Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4534/14 Головуючий у 1
інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 09» грудня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 в
її інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та в
інтересах ОСОБА_6 про усунення перешкод
у користуванні власністю, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовною заявою, яку протягом
розгляду справи уточнювала, до ОСОБА_3 в
її інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та в
інтересах ОСОБА_6 про усунення перешкод
у користуванні власністю.

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що після смерті її тітки
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року,
успадкувала квартиру за адресою:
АДРЕСА_1. За життя в 2011 р. ОСОБА_7 надала
згоду на вселення та реєстрацію місця
проживання в належній їй квартирі
ОСОБА_3 з донькою.

Відповідачі ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_5
вселились та були зареєстровані за
вказаною адресою в якості членів сім'ї
колишнього власника ОСОБА_7 Але членами
родини позивача вони не є.

Восени 2012 р. відповідач добровільно
разом з донькою виїхала з вказаної
квартири, але до теперішнього часу не
знялись з реєстрації місця проживання
за вказаною адресою, ОСОБА_3 повідомила,
що в червні 2014р. вона без згоди позивача
як власника здійснила реєстрацію місця
проживання своєї новонародженої
доньки ОСОБА_6.

Таким чином, вважає, що ОСОБА_3 та її
донька ОСОБА_5 втратили права
користування житлом внаслідок
припинення права власності на квартиру
померлого власника ОСОБА_7, оскільки
їхнє право користування є похідним від
права власності. ОСОБА_6 взагалі не
набула права користування, оскільки
згоду на її реєстрацію позивач як
власник квартири не надавала, членом її
родини ОСОБА_6 не є.

Реєстрація місця проживання
відповідачів у належній їй квартирі
створює для неї додаткові перешкоди в
здійсненні права власності, у випадку
продажу квартири це може негативно
вплинути на її ціну, продаж квартири
при реєстрації в ній неповнолітньої
особи можливий лише за згоди органу
опіки та піклування.

Також вона змушена нести додаткові
витрати при сплаті за комунальні
послуги.

На підставі зазначеного просила
усунути перешкоди у користуванні та
розпорядженні квартирою за адресою
АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2,
такими, що втратили право користування
вказаною квартирою.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2014 року
позов задоволено. Усунуто перешкоди
ОСОБА_4 у користуванні власністю,
визнавши ОСОБА_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, втратившими право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Основні доводи апеляційної скарги, які
зводяться до того, що припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє апелянта та її
дітей права користуватись квартирою
АДРЕСА_3 колегія суддів вважає
неприйнятними з наступних підстав.

За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 цього Кодексу та ст.
150 Житлового кодексу України (далі - ЖК
України) власник квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і має право
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише на підставах,
передбачених законом.

За ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону.

Судом першої інстанції установлено, що
квартира АДРЕСА_3 належала на праві
власності ОСОБА_7. За її згодою в 2011 році
у квартирі були зареєстровані: ОСОБА_8
(дальня родичка) та неповнолітня
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3. ІНФОРМАЦІЯ_6 року
ОСОБА_7 померла.

14 травня 2014 року право власності на
указану квартиру було зареєстровано за
ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом (а.с.7-9).

З матеріалів справи вбачається, що
неповнолітня ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрована у АДРЕСА_3 в червні 2014
року без відома та згоди попередньої
власниці - ОСОБА_7.

Судом також встановлено та не
спростовано сторонами, що з серпня 2012
року відповідачі виїхали зі спірної
квартири та проживають в іншому жилому
приміщенні.

Згідно із ч. 1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. До членів сім'ї власника
будинку (квартири) належать дружина, їх
діти і батьки. Членами сім'ї власника
будинку (квартири) може бути визнано й
інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з власником будинку
(квартири) і ведуть з ним спільне
господарство.

Аналіз змісту вказаних правових норм
дає підстави для висновку, що право
члена сім'ї власника квартири на
користування житлом існує лише за
умови, що ця особа залишається
власником житла.

Оскільки житлові права членів сім'ї
власника квартири є похідними від прав
власника цієї квартири, то припинення
права власності особи на квартиру
припиняє право членів його сім'ї на
користування цією квартирою.

За вказаних обставин висновок суду
першої інстанції про те, що сама по собі
наявність реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 не надає їм право на вселення й
користування квартирою після смерті
ОСОБА_7, право власності на яку має
ОСОБА_4, ґрунтується на вимогах закону

За положеннями ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

ОСОБА_4 заявлено негаторний позов про
усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом визнання такими, що
втратили право користування квартирою,
оскільки через наявність реєстрації
відповідачів вона позбавлена
можливості здійснювати своє право
користуватися та розпоряджатися
належним їй майном, і цей спосіб
захисту цивільного права відповідає
вимогам, установленим ч. 2 ст. 16 ЦК
України.

Інші приведені в апеляційній скарзі
доводи є такими, що не спростовують
висновків суду першої інстанції та не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2014 року
у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: