Ухвала

іменем україни

1 грудня 2014 року

м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Євтушенко О.І.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 30 вересня 2014
року,

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення факту родинних
відносин, визнання правочину недійсним
та визнання права власності на
спадкове майно,

в с т а н о в и в:

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 13 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою апеляційного
суду Київської області від 30 вересня 2014
року рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 13 листопада 2013 року залишено без
змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
попередніх інстанцій та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити, мотивуючи свої вимоги
неправильним застосуванням судами
норм матеріального права та порушенням
норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження
слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні судів першої та
апеляційної інстанції чи відкинуті
ними, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу та про перевагу
одних доказів над іншими.

Судові рішення
попередніх інстанцій ухвалені у
відповідності до вимог матеріального
та процесуального права, оскільки суди
вірно встановили, що згідно довідки
Фастівського МБТІ № 877 від 16 грудня 2011
року, 11/25 частин спірного будинку
належить відповідачці ОСОБА_3 на
підставі договору дарування від 5
червня 2009 року, а 14/25 частин належали
ОСОБА_4 на підставі договору
купівлі-продажу і цю частину, після
його смерті успадкувала донька, а
позивачка не є стороною вказаних
договорів. Позивачка не довела ту
обставину, що під час укладання
договору дарування сторони мали намір
приховати договір купівлі-продажу,
який вони насправді вчинили та не
надала доказів оплатності
оспорюваного правочину.

За таких обставин, суди
дійшли вірного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Таким чином, з
матеріалів касаційної скарги,
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені в ній
доводи не дають підстав для висновків
щодо незаконності та неправильності
зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4
ст. 328 ЦПК України, у разі якщо касаційна
скарга є необґрунтованою і викладені в
ній доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328
ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 13 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 30 вересня 2014
року, в справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про встановлення факту родинних
відносин, визнання правочину недійсним
та визнання права власності на
спадкове майно, відмовити.

Копію ухвали Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ разом із доданими
до касаційної скарги матеріалами
направити скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ:
О.І. Євтушенко