Справа №493/193/14-ц
Провадження № 2/493/106/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.01.2014.

Балтський районний суд Одеської
області в складі :

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на цілісний комплекс,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в
якому просить визнати угоду
купівлі-продажу цілісного комплексу,
укладену між ним та відповідачем,
дійсною, такою, що відбулася, та визнати
за ним право власності на цілісний
комплекс, що складається з: гаражу (на
плані позначені літ. М) загальною
площею 71,6 кв. м., складу ПММ (літ. Г, г),
сторожки (літ. Т), воріт №1, огородження
№2, розташований на земельній ділянці
площею 1338 кв. м. по АДРЕСА_1 стверджуючи,
що 25.10.2012 року він уклав з відповідачем
угоду купівлі-продажу вище вказаного
цілісного комплексу, згідно якої
сплатив відповідачу гроші у сумі 27000
доларів США (розрахунок проводився в
національній валюті по курсу НБУ), а
відповідач передала йому
правовстановлюючі документи,
технічний паспорт на цілісний
комплекс, сам цілісний комплекс,
пообіцяла з'явитися до нотаріальної
контори для оформлення угоди
купівлі-продажу, але до теперішнього
часу відповідач ухиляється від
належного оформлення угоди, до
нотаріальної контори не з'являється.

Вказані вище обставини позбавили
позивача права володіти,
користуватися, розпоряджатися
придбаним нерухомим майном, з приводу
чого він змушений звернутися до суду з
позовом, надав суду заяву, в якій свої
заявлені вимоги підтримав у повному
обсязі, просить розглянути справу без
його участі.

Відповідач до судового засідання
не з'явилася, але надіслала на адресу
суду заяву, в якій позов визнала в
повному обсязі, підтвердила викладені
в позові обставини, в тому числі і те, що
наміру оформити угоду належним чином у
нотаріуса не має, просить справу
розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності згідно свідоцтва про право
власності від 26.05.2011 року, виданого
Балтською міською радою Одеської
області, належав цілісний комплекс,
розташований на земельній ділянці
площею 1338 кв. м. по АДРЕСА_1 що 25.10.2012 року
сторони уклали між собою договір
купівлі-продажу вище вказаного
цілісного комплексу, згідно якого
відповідач продала, а позивач придбав
цілісний комплекс за 27000 доларів США і
по акту прийому-передачі від 25.10.2012 року
відповідач передала, а позивач прийняв
цілісний комплекс, що відповідач
отримала від позивача вище вказану
суму грошей і взяла на себе
зобов'язання оформити угоду належним
чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13
Постанови пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657
ЦК України (із змінами, внесеними
згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від
11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, а
відповідно до ст. 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ухилилася від
нотаріального посвідчення договору,
про що повідомила в клопотанні про
розгляд справи без її присутності, де
вказала, що наміру з'явитися до
нотаріуса для посвідчення договору у
неї немає, тому втрачена можливість
посвідчення вище вказаного договору у
нотаріуса, а також встановлено, що
інших підстав нікчемності правочину в
даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за
можливе застосувати до спірних
правовідносин між сторонами вимог ч.2
ст.220 ЦК України, оскільки сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
виконання умов договору, але
відповідач ухилилася від його
нотаріального посвідчення, тому суд
може визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 25.10.2012 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Що стосується визнання права власності
на нерухоме майно, то як встановлено ч.3
ст.334 ЦК України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір
та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передає набуття права власності на ці
об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Таким чином, вище зазначені норми
законів приводять суд до висновку про
те, що земельна ділянка, на якій
розташований вище вказаний цілісний
комплекс, повинна перебувати у
власності відчужувача цих будівель і
лише в цьому випадку власник земельної
ділянки зобов'язаний отримувати її
кадастровий номер, тобто позивач
повинен був бути власником земельної
ділянки, на якій розміщений цілісний
комплекс. Позивач власником земельної
ділянки, на якій розташований цілісний
комплекс, не є, а тому, на думку суду, не
повинен вживати заходів до отримання
кадастрового номеру, що його право
користування на земельну ділянку
переходить разом із правом власності
на вище вказаний комплекс.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377,
640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.
ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що
відбулася угоду купівлі-продажу
цілісного комплексу, розташованого на
земельній ділянці площею 1338 кв. м. по
АДРЕСА_1 укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на цілісний комплекс, що складається з:
гаражу (на плані позначені літ. М)
загальною площею 71,6 кв. м., складу ПММ
(літ. Г, г), сторожки (літ. Т), воріт №1,
огородження №2, розташований на
земельній ділянці площею 1338 кв. м. по
АДРЕСА_1 який раніше на праві приватної
власності належав ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ