Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/6097/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми завдатку, штрафу та
моральної шкоди, за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 02 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в
и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з даним позовом.

Зазначав, що 03.08.2012 року між ним та
ОСОБА_2 було укладено попередній
договір № 1051 про укладення в
майбутньому договору купівлі-продажу.
Згідно умов даного договору відповідач
зобов'язався передати позивачу у
власність 1/2 частину житлового будинку
АДРЕСА_1 та земельну ділянку, що
належить до цієї частини будинку у
термін до 20.08.2012 року. У той же день
ОСОБА_1 у підтвердження своїх намірів
на придбання будинку передав готівкою
авансовий платіж у сумі 20 000,00 грн.
ОСОБА_2 у присутності свідків.

Проте, 20.08.2012 року відповідач повідомив
про намір продати іншій особі, також
він не з'явився до нотаріуса для
укладення договору купівлі-продажу.
Відповідно до умов договору відповідач
зобов'язаний повернути йому зазначену
суму завдатку і сплатити штраф у
розмірі 100 % від цієї суми, тобто 20 000,00
грн. Даними неправомірними діями,
ОСОБА_2 спричинив позивачу моральну
шкоду, яку останній оцінює в сумі 20 000
грн.

За наведених обставин, ОСОБА_1 просив
стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 20 000,00
грн. завдатку за попереднім договором
від 03.08.2012 року, штраф у сумі 20 000,00 грн.
та понесені судові витрати.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останнім рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 02 жовтня
2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000
грн. завдатку за попереднім договором,
20 000 грн. штрафу та 400,00 грн. судового
збору. Решту позовних вимог залишено
без задоволення.

У подані апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову.

Зокрема вказує, що сума коштів сплачена
ОСОБА_1 за попереднім договором є
авансовим платежем, а не завдатком.
Крім того, позивачем не надано договору
завдатку, позовних вимог щодо
повернення суми авансу не заявлялось,
позовні вимоги протягом розгляду
справи не змінювались, тому даний позов
не підлягає задоволенню.

Також вказує, що вина відповідача у не
укладенні основного договору
купівлі-продажу майна не доведена,
оскільки згідно повідомлення
нотаріуса ні одна із сторін про
укладення даного договору 20.08.2012 року
не зверталися.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що передані
ОСОБА_1 ОСОБА_2 кошти мали юридичну
природу завдатку, а не авансу.

Проте з таким висновком погодитися не
можливо, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Правила ст. 571 ЦК України про залишення
завдатку особі, яка його одержала, або
стягнення з неї подвійної суми
завдатку застосовується в таких
випадках, коли між сторонами укладено
договір, проте він не виконується з
вини якоїсь із сторін.

У разі коли сторони лише домовилися
укласти договір, але відповідно його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються авансом і
мають бути повернуті в тому розмірі, в
якому вони надавалися. Внесення
завдатку як способу виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку, якщо таке зобов'язання
випливає із договору, укладеного
сторонами.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору купівлі-продажу
будинку.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 03.08.2012 року було укладено
попередній договір, згідно умов якого
ОСОБА_2 зобов'язався передати у
власність ОСОБА_1 належну йому 1/2
частину житлового будинку та земельну
ділянку, що належить до цієї частини
будинку, а ОСОБА_1 зобов'язався купити
цю частину жилого будинку та земельної
ділянки. Сторони зобов'язалися укласти
основний договір (договір
купівлі-продажу) до 20.08.2012 року (а.с.3).

Відповідно до умов пункту 2.1
попереднього договору ОСОБА_2 отримав
від ОСОБА_1 авансовий платіж у сумі 20 000
грн., що підтверджується відміткою
продавця на договорі про отримання
коштів.

У строк до 20.08.2012 року основний договір
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку між сторонами укладено не було.

Як вбачається з листа приватного
нотаріуса Житомирського міського
нотаріального округу від 22.08.2012 року №
62/01-16 на посвідчення договорів
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку та земельної ділянки 20.08.2012
року не з'явилася ні одна із сторін
попереднього договору, укладеного
03.08.2012 року (а.с.6).

Тому вважати, що основний договір
купівлі продажу не був укладений лише з
вини продавця (в даному випадку
відповідача ОСОБА_2), як це визнав суд
першої інстанції, не можливо.

Оскільки договір купівлі-продажу
будинку між сторонами у справі
укладений не був, передана ОСОБА_1
ОСОБА_2 грошова сума в 20 000 грн. є
авансом, який підлягає поверненню
позивачу.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка згідно зі
ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Про те, що здійснений платіж у межах
договірних правовідносин був авансом
визнано у даній справі ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 04.06.2014 року (а.с.207 на звор.).

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про стягнення завдатку за попереднім
договором та суми у розмірі завдатку і
судових витрат відповідно до ч.1 ст.309
ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про
стягнення грошової суми в 20 000 грн., яка
є авансом. В частині стягнення суми у
розмірі завдатку слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, що
становить 200 грн.

Рішення суду в частині відмови у позові
про стягнення моральної шкоди
сторонами не оскаржується, а тому не є
предметом перегляду апеляційним судом
і залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів
апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 02 жовтня 2014 року в
частині задоволення позову про
стягнення завдатку за попереднім
договором та суми у розмірі завдатку і
судових витрат скасувати та ухвалити в
цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20 000
грн. авансу та 200 грн. витрат по сплаті
судового збору.

У задоволенні позовних вимог про
стягнення суми у розмірі завдатку
відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: