Справа №468/1599/14-ц 02.12.2014 02.12.2014 02.12.2014
Провадження № 22ц- 784/2866/14
інстанції Бойко Л.Л,
апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Рішення

Іменем України

02 грудня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б.,
Яворської Ж.М.,

при секретарі Романенко Ю.В.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2,

- представника позивача ОСОБА_3,

- відповідачки ОСОБА_4,

- представників відповідачки
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від 18
вересня 2014 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про

поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя.

Позивач зазначав, що з 22 вересня 1979
року перебуває у зареєстрованому шлюбі
з ОСОБА_4 Під час шлюбу з відповідачкою
ними був придбаний жилий будинок
АДРЕСА_1 Баштанського району
Миколаївської області, який у 1998 році
зареєстрований на відповідачку.

Посилаючись на те, що будинок є їх
спільною сумісною власністю, позивач з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив визнати за ним право власності
на ? частину будинку.

Рішенням Баштанського районного суду
Миколаївської області від 18 вересня 2014
року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1
Баштанського району Миколаївської
області.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволення
позову, посилаючись на неповне
зясування судом обставин справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Судом встановлено, що з 22 вересня 1979
року сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Пісківської сільської ради
Баштанського району Миколаївської
області № 37 від 23 жовтня 1998 року, за
ОСОБА_4 оформлено право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1

На підставі вказаного рішення 05
листопада 1998 року Пісківською
сільською радою Баштанського району
Миколаївської області ОСОБА_4 видано
свідоцтво про право власності на
вказаний житловий будинок та
зареєстровано в КП Бюро технічної
інвентаризації м. Баштанка 05 листопада
1998 року.

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_2 посилався на те, що житловий
будинок АДРЕСА_1 Баштанського району
Миколаївської області було придбано
під час шлюбу з ОСОБА_4, а тому є їх
спільною сумісною власністю.

Заперечуючи проти задоволення
позову, ОСОБА_4 зазначала, що спірний
житловий будинок є її особистою
власністю і не підлягає поділу,
оскільки одержаний нею у дар від брата
ОСОБА_7 на підставі договору дарування.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції,
виходив із того, що спірний житловий
будинок був придбаний в період шлюбу, а
тому є спільною сумісною власністю
подружжя і підлягає поділу в рівних
частках.

Проте з таким висновком суду
погодитись не можна, оскільки він не
відповідає фактичним обставинам
справи.

Із матеріалів справи вбачається, що 13
березня 1984 року ОСОБА_7 на підставі
договору купівлі - продажу придбав у
ОСОБА_8 житловий будинок, що
знаходиться по АДРЕСА_2 Миколаївської
області. Вказаний договір купівлі
-продажу був посвідчений Пісківською
сільською радою Баштанського району та
зареєстрований в реєстрі за № 4, що
підтверджується архівною довідкою
Пісківської сільської ради
Баштанського району Миколаївської
області від 24 жовтня 2014 року за № 165
(а.с.30).

Наявна у справі копія договору
дарування від 26 липня 1985 року свідчить
про те, що ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4
житловий будинок по АДРЕСА_2
Миколаївської області. Цей договір
посвідчений секретарем Пісківської
сільської ради Баштанського району
Миколаївської області та
зареєстрований за реєстраційним № 46
(а.с.33).

Як вбачається з архівної довідки
Пісківської сільської ради
Баштанського району Миколаївської
області від 31 жовтня 2014 року за № 1172/04-03,
згідно записів погосподарської книги
№ 5 за 1980 -1982 роки на ОСОБА_8 було
відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 на
житловий будинок, номер та адреса якого
у книзі не зазначено. У 1985 році на
ОСОБА_8 рахунок не відривався (а.с.102).

Із змісту архівної довідки від 24 жовтня
2014 року за № 165 Пісківської сільської
ради Баштанського району
Миколаївської області вбачається, що
договір купівлі - продажу житлового
будинку, власником якого являвся
ОСОБА_7, зареєстровано в журналі
реєстрації нотаріальних дій за
реєстраційним № 4 від 13 березня 1984 року.
Будинок розташований по АДРЕСА_1
Миколаївської області, однак в
договорі вказано АДРЕСА_2 (а.с.100).

З довідки Пісківської сільської ради
від 08 жовтня 2014 року видно, що будинок
АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі -
продажу від 14 квітня 1966 року,
зареєстрованого в книзі реєстрації
нотаріальних дій за № 14 належав ОСОБА_9,
який з 1966 року проживав у ньому по день
його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Наведені обставини свідчать про те, що
за умовами договору купівлі-продажу
від 13 березня 1984 року ОСОБА_7 був
придбаний, а в подальшому подарований
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
від 26 липня 1985 року житловий будинок
АДРЕСА_1 Баштанського району
Миколаївської області. Проте у тексті
вказаних договорів купівлі продажу та
договору дарування зазначено місце
розташування будинку АДРЕСА_2.

05 листопада 1998 року відповідачкою було
оформлено право власності на спірний
житловий будинок із зазначенням вже
вірної його адреси на підставі
висновку матеріалів первинної
інвентаризації БТІ відповідно до
Інструкції про порядок проведення
реєстрації житлового фонду,
затвердженої наказом ЦСУ СРСР вд 15
липня 1985 року за № 380. Згідно вказаної
Інструкції житлові, будинки,
призначені для постійного проживания
громадян, підлягали державному обліку
з метою встановлення права власності
на них та обліку їх по різновидностям
як в міських, так і в сільських
поселення.

Про те, що первинна інвентаризація
будинку була проведена у 1998 році
підтверджується і матеріалами справи
БТІ заведеними 23 жовтня 1998 року.

Позивач в судовому засіданні також не
заперечував, що будинок по АДРЕСА_2 вони
не купували. Будинок, місце
розташування якого в договорі
дарування від 26 липня 1985 року зазначено
як АДРЕСА_2 насправді, це один і той
самий будинок, стосовно якого виник
спір і розташований він по АДРЕСА_1
Баштанського району Миколаївської
області, саме на нього відповідачкою у
1998 році отримано свідоцтво про право
власності. Позивач також зазначив, що
саме цей будинок був придбаний у 1985
році у ОСОБА_7, однак про укладення
договору дарування між останнім та
ОСОБА_4 йому стало відомо лише після
звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.. 637 ЦК України
тлумачення умов договору здійснюється
відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.2,3,4 ст. 213 ЦК України
на вимогу однієї або обох сторін суд
може постановити рішення про
тлумачення змісту правочину. При
тлумаченні змісту правочину беруться
до уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів. Якщо
буквальне значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів не
дає змоги з'ясувати зміст окремих
частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьої цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та
інші обставини, що мають істотне
значення.

За змістом вказаної статті метою
тлумачення правочину є з'ясування того,
що в ньому дійсно виражено, а не того, що
малося на увазі. Тлумачення змісту
правочину є правом суду, а не обов'язком
за умови наявності спору.

Оскільки відносно спірного об'єкту
сторони по справі тлумачать договір
купівлі продажу від 13 березня 1984 року
укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 та
договір дарування від 26 липня 1985 року,
укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 таким
чином, що будинок, який був відчужений є
спірний будинок і розташований він по
АДРЕСА_1 Баштанського району
Миколаївської області, незаважаючи на
помилкове зазначення його адреси, і
саме на це нерухоме майно було видано
свідоцтво про право власності, то
колегія суддів вважає, що є підстави
вказані договори тлумачити саме таким
чином.

За змістом приписів ст. ст. 22, 24 Кодексу
про шлюб та сім'ю України, чинного на
момент виникнення спірних
правовідносин, майно, нажите подружжям
за час шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен із подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку. Майно, яке
належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного з них.

Аналогічне положення закону було
закріплено й у ст. 57 СК України, чинного
з 01 січня 2004 року.

Враховуючи наведені обставини, а також
те, що позивач у судовому засіданні не
надав доказів, що зазначений житловий
будинок є спільною сумісною власністю
подружжя, а презумпція спільного майна
подружжя
не діє, оскільки майно було
набуте відповідачкою в дар, тому суд
першої інстанції помилково
задовольнив позов ОСОБА_2, визнавши
житловий будинок АДРЕСА_1 в м. Баштанка
спільною сумісною власністю його та
відповідачки як подружжя.

Оскільки обставини судом з'ясовано
неналежним чином і таке призвело до
неправильного встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
відповідно до п. ст.. 309 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Керуючись статтями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від 18
вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про поділ майна подружжя
відмовити.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: