АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
суді першої інстанції: Піхур
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Стрижеус А.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі судді-доповідача
СтрижеусаА.М.

суддів
Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі
Басюк Ю.В..

за участю представника ТОВ
«Українська боргова компанія» Олійник
А.О.

розглянула цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Товариства з обмеженою «Українська
боргова компанія» - Олійник Аліни
Олегівни на ухвалу Шевченківського
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року у справі за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія»,
заінтересовані особи: Публічне
акціонерне товариство «Дочірній Банк
Сведбанку Росії», ОСОБА_5 про зміну
стягувача-

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ТОВ «Українська
боргова компанія», заінтересовані
особи: Публічне акціонерне товариство
«Дочірній Банк Сбербанку Росії»,
ОСОБА_5 звернувся до суду першої
інстанції із заявою про зміну
стягувача.

Заявник свої вимоги обґрунтовує тим, що
на підставі заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва, 08 грудня 2010 року було видано
виконавчий лист № 2-6114/2010 про стягнення
з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» заборгованість по
кредитному договору № 04-В/08/15/ФО/П від 22
серпня 2008 року в розмірі 1303243, 59 гривень.

30 серпня 2013 року між ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» було
укладено договір факторингу,
відповідно до умов якого відбулося
відступлення прав вимоги
заборгованості по кредитних договорах
укладених з боржниками, а між ТОВ
«АНСУ» та ТОВ «Українська боргова
компанія» 30 серпня 2013 року було
укладено договір відступлення права
вимоги № 3А за кредитним договором
«04-В/08/15/ФО/П від 22 лютого 2008 року, що був
укладений між ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» та ОСОБА_5 внаслідок
укладення вказаних договорів
відбулася заміна кредитора, а саме
заявник набув статусу нового
кредитора/стягувача за виконавчим
листом № 2-6114/2010 про стягнення з ОСОБА_5
на користь ПАТ «Дочірній банк
Сбербанку Росії» 1303243, 59 гривень.

У зв'язку з чим заявник просив суд
змінити сторону у справі по стягненню з
ОСОБА_5 заборгованість за кредитним
договором, а саме змінити стягувача
Публічне акціонерне товариство
«Дочірній банк Сбербанку Росії» на
стягувача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія», у зв'язку із переходом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» прав кредитора, відповідно
до договору відступлення права вимоги
№ 3А від 30 серпня 2013 року.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 31 січня 2014 року заяву
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія», заінтересовані особи:
Публічне акціонерне товариство
«Дочірній банк Сбербанку Росії»,
ОСОБА_5 про зміну стягувача - залишити
без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
10 квітня 2014 року апеляційну скаргу
представника Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» - Олійник Аліни Олегівни -
відхилена. Ухвала Шевченківського
районного суду м. Києва від 31 січня 2014
року залишена без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 03 вересня 2014
року касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Українська боргова компанія», подану
представником ОлійникАліною
Олегівною, задоволено частково. Ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 10 квітня
2014 року скасовано, справу направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Не погоджуючись з ухвалою суду,
представником ТОВ «Українська боргова
компанія» - Олійник А.О. подано
апеляційну скаргу в якій вона просить
ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року скасувати
та постановити ухвалу, якою змінити
стягувача з примусового виконання
виконавчого листа №2-6114/2010 по стягненню
з ОСОБА_5 заборгованості, а саме
Публічне акціонерне товариство
«Дочірній банк Сбербанку Росії» на
стягувача Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія», у зв'язку з переходом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія» прав кредитора, відповідно
до договору відступлення права вимоги.

Зокрема, посилається на те, що
судом першої інстанції при
постановленні вищевказаної ухвали
було порушено норми матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник ТОВ
«Українська боргова компанія» Олійник
А.О. підтримала доводи апеляційної
скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників судового розгляду, вивчивши
матеріали справи і перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Матеріалами справи
підтверджується, що заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 травня 2010 року, з ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку
Росії» заборгованість за кредитним
договором у сумі 1303243 гривень 59 копійок.

На виконання вказаного рішення суду, 08
грудня 2010 року було видано виконавчий
лист.

30 серпня 2013 року між ПАТ«Дочірній банк
Сбербанку Росії» та ТОВ «АНСУ» було
укладено договір факторингу,
відповідно до умов якого відбулося
відступлення прав вимоги
заборгованості по кредитних договорах
укладених з боржниками, а між ТОВ
«АНСУ» та ТОВ «Українська боргова
компанія» було укладено договір
відступлення права вимоги № 3А за
кредитним договором № 04-В/08/15/ФО/П від 22
лютого 2008 року, що був укладений між ПАТ
«Дочірній банк Сбербанку Росії» та
ОСОБА_5 Тобто внаслідок укладення
вказаних договорів відбулася заміна
кредитора, а саме заявник набув статусу
нового кредитора/стягувача.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд
першої інстанції виходив з того, що із
заявою про зміну сторони у виконавчому
проваджені може звернутися тільки
державний виконавець і сторона
виконавчого провадження, а не особа, до
якої перейшло від кредитора право
вимоги. Оскільки заявник ТОВ
«Українська боргова компанія» не є
стороною виконавчого провадження, а
тому вимоги заяви не підлягають
задоволенню.

Однак погодитися з таким висновком
суду першої інстанції не можна, так як
він не ґрунтується на нормах
матеріального права.

Підставами виникнення цивільних прав і
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини (пункт 1 частина друга статті
11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512
ЦК України кредитор у зобов'язанні
(крім випадків, передбачених статтею 515
ЦК України) може бути змінений іншою
особою внаслідок, зокрема, передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги),
а згідно із статтею 514 цього Кодексу до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора в зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше
встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного
законодавства заміна осіб в окремих
зобов'язаннях через волевиявлення
сторін (відступлення права вимоги) є
різновидом правонаступництва та
можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті
378 ЦПК України та статті 8 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі вибуття кредитора в зобов'язанні
він змінюється правонаступником.

Виходячи із цих норм, зокрема, пунктами
1, 2 частини першої статті 512 ЦК України,
у разі передання кредитором своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги) чи
правонаступництва (припинення
юридичної особи шляхом злиття,
приєднання поділу, перетворення або
ліквідації, спадкування) на стадії
виконання судового рішення
відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається
поза межами виконавчого провадження у
разі смерті кредитора, припинення
юридичної особи чи відступлення права
вимоги.

У зв'язку з такою заміною кредитора
відбувається вибуття цієї особи з
виконавчого провадження, у зв'язку із
чим припиняється її статус сторони
виконавчого провадження і її заміна
належним кредитором проводиться
відповідно до частині п'ятої статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження», статті 378 ЦПК України за
заявою заінтересованої сторони
зобов'язання, якою є правонаступник, що
отримав від попереднього кредитора всі
права та обов'язки в зобов'язанні, у
тому числі й право бути стороною
виконавчого провадження.

За таких обставин звернення
правонаступника кредитора із заявою
про надання йому статусу сторони
виконавчого провадження відповідає
змісту статей 512, 514 ЦК України та статті
8 Закону України «Про виконавче
провадження».

Вищевказана правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
№6-122 цс 13 від 20 листопада 2013 року і
відповідно до статті 360-7 ЦПК України є
обов'язковою для всіх суддів України.

Проте, суд першої інстанції вказаного
не врахував, чим порушив норми
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання, та не
правильно застосував норми
матеріального права статті 512, 514 ЦК
України та частини п'ятої статті 8
Закону України «Про виконавче
провадження».

За таких обставин ухвала суду підлягає
скасуванню.

Оскільки передання кредитором своїх
прав іншій особі за договором
відступлення права вимоги є
правонаступництвом і такий
правонаступник кредитора має право
звернутись до суду із заявою про зміну
сторони виконавчого провадження з
наданням йому статусу сторони
виконавчого провадження, колегія
суддів постановляє нову ухвалу про
задоволення заяви.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312, 313-315, 317,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою «Українська
боргова компанія» - Олійник Аліни
Олегівни - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
м. Києва від 31 січня 2014 року скасувати,
постановити нову ухвалу, якою заяву
задовольнити.

Змінити стягувача - Публічне
акціонерне товариство «Дочірній Банк
Сбербанку Росії» - у виконавчому
провадженні про стягнення з ОСОБА_5 на
користь Публічне акціонерне
товариство «Дочірній Банк Сбербанку
Росії» заборгованість за кредитним
договором № 04-В/08/15/ФО/П від 22 лютого 2008
року у сумі 1303243 гривні 59 копійок, на
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Українська боргова
компанія».

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Суддя-доповідач:

Судді: