У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 24 липня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 оскаржила в апеляційному
порядку рішення Іршавського районного
суду Закарпатської області від 24 липня
2014 року, яким у задоволенні її позову до
ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя -
відмовлено.

У апеляційній скарзі просить скасувати
зазначене рішення та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що висновки суду є
помилковими та не відповідають
обставинам справи, просить стягнути з
відповідача 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. в
якості компенсації за 1/2 частину
автомобіля.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не
визнав, просив таку відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши доводи апеляційної скарги
та матеріали справи вважає, що скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 25
квітня 2009 року, який рішенням
Іршавського районного суду від 26
грудня 2013 року, що набрало законної
сили, розірвано.

За час шлюбу 17.11.2011 року подружжям
придбано автомобіль марки ВАЗ 2110 д.н.з.
НОМЕР_1, який був зареєстрований за
відповідачем, і відповідно до ст. 60
Сімейного кодексу України (далі СК
України) належав сторонам на праві
спільної сумісної власності.

Позивачка ОСОБА_1 посилаючись на те, що
спірний автомобіль знаходиться у
користуванні відповідача ОСОБА_2,
просила визнати зазначений автомобіль
спільною сумісною власністю подружжя,
визначити їхні частки на цей
автомобіль в розмірі по 1/2 частині
кожному, виділити автомобіль
відповідачу, визнавши за ним право
власності на нього, та стягнути з
відповідача на її користь 1/2 вартості
майна в розмірі 50 000 гривень.

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що спірний автомобіль
відповідачем ОСОБА_2 відчужений ОСОБА_3,
що стверджується наданою позивачкою
довідкою начальника центру ДАІ 2106 №729
від 21.10.2014 року (а.с.53), згідно якої
автомобіль марки ВАЗ 211040, д.н.з. НОМЕР_1,
придбаний 17.11.2011 року, був
перереєстрований 22.07.2014 року на нового
власника ОСОБА_3 по довідці рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК України).

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Згідно з положеннями п. 22 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та
ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з
дійсної його вартості на час розгляду
справи.

Посилання ОСОБА_1 у апеляційній скарзі
на те, що вартість спірного автомобіля
становить 100000 (сто тисяч) гривень, не
заслуговують на увагу, оскільки в
матеріалах справи про це відсутні
будь-які докази, зокрема, чеки,
квитанції, договір купівлі-продажу
тощо.

Крім цього, апелянт ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ч.1 ст.143 ЦПК
України, не скористалася своїх правом і
не звернулася до суду з заявою про
призначення по справі відповідної
експертизи з визначення дійсної
вартості спірного автомобіля на час
розгляду справи, у зв'язку з чим суд
апеляційної інстанції був позбавлений
можливості призначити таку експертизу.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачка у відповідності до
вимог закону не довела і не подала
доказів на підтвердження вартості
спірного автомобіля на час розгляду
справи, вартість якого не була
визначена за погодженням сторін, тому
суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про відмову у
позові.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст. 308 ЦПК України
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга ОСОБА_1 відхиленню,
оскільки суд першої інстанції
постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Іршавського районного суду
Закарпатської області від 24 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :