Номер провадження: 22-ц/785/5817/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Кравця Ю.І., Мартинової К.П.

при секретарі Железнова В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року по цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 ,
ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С
Т А Н О В И Л А

30.07.2014 року позивач звернулась до суду
з позовом та просила ухвалити рішення,
яким стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_4 грошові кошти за
договором позики у розмірі 300 000
гривень, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що 15
жовтня 2005 року відповідач ОСОБА_4, яка є
її онучкою, взяла у неї в борг грошові
кошти у сумі 300 000 гривень, про що
власноруч написала розписку.

Позивач стверджує, що ОСОБА_5 отримала
від неї грошові кошти перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_6, та використала дані
грошові кошти у інтересах та на користь
подружжя, а саме на придбання квартири
АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вона
неодноразово звертався до
відповідачів з вимогою повернути
гроші, проте, до теперішнього часу
гроші не повернули. На теперішній час
її онучка розірвала шлюб з ОСОБА_2

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_7 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
затверджував , що ніяких грошів ОСОБА_2
від позивачки він отримував , квартира
була придбана за власні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому
засіданні позов визнала та підтвердила
факт того, що вона, в 2005 році
перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2, взяла у
своєї бабусі ОСОБА_3 борг у сумі 300 000
гривень на придбання квартири. Крім
того стверджує, що її колишній чоловік
ОСОБА_2 знав про те, що вона бере кошти в
борг.для придбання квартири.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про
стягнення грошових коштів - задоволено
частково.

Суд стягнутив з ОСОБА_2, , ОСОБА_4, на
користь ОСОБА_3 суму боргу за
договором позики від 15.10.2005 року у
розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Суд стягнутив з ОСОБА_2, , ОСОБА_4, на
користь ОСОБА_3 судові витрати у
розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
рішення яким відмовити у задоволення
позову ОСОБА_3 посилаючись , що суд не
дослідив всіх обставин справи, не вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
скарги, заперечення на неї судова
колегія ,вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 15 жовтня 2005 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений
договір позики, про що написана
розписка. Згідно умов зазначеного
договору ОСОБА_3 позичила ОСОБА_5
грошові кошти в розмірі 300 000 гривень
строком до 01 січня 2011 року. На
підтвердження укладення даного
договору відповідачем 15.10.2005 року була
написана. Гроші вона зобов'язалась
повернути до 01 січня 2011 року (а.с.7)

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином, відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України.

Згідно пояснень представника позивача
свої зобов'язання за договором ОСОБА_3
виконала у повному обсязі, а саме
передала відповідачці ОСОБА_4 гроші у
розмірі 300 000 гривень, однак відповідач
свої зобов'язання не виконала, гроші не
повернула.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язаний вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (сплатити
гроші), а кредитор має право вимагати
від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
борг позикодавцю в установлений строк.

У разі порушення зобов'язання
відповідно до ст.611 ЦК України настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні, відповідачі
ухиляються від виконання свого
зобов'язання по поверненню боргу, а
претензії про повернення грошових
коштів по договору позики грошей
залишаються проігнорованими.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047
ЦК України).

Відповідно до ч.І ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором. При цьому
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. На
підтвердження зобов'язань відповідача
позивачем була надана боргова
розписка, оригінал якої було оглянуто у
судовому засіданні.

У судовому засіданні також
встановлено, що на час укладення
договору позики від 15 жовтня 2005 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який заочним
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20.04.2011 року було розірвано.

Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України
договір, укладений одним з подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім'ї.

Відповідно до п.З ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї то гроші, інше майно,
які були одержані за цим договором, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

ОСОБА_4 визнала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти
задоволення позову пояснюючи , що він
не брав в борг у бабусі своєї колишньої
дружини квартира АДРЕСА_1 була придбана
за кошти подружжя.

Відповідач затверджує, що йому не було
відомо про укладення розписки. Тільки
після розірання шлюбу з ОСОБА_4 та
розподілу спільного майна у 2011 році
йому стало відомо що нібито його
колишня дружина отримала гроші в борг у
своєї бабусі строком на 6 років.

Договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 був укладений 18 жовтня 2005 року,
житловий будинк та земельну ділянку
позивачка продала 09 грудня 2005 року і
тому на час придбання квартири не могла
мати вказані кошти. Доказів того , що
позивачка отримала гроші до укладення
договору немає.

Відповідно до ст.58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію , щодо предмета доказування.

Позивачка не надала суду доказів того ,
що відповідачу було відомо про
передачу грошей ОСОБА_4 , що ці гроші
були витрачені на придбання квартири
АДРЕСА_1 яка є спільною сумісною
власнистю подружжя.

Крім цього, вартість квартири, яку
придбали ОСОБА_4 , складає 14 000 грн., що
підтверджуєтья договором
купівлі-продажу від 18 жовтня 2005 року ,
та заявою ОСОБА_2 (а.с. 9, 85).

За таких обставин судова колегія
вважає, що рішення суду в частині
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8
суму боргу за договром позики від
15.10.2005 року в розмірі в розмірі 300 000 грн.
та судовий витрат в розмірі 3 000 грн.
-скасувати, у цієї частині постанивити
нове рішення яким у позові ОСОБА_8 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів -
відмовити.

Керуючись ст. ст. 209, 307 ч.1 п.3,4, 309, 314,316, 319
ЦПК України, судова колегія,

В И
Р І Ш И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 30 квітня 2014 року - скасувати в
частині задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8
суму боргу за договром позики в розмірі
від 15.10.2005 року в розмірі 300 000 грн. та
судовий витрат в розмрірі 3 000 грн. -
скасувати , у цієї частині постановити
нове рішення - у задоволення позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про стягнення
грошових коштів, - відмовити.

В іншої частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення , однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий
О.В.
Оверіна

Судді
К.П.
Мартинова

Ю.І.
Кравець