Провадження № 2/161/4597/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

25 листопада 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: судді -
Крупінської С.С.

при секретарі -
Бакай Г.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Луцька
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» про визнання
недійсним договору іпотеки, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2, публічного акціонерного
товариства «БМ Банк» про визнання
недійсним договору іпотеки.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
14.09.2011 року з ПАТ «БМ Банк», відповідно
до якого її мати отримала кредит в
розмірі 500 000 грн. В забезпечення
виконання зобов'язання ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, за яким
предметом іпотеки є житловий будинок
АДРЕСА_1. Вважає, що вказаний договір
іпотеки не відповідає вимогам
законодавства, оскільки укладений без
отримання погодження органу опіки та
піклування та без урахування того, що
на час укладення договору в будинку
фактично проживала неповнолітня
дитина, як член сім'ї власника, яка лише
формально була зареєстрована за іншою
адресою. Просить суд, визнати недійсним
договір іпотеки від 14.09.2011 року.

В судове засідання позивач не з'явився,
подав заяву про розгляд справи у його
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, хоча належним чином був
повідомлений про день і час розгляду
справи, суд вважає за можливе провести
розгляд справи у його відсутності.

Представник ПАТ «БМ Банк» в судове
засідання не з'явився, а подав до суду
заперечення щодо заявленого позову.

Суд, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до висновку, що
позов до задоволення не підлягає.

Частиною шостою ст. 203 ЦК України
передбачено, що правочин, який
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно норм ч. 3 ст. 17 Закону України
«Про охорону дитинства» батьки або
особи, які їх замінюють, не мають права
без дозволу органів опіки і піклування,
наданого відповідно до закону,
укладати договори, які підлягають
нотаріальному посвідченню та/або
державній реєстрації, відмовлятися від
належних дитині майнових прав,
здійснювати поділ, обмін, відчуження
житла, зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

Судом встановлено, що 14.09.2011 року між
ОСОБА_2 та ПАТ «БМ Банк» було укладеного
кредитний договір, відповідно до якого
банк надав останній кредит в розмірі 500
000 грн. На виконання умов кредитного
договору між ОСОБА_2 та банком було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого в іпотеку було передано
житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до розпорядження Луцької
районної державної адміністрації
Волинської області № 370 від 12 вересня
2011 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на
вчинення правочину, а саме: на введення
в заставу житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_1, за згодою чоловіка ОСОБА_3 та
зазначено, що майнові права
неповнолітньої дочки ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, порушуватись не будуть,
оскільки дитина зареєстрована та
проживає в АДРЕСА_2.

Тобто, на момент укладення договору
іпотеки позивач, як дочка іпотекодавця,
не була зареєстрована в спірному
житловому будинку. Дана обставина
підтверджується копіями будинкових
книг (а.с. ).

Згідно вище вказаних документів
вбачається, що ОСОБА_1 була знята з
реєстрації постійного місця
проживання незадовго до укладення
договору іпотеки та була зареєстрована
за іншим місцем проживання.

Отже, на момент укладення договору
іпотеки неповнолітня дитина
іпотекодавця права користування
житловим будинком, що є предметом
іпотеки, не мала, тому згода органу
опіки та піклування для укладання
даного договору не вимагалася, а
відтак, права неповнолітньої ОСОБА_1
укладеним договором іпотеки не
порушені.

За таких обставин та в силу вимог
вищенаведених норм закону, суд
приходить до висновку, що оспорюваний
позивачем договір іпотеки відповідає
вимогам закону і підстав для визнання
його недійсним немає.

Керуючись ст..ст. 8, 10, 60, 212-215ЦПК України,
ст.ст. 29, 203, 215, 261 ЦК України, ст. 17 Закону
України «Про охорону дитинства» , суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
публічного акціонерного товариства
«БМ Банк» про визнання недійсним
договору іпотеки - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Луцький
міськрайонний суд до апеляційного
суду у Волинській області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб які були відсутні під час
проголошення рішення, з дня отримання
його копії .

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
С.С.
Крупінська