РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
в складі:

головуючого - судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з - Говорадло А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання квартири
спільною сумісною власністю та
зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про визнання майна спільною
частковою власністю, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із
указаним позовом в якому зазначив, що
під час перебування в шлюбі із
відповідачем сторонами у справі була
придбана квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується копіями договорів
купівлі-продажу від 12 травня 1996 року та
18 вересня 1999 року. У червні 2014 року
рішенням Богунського районного суду м.
Житомира шлюб між сторонами був
розірваний. Посилаючись на те, що
відповідно до вимог Сімейного кодексу
України майно, яке було придбано
подружжям під час шлюбу, є об'єктом
спільної сумісної власності просить
суд визнати вказану квартиру по просп.
Миру в м. Житомирі спільною сумісною
власністю громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 20 жовтня 2014 року звернулась до
суду із зустрічною позовною заявою в
якій просила суд визнати квартиру
АДРЕСА_1 об'єктом спільної часткової
власності, а саме, визнати за нею право
власності на 3/4 частини спірної
квартири, а за відповідачем ОСОБА_2 -
право власності на 1/4 частину квартири.
В обґрунтування своїх вимог послалась
на те, що квартира по просп. Миру була
придбана нею та рідною сестрою в 1996
році за кошти, одержані від продажу
належної їм квартири АДРЕСА_2, і
відповідач за зустрічним позовом
жодних коштів для придбання квартири
по просп. Миру в 1996 році не вкладав.
Однак визнала, що частина спірної
квартири, що була викуплена у її сестри
в 1999 році була дійсно придбана за
спільні кошти подружжя, а тому ОСОБА_2
має право на 1/4 вказаної квартири.

ОСОБА_2 та його представник в судовому
засіданні свої позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, вимоги за
зустрічним позовом визнали частково,
просили поділити квартиру по 1/2 її
частини кожній із сторін. ОСОБА_2
визнав, що в 1996 році спірна квартира
була придбана його колишньою дружиною
ОСОБА_3 та її рідною сестрою в рівних
частках та з часом у 1999 році сторони по
справі викупили 1/2 частини сестри
відповідача за первісним позовом.
Натомість заперечив, що в придбання
цієї квартири у 1996 році він не вкладав
жодних коштів пояснивши, що кошти на
придбання квартири як в 1996-му, так і в
1999-му році давали його батьки.

ОСОБА_3 та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги за
зустрічною позовною заявою та просили
відмовити повністю в задоволенні
первісного позову. ОСОБА_3 визнала, що
спірна квартира на час розгляду справи
належить їй на праві приватної
власності. Пояснила, що придбати
квартиру їй у 1996 році порекомендував
свідок ОСОБА_4, який на той час займався
бізнесом і бажав придбати отриману нею
та її сестрою ОСОБА_5 у спадок квартиру
по АДРЕСА_2. Укладання договорів
купівлі-продажу квартир по вул.
Київській та просп. Миру відбулось в
один і той же день, і посвідчені вони
були нотаріусом Першої житомирської
державної нотаріальної контори
Сєтаком В.Я. Таким чином фактично
відбувся обмін квартирами. Ніяких
спільних коштів у 1996 році, за словами
ОСОБА_3, достатніх для придбання
квартири сторони не мали, зважаючи на
їх вік на той час, а тому посилання
відповідача за зустрічним позовом про
придбання квартири у 1996 році за спільні
кошти є безпідставним.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні
пояснила, що її чоловік в 1996 році продав
квартиру АДРЕСА_1 і вона пам'ятає, що
дивитись квартиру перед її продажем
приходили ОСОБА_3 та її сестра.

Свідок ОСОБА_4 вказав, що в 1996 році
придбавав квартиру по АДРЕСА_2 під
торгівельний магазин за 10 000 доларів
США. В тій квартирі на той час проживала
ОСОБА_3 Також вказав, що займався
продажем квартири по вул. Київській
ОСОБА_2

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, допитавши свідків,
вивчивши матеріали справи, дослідивши
надані сторонами докази по справі
приходить до наступного висновку.

Рішенням Богунського районного суду м.
Житомира від 05.06.2014 року у справі
№295/6391/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
був розірваний шлюб між сторонами по
справі, якій було укладено 05.11.1994 року
(а.с. 10).

Зазначені обставини встановлені
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, а тому вони не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи
відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК
України.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі-продажу від 12.05.1996
року, посвідченого державним
нотаріусом Першої житомирської
державної нотаріальної контори
Сєтаком В.Я., ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_9
продали, а ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4-5).

Як вбачається із договору
купівлі-продажу частини квартири від
18.09.1999 року, посвідченого приватним
нотаріусом Житомирського міського
нотаріального округу Сєтаком В.Я. та
зареєстрованого в реєстрі за №4406,
ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_3 придбала 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Сторони визнають, що 1/2 частина
квартири АДРЕСА_1 була придбана у
ОСОБА_11 за спільні кошти подружжя, а
тому ця обставина так само в силу
положень ч.1 ст.61 ЦПК України не
підлягає доказуванню.

Статтею 22 КпШС України, який діяв на час
придбання квартири по просп. Миру та
підлягає застосування до спірних
правовідносин, передбачалось, що майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є його
спільною сумісною власністю. Кожен з
подружжя має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном. Подружжя користується рівними
правами на майно і в тому разі, якщо
один з них був зайнятий веденням
домашнього господарства, доглядом за
дітьми або з інших поважних причин не
мав самостійного заробітку. Так само
згідно ст. 16 Закону України «Про
власність» в редакції 1996 року, майно,
нажите подружжям за час шлюбу, належить
їм на праві спільної сумісної
власності.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу
майна, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, їх частки
визнаються рівними.

Аналогічні за змістом положення
містять норми статтей 60 та 70 Сімейного
кодексу України.

Відповідно до положень ст. 112 ЦК
УРСР 1963 року розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність). Згідно ч.1
ст.356 ЦК України власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Зважаючи на встановлені в судовому
засіданні обставини, а також вимоги
ст.ст. 22, 28 КпШС України, відсутність
достатніх та належних доказів щодо
джерел походження коштів, за які була
придбана спірна квартира у 1996 році, суд
вважає за необхідне задовольнити
вимоги за первісним та зустрічними
позовами частково, визнавши за кожним
із подружжя право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 10, 11, 60, 61,
209, 212-215 ЦПК України суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3
задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 об'єктом
спільної часткової власності.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 та за ОСОБА_3
право власності на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні решті позовних вимог за
первісним та зустрічним позовами
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
м. Житомира шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Д.В. Кузнєцов