Справа № 459/3317/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6111/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І.,
Штефаніци Ю.Г.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без фіксування судового
процесу звукозаписувальним технічним
засобом цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Червоноградського міського суду
Львівської області від 23 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сокальського районного суду
Львівської області про відшкодування
моральної шкоди,-

в с т а
н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом про стягнення із
Сокальського районного суду
Львівської області у його користь
моральної шкоди в розмірі одного
мільйону гривень, завданої внаслідок
винесення суддею цього суду
неправосудної на його думку ухвали про
відмову у відкритті провадження.

Ухвалою Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 липня 2014
року відмовлено у відкриті провадження
у даній справі на тій підставі, що заява
позивача не підлягає розгляду в судах у
порядку цивільного судочинства.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2, просить її
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що
оскаржувана ухвала суду є завідомо
неправосудною, постановлена з
порушенням принципу законності та
верховенства права, норм Конституції
України та вимог закону, без оцінки
доказів та без всебічного, повного та
об»єктивного розгляду справи. На думку
апелянта, суд, відмовляючи у відкритті
провадження в порядку цивільного
судочинства, повинен був вказати, в
порядку якого судочинства підлягає
розгляду його позовна заява. Апелянт
вважає, що суд повинен був застосувати
норми Конституції України, які є
нормами прямої дії, і розглянути його
позовну заяву по суті. Крім того,
зазначає, що апеляційний суд,
визначивши підсудність даної справи
Червоноградському міському суду, тим
самим підтвердив, що справа підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

В судове засідання сторони не
з»явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.30, 31),
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило, що дає
апеляційному суду право, у
відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305
Цивільного процесуального кодексу
(далі-ЦПК) України, розглянути справу у
їхній відсутності без фіксування
судового процесу звукозаписувальним
технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст.3 ЦПК України,
кожна особа має право у встановленому
цим Кодексом порядку звернутися до
суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про відкриття
провадження у цивільній справі, суд
перевіряє, чи поширюється на спірні
правовідносини юрисдикція судів по
розгляду справи в порядку цивільного
судочинства.

У відповідності до ст.15 ЦПК України,
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи, щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних
сімейних, трудових відносин, а також
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

У відповідності до ст.8 Конституції
України, особа має право звернутись до
суду для захисту конституційних прав і
свобод людини і громадянина
безпосередньо на підставі Конституції
України.

Відмовляючи у відкритті
провадження по справі, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про те, що на спірні правовідносини не
поширюється юрисдикція судів по
розгляду заявлених позивачем вимог в
порядку цивільного судочинства,
оскільки ні Конституцією України, ні
чинними законами України (зокрема,
Законом України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду») не передбачено
право особи на відшкодування за
рахунок держави шкоди, завданої діями
чи бездіяльністю суддів (судів) під час
здійснення ними правосуддя у
цивільних, адміністративних та інших
справах.

Відповідно до ст.62 Конституції України,
матеріальна і моральна шкода,
заподіяна при здійсненні правосуддя,
відшкодовується державою лише
безпідставно засудженій особі в разі
скасування вироку як неправосудного.

У відповідності до ч.5 ст.1176 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
фізичній або юридичній особі внаслідок
постановлення судом незаконного
рішення у цивільній справі,
відшкодовується державою в повному
обсязі в разі встановлення в діях судді
(суддів), які вплинули на постановлення
незаконного рішення, складу злочину за
обвинувальним вироком суду, що набрав
законної сили.

Застосування цього законодавчого
положення можливе у випадку, коли
предметом позову є інші дії чи
бездіяльність, зокрема, суду, які не
пов»язані зі здійсненням правосуддя,
відправленням судочинства, яке має на
меті прийняття акту органом судової
влади.

Суд є органом, який розглядає скарги на
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, їх посадових осіб (ст.56
Конституції України), а його рішення
(дії, бездіяльність) оскаржуються лише
в порядку, визначеному ст.129
Конституції України та законодавством
про судочинство.

Правосуддя в Україні регулюється
конституційними нормами окремо від
діяльності інших органів державної
влади.

У пункті 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13.06.2007 року
№8 «Про незалежність судової влади»
зазначено, що виключне право перевірки
законності та обґрунтованості судових
рішень має відповідний суд згідно з
процесуальним законодавством.
Оскарження в будь-який спосіб судових
рішень, діяльності судів і суддів щодо
розгляду та вирішення справи поза
передбаченим процесуальним законом
порядком у справі не допускається.

У постанові Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.2009 року №6 «Про деякі
питання, що виникають у судовій
практиці при прийнятті до провадження
адміністративних судів та розгляді
ними адміністративних позовів до судів
і суддів», судам роз»яснено, що у
розумінні положень частини першої
статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті
17, частини третьої статті 50 Кодексу
адміністративного судочинства України
суди та судді при розгляді ними
цивільних, господарських,
кримінальних, адміністративних справ
та справ про адміністративні
правопорушення не є суб»єктом владних
повноважень, які здійснюють
управлінські функції, і не можуть бути
відповідачами у справах про оскарження
їхніх рішень, дій чи бездіяльності,
вчинених у зв»язку з розглядом судових
справ.

Таким чином, суд (суддя) як орган (особа),
що здійснює правосуддя, не може бути
відповідачем у цивільній справі.
Законом встановлений інший механізм
усунення помилок і недоліків,
допущених при здійсненні правосуддя, а
також механізм реагування на порушення
суддями вимог процесуального закону
при здійсненні правосуддя, а саме:
оскарження судових рішень в
апеляційному та касаційному порядку,
та застосування до судді у
встановлених законом випадках у
позасудовому порядку заходів
дисциплінарного впливу.

Отже, зазначеними вище положеннями
Конституції України визначено, що
рішення суду і відповідно до цього дії
або бездіяльність судів у питаннях
здійснення правосуддя, пов»язаних з
підготовкою, розглядом справ у судових
інстанціях тощо, можуть оскаржуватись
у порядку, визначеному процесуальними
законами, а не шляхом оскарження їхніх
дій (чи відшкодування матеріальної та
моральної шкоди одночасно з
оскарженням таких дій) до іншого суду,
оскільки це порушуватиме принцип
незалежності судів і заборону
втручання у вирішення справи
незалежним судом.

Враховуючи викладене, розгляд судом
позовних вимог, незалежно від їх
викладення та змісту, предметом яких є,
по суті, оскарження процесуальних дій
судді (суду), пов»язаних із розглядом
справи (від стадії відкриття
провадження у справі до розгляду по
суті, перегляду судових рішень у
передбачених процесуальним законом
порядках і їх виконання), нормами ЦПК
України чи іншими законами України не
передбачено.

Таким чином, суд першої інстанції при
вирішенні даного питання дотримався
норм матеріального та процесуального
закону, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
апеляційну скаргу необхідно
відхилити, а оскаржувану ухвалу суду -
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313,
315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
Бойко С.М.

Судді:
Береза В.І.

Штефаніца Ю.Г.