У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_7, треті особи: Служба у справах
дітей Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Голосіївський районний відділ
головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві,
про розірвання договору, повернення
майна та зняття з реєстрації, за
касаційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_7, на рішення
Голосіївського районного суду

м. Києва від 15 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від

4 червня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, в якому
просила розірвати договір найму
житлового приміщення, зобов'язати
повернути нерухоме майно у вигляді
кімнати площею

14,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 шляхом
звільнення, зобов'язати Голосіївський
РВ головного управління державної
міграційної служби України в м. Києві
зняти з реєстрації місця проживання
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також вирішити
питання про розподіл судових витрат.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що
вона є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від 29
лютого 2008 року, після померлої ОСОБА_8
Проте проживати у ньому та
користуватись ним вона та члени її
сім'ї не можуть, оскільки в частині
будинку за договором піднайму від 20
липня 2002 року, укладеним між ОСОБА_8 та
ОСОБА_5, ОСОБА_7, проживають останні.
Вказувала, що вона письмово
повідомляла наймачів про розірвання
договору піднайму житлового
приміщення, однак незважаючи на це
відповідачі продовжують займати
кімнату площею 14,4 кв.м у
вищезазначеному будинку, яка потрібна
їй та членам її сім'ї для проживання.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 квітня

2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від

4 червня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Розірвано договір піднайму житлового
приміщення, укладений

20 липня 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_5,

ОСОБА_9

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_7, повернути ОСОБА_4
нерухоме майно у вигляді кімнати
площею 14,4 кв.м. у будинку АДРЕСА_1,
шляхом звільнення.

У задоволенні решти позову ОСОБА_4
відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5,
ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_7,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить судові
рішення скасувати, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість судових рішень в
межах касаційного оскарження, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про часткове задоволення
позову, з висновком якого погодився й
апеляційний суд, правильно встановив
характер спірних правовідносин сторін
у справі та застосував норми
матеріального права, які регулюють ці
правовідносини, вирішив спір з
урахуванням конкретних обставин
справи з дотриманням норм
процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку
про те, що договір піднайму житлового
приміщення має бути розірваний із
зобов'язанням відповідачів повернути
позивачу спірне нерухоме майно - жилу
кімнату площею 14,4 кв.м шляхом
звільнення, оскільки остання набула
право власності на вказаний будинок
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом та потребує його для
проживання її та членів її сім'ї.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваних судових рішень не дають
підстав для висновку про те, що судами
при розгляді справи були допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які відповідно
до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами
для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 4 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська