АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1 інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді
Шебуєвої В.А.,

суддів
Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

при секретарі
Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
яка діє на підставі довіреності від
імені та в інтересах ОСОБА_2, на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 06 жовтня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління юстиції
у м. Києві, третя особа: Реєстраційна
служба Головного управління юстиції у
м.Києві, про усунення перешкод у
здійсненні права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 06 жовтня 2014 року відмовлено
в задоволенні позову ОСОБА_2 до
Головного управління юстиції у м.
Києві, третя особа: Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м.
Києві, про усунення перешкод у
здійсненні права власності.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 просить вказане рішення суду
скасувати та ухвалити нове яким
усунути позивачу перешкоди в здійснені
права власності, припинити обтяження у
вигляді заборони на відчуження, запис
№ 1455854 від 10 листопада 2004 року внесений
реєстратором Першою київською
державною нотаріальною конторою на
підставі архівного запису вчиненого на
заявою ОСОБА_3 13 червня 1996 року.
Посилається на те, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, судом неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи. Зазначає, що рішенням
Деснянського районного суду м. Києва
від 10 грудня 2008 року за ОСОБА_2 було в
порядку спадкування визнано право
власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1
з земельною ділянкою, на якій він
розташований. Правомірно набувши право
власності на будинок АДРЕСА_1, позивач
позбавлений можливості повноцінно
здійснювати правомочності власника
через наявність у реєстрі запис про
заборону відчуження будинку від 10
листопада 2004 року, внесеного
реєстратором Першої київської
державної нотаріальної контори на
підставі архівного запису вчиненого за
заявою ОСОБА_3 13 червня 1996 року.

В апеляційній інстанції представники
ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу та
просять її задовольнити.

В судове засідання представники
відповідача та третьої особи не
з'явилися, повідомлені про місце і час
розгляду справи, а тому судова колегія
дійшла висновку про можливість
слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представників
ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 02 лютого 2007 року
померла рідна сестра позивача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

Після її смерті відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла, зокрема, 1/2
частина будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 10 грудня 2008 року визнано за
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
будинку АДРЕСА_1 з земельною ділянкою у
порядку спадкування за законом (а. с.
15-20).

З метою реєстрації права власності на
зазначений будинок ОСОБА_2 звернувся до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Державного реєстратора прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
від 07 лютого 2014 року було відмовлено у
державній реєстрації права власності
на земельну ділянку та будинок по
АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 у зв'язку з тим, що
заяву про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна (а. с. 24).

В червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначив, що за
усним повідомленням державного
реєстратора щодо будинку АДРЕСА_1 у
реєстрі міститься запис про заборону №
1455854 від 10 листопада 2004 року, внесений
реєстратором Першою київською
державною нотаріальною конторою на
підставі архівного запису вчиненого за
заявою ОСОБА_3 13 червня 1996 року.
Накладена Першою Київською державною
нотаріальною конторою заборона
відчуження на будинок АДРЕСА_1 порушує
його права та законні інтереси як
власника, оскільки унеможливлює
реєстрацію ним свого права власності
на будинок, а відтак і подальше
розпорядження майном.

На підставі ст. 391 ЦК України ОСОБА_2
просив усунути йому перешкоди в
здійснені права власності на підставі,
припинити обтяження у вигляді заборони
на відчуження, внесений реєстратором
Першою київською державною
нотаріальною конторою запис № 1455854 від
10 листопада 2004 року на підставі
архівного запису вчиненого на заявою
ОСОБА_3 13 червня 1996 року.

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовував тим,
що накладена Першою Київською
державною нотаріальною конторою на
будинок АДРЕСА_1 заборона відчуження
порушує його права та законні інтереси
як власника, оскільки унеможливлює
реєстрацію ним свого права власності
та подальше розпорядження.

Разом з тим, відповідно до Витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно від 18 червня 2014 року,
сформованого державним реєстратором
Славінським А.О., відомості про
державну реєстрацію обтяження на
нерухоме майно по АДРЕСА_1 у Державному
реєстрі відсутні (а. с. 25).

Згідно з листом завідувача Першої
Київської державної нотаріальної
контори від 22 квітня 2014 року №3828/01-16 у
відповідь на запит адвоката ОСОБА_1
повідомлено, що згідно номенклатури
справ державної нотаріальної контори
за 1996 рік, термін зберігання
розпоряджень по накладанню та зняттю
заборон відчуження житлових будинків
(арештів) - складав три роки. Цим же
листом запропоновано звернутися до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції в м.Києві
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 2
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України 17 жовтня 2013 року № 868,
з відповідною заявою про припинення
обтяження (а. с. 23).

Суд першої інстанції дійшов законного
та обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
заявлених до Головного управління
юстиції у м.Києві позовних вимог ОСОБА_2
про усунення перешкоди в здійснені
права власності на підставі ст.391 ЦК
України

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє на
підставі довіреності від імені та в
інтересах ОСОБА_2, відхилити, а рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 06 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді