ПАТ КБ
«Приватбанк» звернулося до постійно
діючого Третейського суду при
Асоціації «Дніпровський Банківський
Союз» з позовом до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
/а.с. 4,5/.

В обґрунтування звернення за
вирішенням спору до третейського суду
товариство послалося на Умови та
правила надання банківських послуг, що
розміщені на офіційному сайті ПАТ КБ
«Приватбанк», є публічною офертою, що
містить істотні умови і правила
надання послуг банком, в тому числі,
третейське застереження, згідно якого
сторони домовилися всі спірні питання,
пов'язані з виконанням укладеного між
ними договору передавати на вирішення
суду згідно переліку судів, що
наведений в Умовах та правилах
(Постійно діючий третейський суд при
Асоціації «Дніпровський Банківський
Союз» міститься в цьому переліку) за
вибором сторони, що ініціює звернення
до суду.

У підтвердження наведеного вище факту
суду надано витяг із Умов і правил, які
затверджені наказом від 06 березня 2010
року №СП-2010-256 /а.с. 7/.

Звертаючись до суду з даним позовом
ОСОБА_5 зазначив, що третейське
застереження обмежує його права
споживача, порушує принцип рівності
сторін за договором, а також не може
бути застосованим до правовідносин, що
виникли у нього з відповідачем,
оскільки кредитний договір у письмовій
формі ними не укладався і про
третейське застереження при видачі
йому кредитної картки не йшлося.

Відповідно до ст.17 ЦПК України сторони
мають право передати спір на розгляд
третейського суду, крім випадків,
встановлених законом: Рішення
третейського суду може бути оскаржено
в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 5 Закону України «Про
третейські суди» передбачено, що
юридичні та/або фізичні особи мають
право передати на розгляд третейського
суду будь-який спір, який виникає з
цивільних чи господарських
правовідносин, крім випадків,
передбачених законом. Спір може бути
переданий на розгляд третейського суду
за наявності між сторонами третейської
угоди, яка відповідає вимогам цього
Закону.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.

На час затвердження відповідачем Умов
і правил надання банківських послуг, в
яких міститься третейське
застереження (06.03.2010р.) Закон «Про
третейські суди» не містив заборони на
укладення третейської угоди у спірних
правовідносинах.

Рішенням Конституційного Суду України
від 10 січня 2008 року у справі за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положень абзаців сьомого, одинадцятого
статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та
розділу VІІІ «Третейське
самоврядування» Закону України «Про
третейські суди» (справа про завдання
третейського суду) визнано, що
відповідно до чинного законодавства
підвідомчий суду загальної юрисдикції
спір у сфері цивільних і господарських
правовідносин може бути передано його
сторонами на вирішення третейського
суду, крім випадків, встановлених
законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12
ГПК України, стаття 6 Закону України
«Про третейські суди», оскільки,
гарантуючи право на судовий захист з
боку держави, Конституція України
водночас визнає право кожного
будь-якими не забороненими законом
засобами захистити свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань (частина п'ята статті 55
Конституції України). Це конституційне
право не може бути скасоване або
обмежене (частина друга статті 22,
стаття 64 Конституції України).

Крім того, згідно з роз'ясненнями,
викладеними в п.2 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 2009
року №2 «Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» договір сторін
про передачу спору на розгляд
третейського суду (стаття 17 ЦПК
України) не є відмовою від права на
звернення до суду за захистом.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.3 постанови від 30.03.2012 року №5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
за наявності у кредитному договорі
третейського застереження (окремої
третейської угоди) при вирішенні спору
суд має враховувати положення пункту 14
частини першої статті 6 Закону України
від 11 травня 2004 року №1701-ІV «Про
третейські суди» про те, що справи щодо
захисту прав споживачів, у тому числі
споживачів послуг банку (кредитної
спілки), не підлягають розгляду
третейськими судами. При цьому
відповідно до положень Закону України
«Про захист прав споживачів» банк не є
споживачем.

Отже, враховуючи, що на час викладення
банком в Умовах і правилах надання
банківських послуг третейського
застереження Закон України «Про
третейські суди» не містив заборони на
укладення третейської угоди в спірних
правовідносинах, а пунктом 14 стаття
зазначеного Закону доповнена Законом
України від 03 лютого 2011 року №2983-VІ «Про
внесення змін до статі 6 Закону України
«Про третейські суди» щодо
підвідомчості справ у сфері захисту
прав споживачів третейським судам»,
який набрав чинності12.03.2011 року,
колегія суддів погоджується з
висновком суду про відсутність
передбачених цивільним законодавством
підстав визнавати недійсною
третейську угоду у вигляді
третейського застереження в Умовах і
правилах надання банківських послуг,
затверджених відповідачем 03.03.2010 року.

Висновки суду відповідають обставинам
справи в межах наданих сторонами та
досліджених в судовому засідання
доказів і нормам матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, належних
доказах і, як такі, що висновки суду не
спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, колегія суддів не приймає до
уваги доводи апеляційної скарги щодо
заперечення факту укладення сторонами
кредитного договору, оскільки позивач
визнає факт отримання ним виданої
відповідачем кредитної платіжної
картки та факт використання цієї
картки, що свідчить про існування між
сторонами договірних відносин.

Твердження позивача про недодержання
письмової форми договору кредиту не
впливають на висновки суду щодо
дійсності третейського застереження в
Умовах та правилах надання банківських
послуг, враховуючи, що дійсність самого
кредитного договору не була предметом
судового розгляду в цій справі.

Юридично неспроможними є доводи
апеляційної скарги щодо порушення
викладеним в Умовах та правилах
надання банківських послуг
третейським застереженням його прав,
як споживача, так, як він відповідно до
положень ст.6 Закону України «Про
третейські суди» в редакції Закону
№2983-VІ (2983-17) від 03.02.2011р. вправі
звернутися за захистом своїх прав у
кредитних правовідносинах до
загального суду.

Що ж стосується доводів позивача щодо
недотримання відповідачем форми
третейської угоди при видачі йому
кредитної платіжної картки, і щодо
непоширення наведеного в Умовах і
правилах надання банківських послуг
третейського застереження на
правовідносини, що виникли у нього з
банком щодо виконання кредитних
зобов'язань, то колегія суддів вважає,
що наведені обставини стосуються не
дійсності оспореного ним третейського
застереження, а свідчать про те, що
ОСОБА_5 вважає третейську угоду щодо
нього неукладеною.

Таким чином, ці факти підлягають
дослідженню та перевірці при порушенні
третейським судом третейського
провадження у справі за заявою банку і
не потребують встановлення в судовому
порядку за заявою споживача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
ухвалено судом з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення про
задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 10 листопада 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис)

Судді: (два підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя

Л.В.Пузанова