Номер провадження 6/754/1310/14
У Х В А Л А

Іменем України

04.12.2014
м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Петріщевої
І.В., при секретарі судового засідання
Борисовій Ю.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні заяву
представника ОСОБА_1, заінтересовані
особи: ОСОБА_2, Відділ державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції у м.
Києві, Державна реєстраційна служба в
особі Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Представник ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищезазначеною заявою про зміну
способу і порядку виконання рішення
суду, у якій заявник просить змінити
спосіб і порядок виконання рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 21.10.2013 року шляхом визнання за
ОСОБА_1 права власності на квартиру
АДРЕСА_1, в рахунок суми боргу
визначеного цим рішенням суду; після
визнання за ОСОБА_1 права власності на
квартиру АДРЕСА_1, зобов'язати Відділ
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві закрити виконавче
провадження №42391974; Державній
реєстраційній службі в особі
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві здійснити
реєстрацію права власності на цю
квартиру на ім'я ОСОБА_1

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 підтримав зміст заяви у повному
обсязі, пояснивши, що рішення суду не
виконується у зв'язку з відсутністю
РНОКПП боржника, державний виконавець
не має змоги виставити майно боржника
на реалізацію та виконати рішення суду
шляхом стягнення на користь ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 418492,49 грн.

У судовому засіданні представник
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві поклався на розсуд
суду, надавши копії матеріалів
виконавчого провадження, просив заяву
задовольнити, пояснивши, що не може
реалізувати майно боржника, оскільки
відсутній ідентифікаційний код
боржника.

У судове засідання відповідач не
з'явився, доказів про поважність причин
своєї неявки суду не надав, про час і
місце розгляду справи, повідомлявся
належним чином, що підтверджується
оголошенням у пресі - газеті Київської
міської Ради "Хрещатик" від 21 листопада
2014 року, оскільки за зверненням до
органу реєстрації місця перебування ті
місця проживання особи судом отримана
інформація про місце проживання
(перебування) відповідача, яка не дає
можливості встановити зареєстроване у
встановленому законом порядку місце
проживання (перебування) даної
фізичної особи, тому відповідно ч. 3 ст.
122 ЦПК України подальший виклик такої
особи як відповідача у справі
здійснюється через оголошення у пресі.

З'ясувавши думку осіб, які беруть
участь у справі, суд вважає за можливе
розглянути заяву за відсутності
відповідача, представника Державної
реєстраційної служби в особі
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві, які
викликались у судове засідання.

Суд дослідивши наявні в
матеріалах справи докази, матеріали
цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, з'ясувавши обставини,
на які посилається представник
позивача, як на підставу своїх вимог,
вважає, що заява необґрунтована,
виняткові випадки, у яких суд може
змінити чи встановити спосіб і порядок
виконання рішення, не доведені, тому
заява не підлягає задоволенню, з таких
підстав.

Згідно зі ст. 373 ЦПК України, за
наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення (хвороба боржника
або членів його сім'ї, відсутність
присудженого майна в натурі, стихійне
лихо тощо), за заявою державного
виконавця або за заявою сторони суд,
який видав виконавчий документ, у
десятиденний строк розглядає питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання рішення в
судовому засіданні з викликом сторін і
у виняткових випадках може відстрочити
або розстрочити виконання, змінити чи
встановити спосіб і порядок виконання
рішення.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 36 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання рішення або роблять його
неможливим, державний виконавець за
власною ініціативою чи за заявою
сторін, а також самі сторони мають
право звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання.

Порядок виконання рішення - це
визначена законодавством
послідовність і зміст вчинення
виконавчих дій державним виконавцем, а
також права та обов'язки суб'єктів
виконавчого провадження під час їх
вчинення.

Зміст поняття «спосіб виконання
рішення» можна встановити з аналізу ст.
16 ЦК України, а саме способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: а) припинення дії, яка порушує
право; б) відновлення становища, яке
існувало до порушення; в) примусове
виконання обов'язку в натурі; г) зміна
правовідношення; д) припинення
правовідношення; е) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; є) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

Відстрочка та розстрочка
виконання застосовується на захист
інтересів боржника. Зміна способу та
порядку виконання можуть бути також і в
інтересах стягувача, якщо мова йде про
випадки, коли реалізація рішення
знаходиться під загрозою або
виявляється неможливою.

Судом встановлено, що заочним
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 21.10.2013 року позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики задоволені, з нього
стягнуто суму боргу за договором
позики у розмірі 398500,00 грн., інфляційні
нарахування за час прострочення
платежу у розмірі 6376,00 грн., 3% річних від
простроченої суми на 321 день у розмірі
10175,49 грн., судові витрати у розмірі 3441
грн.

Виконавчий лист №2-4078/2013р. виданий
03.03.2014р. Деснянським районним судом м.
Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суми боргу за договором позики у
розмірі 398500,00 грн., інфляційних
нарахувань за час прострочення платежу
у розмірі 6376,00 грн., 3% річних від
простроченої суми на 321 день у розмірі
10175,49 грн., судових витрати у розмірі 3441
грн., поданий для примусового виконання
05.03.2014р.

Відповідно постанови про
відкриття виконавчого провадження від
07.03.2014р. боржником є ОСОБА_1.

Відповідно постанови про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження від 19.03.2014 року
накладено арешт на все майно, що
належить боржнику та заборонено
здійснювати його відчуження.

Актом опису й арешту майна від
22.07.2014 року державним виконавцем
описано та накладено арешт на майно
боржника: квартиру АДРЕСА_1.

Згідно із п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, провадження з виконання
судових рішень є самостійною і
невід'ємною частиною судового
розгляду.

Статтею 19 Конституції України
зазначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Ст. 3 Закону України "Про державну
виконавчу службу" передбачає, що
виконання рішень, перелік яких
встановлюється законом про виконавче
провадження, покладається на державних
виконавців відповідних відділів
державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 12 Закону
України "Про виконавче провадження"
особи, які беруть участь у виконавчому
провадженні, зобов'язані сумлінно
користуватися усіма наданими їм
правами з метою забезпечення
своєчасного та в повному обсязі
вчинення виконавчих дій.

З урахуванням наведеного,
державний виконавець при проведенні
виконавчих дій зобов'язаний діяти не
лише у відповідності з вимогами Закону
України "Про виконавче провадження",
але й дотримуватися інших законів,
використовувати надані йому права у
точній відповідності із законом і не
допускати у своїй діяльності порушення
прав та законних інтересів громадян і
юридичних осіб.

Згідно вимог ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Згідно ч. 2 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Згідно ч. 5 ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові.

Разом з тим, суду не надано
доказів вжиття всіх заходів
примусового виконання рішення,
установлених Законом України "Про
виконавче провадження", своєчасного та
повного вчинення виконавчих дій,
доказів надсилання не пізніше
наступного робочого дня боржникові
копії постанови про відкриття
виконавчого провадження та її
отримання адресатом, ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
неможливості виконання рішення суду.

Суд звертає увагу на те, згідно ч. 1
ст. 40. Закону України "Про виконавче
провадження" у разі відсутності
відомостей про місце проживання,
перебування чи місцезнаходження
боржника - фізичної особи, а також
дитини за виконавчими документами про
відібрання дитини державний
виконавець звертається до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника або дитини.

Судом встановлено, що державний
виконавець не звертався до суду з
поданням про винесення ухвали про
розшук боржника.

Водночас, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає
право державному виконавцю при
здійсненні виконавчого провадження з
метою захисту інтересів стягувача
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, зокрема, й
конфіденційну.

Судом встановлено, що державний
виконавець не звертався з запитом щодо
ідентифікаційного коду боржника.

Враховуючи вищенаведене, суд
приходить до обґрунтованого висновку,
що заява є передчасною та
безпідставною, оскільки докази вжиття
всіх заходів щодо примусового
виконання судового рішення,
своєчасного і в повному обсязі
вчинення виконавчих дій, відсутні.

Обставини, наведені заявником в
обґрунтування заяви про зміну способу
і порядку виконання рішення суду, не
підтверджують передбачені ст. 373 ЦПК
України підстави зміни чи встановлення
способу і порядку виконання рішення.

Суд вважає, що зазначені
заявником обставини не є винятковим
випадком, посилання відповідача на
відсутність ідентифікаційного коду
боржника не є підставою для зміни чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення та закриття
виконавчого провадження, враховуючи
відсутність виняткових випадків у
даній справі.

Будь-яких доказів, які б давали
суду правові підстави для висновку про
неможливість виконання рішення,
наявність обставин, що свідчать про
неможливість виконання рішення,
ускладнюють виконання судового
рішення або роблять його неможливим,
суду не надані і судом таких доказів у
ході судового засідання не здобуто.

При вирішенні питання про зміну
способу виконання, суд, у розумінні
змісту ст. 373 ЦПК України, з'ясовуючи
обставини, що утруднюють виконання
рішення, свідчать про неможливість
його виконання, про те, що реалізація
рішення знаходиться під загрозою або
виявляється неможливою, встановлюючи
їх наявність у даному випадку, вважає,
що вони не доведені стороною та
державним виконавцем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особам, які беруть
участь у справі.

Згідно ст. 4 ЦПК України
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно ч. 3 ст. 27 ЦПК України
особи, які беруть участь у справі,
зобов'язані добросовісно здійснювати
свої процесуальні права і виконувати
свої процесуальні обов'язки.

Керуючись ст. ст. 4, 27, 60, 208, 210, 373 ЦПК
України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 про зміну способу і порядку
виконання рішення суду у цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики
відмовити.

Ухвала набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги. Апеляційна скарга
на ухвалу суду подається протягом п'яти
днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено
без участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.
Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя
Петріщева І.В.