Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/3767/14
Головуючий у 1 інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

Суддів: Подліянової Г.С.

Кримської О.М.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 24 липня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Спецстальелектрочормет» про
відшкодування моральної шкоди ,

ВСТАНОВИЛА :

В червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ТОВ
«Спецстальелектрочормет» про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що він з 02.08.1982 року перебував
у трудових відносинах з Виробничим
об"єднанням «Укрелектрочермет»
електроремонтний цех № 3. У 1986 році це
підприємство перейменовано в
Запорізьке спеціалізоване управління.
У 1993 році підприємство було
приватизовано трудовим колективом і
реорганізоване в Товариство з
обмеженою відповідальністю «
Спецстальелекктрочермет» в якому він
працював до 13.02.1995 року.

27 травня 1983 року, під час виконання
трудових обов'язків, з ним стався
нещасний випадок, внаслідок якого він
отримав травму, яка призвела до
відшарування сітківки, хістозної
дистрофії, міону середнього ступеня
лівого ока. Факт нещасного випадку
підтверджується актом форми Н-1 від
14.09.1984 року.

В результаті отриманої травми йому
встановлено первинно 50% втрати
професійної працездатності та
присвоєно 3 групу інвалідності
безстроково відповідно до довідки
МСЕК від 21.10.1997 року.

Починаючи з 1983 року він лікується від
отриманих травм на виробництві, йому
необхідно кожного року проходити
медичне обстеження, купувати ліки,
знаходитись на лікарняному.

Враховуючи вищевикладене, просив суд
стягнути з відповідача на його користь
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 100 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 24 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити його позов у повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди, районний суд виходив з того, що
ТОВ «Спецстальелектрочермет» у цій
справі є неналежним відповідачем,
оскільки позивачем не надано доказів
того, що саме ТОВ
«Спецстальелектрочермет» є
правонаступником усіх прав та
обов"язків виробничого об'єднання
«Укрелектрочермет» де з позивачем
стався нещасний випадок..

З таким висновком суду можна
погодитись.

Судом встановлено, що 02.08.1982 року
позивач був прийнятий на посаду
слюсаря 5 розряду в електромонтажний
цех № 3 Виробничого об"єднання «
Укрелектрочормет».

27.05.1983 року, під час виконання трудових
обов'язків, з позивачем стався нещасний
випадок внаслідок якого він отримав
травму, яка призвела до відшарування
сітківки, хістозної дистрофії, міонії
середнього ступеня лівого ока, що
підтверджується актом форми Н-1 про
нещасний випадок на виробництві від
14.09.1984 року. Згідно п. 15.1 зазначеного
акту, причинами нещасного випадку є
робота без використання
електромостового крана та відсутність
обмежень зі сторони медичної комісії
при визначені професійної гідності
ОСОБА_3 до роботи в якості
електролюсаря ( а.с. 9-10). В результаті
отриманої травми позивачу встановлено
первинно 50% втрати професійної
працездатності та присвоєно 3 групу
інвалідності безстроково, що
підтверджується довідкою МСЕК № 107375
від 21 жовтня 1997 року ( а.с. 11).

Після повторного проходження огляду
МСЕК, яке було 20.02.2013 року позивачу
встановлено 55% втрати працездатності
безстроково ( а.с.12).

Відповідно до вимог ст. 173 Кодексу
законів про працю України (далі - КЗпП
України) шкода, заподіяна працівникам
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами),
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням його здоров'я
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання,
провадиться згідно із законодавством
про страхування від нещасного випадку.
Це законодавство складається з Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, Закону України
від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV),
Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про
охорону праці» (у редакції Закону від 21
листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а
також законодавчих та інших
нормативно-правових актів. Спори про
відшкодування шкоди повинні
вирішуватися за законодавством, яке
було чинним на момент виникнення у
потерпілого права на відшкодування
шкоди. Право на відшкодування шкоди
настає з дня встановлення потерпілому
МСЕК стійкої втрати професійної
працездатності.

Як вбачається з матеріалів справи в
результаті отриманої травми позивачу
встановлено первинно 50% втрати
професійної працездатності та
присвоєно 3 групу інвалідності
безстроково 21 жовтня 1997 року, що
підтверджується довідкою МСЕК № 107375
від 21 жовтня 1997 року ( а.с. 11).

Тобто, право на відшкодування
шкоди у ОСОБА_3 виникло з 21 жовтня 1997
року, коли висновком медико-соціальної
експертизи йому було встановлено 50%
втрати професійної працездатності.

На той час спірні правовідносини
були врегульовані ст. ст. 440, 456 ЦК
України 1963 року, Законом України "Про
охорону праці" та Правилами
відшкодування власником підприємства,
установи і організації або
уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів
України від 23 червня 1993 року № 472.
Абзацом п'ятим пункту 11 Правил було
передбачено, що розмір відшкодування
моральної шкоди не може перевищувати 150
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян незалежно від інших будь-яких
виплат. Абзац п'ятий пункту 11 Правил
щодо встановлення обмеження розміру
відшкодування моральної шкоди 150
неоподатковуваними мінімумами доходів
громадян незалежно від інших будь-яких
виплат було змінено згідно з
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 жовтня 1997 року № 1100.

Згідно ст. 12 Закону України "Про
охорону праці", яка діяла на час
виникнення спірних правовідносин,
відшкодування моральної шкоди
провадиться власником, якщо небезпечні
або шкідливі умови праці призвели до
моральної втрати потерпілого,
порушення його нормальних життєвих
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Отже, на час виникнення у ОСОБА_3
права на відшкодування моральної
шкоди, тобто з 27 жовтня 1997 року , діяла
норма ст. 12 Закону України «Про охорону
праці» та п. 11 Правил, на підставі яких
моральна шкода повинна
відшкодовуватися працівнику
роботодавцем.

Із трудової книжки вбачається, що
02.08.1982 року позивач був прийнятий на
посаду слюсаря 5 розряду в
електромонтажний цех № 3 Виробничого
об"єднання «Укрелектрочормет». Наказом
№ 7 від 11.01.1986 року Марганецьке
електроремонтне підприємство цех № 3
перейменовано в Запорізьке
спеціалізоване управління. 01.07.1987 року
позивача переведено на посаду
слюсаря-інструментальника 3 розряду на
дільниці № 2. 29.05.1990 року Запорізьке
спеціалізоване управління Виробниче
об'єднання «Укрелектрочормет»
переведено на оренду, присвоєне
найменування «Запорізьке орендне
спеціалізоване управління орендного
виробничого об"єднання «
Укрелектрочормет», про що свідчить
запис у трудовій книжці позивача під
номером 7. Згідно запису № 8 у трудовій
книжці 26.12.1991 року Запорізьке орендне
спеціалізоване управління орендного
виробничого об"єднання
«Укрелектрочормет» перейменовано в
Запорізьке орендне підприємство «
Укрелектрочормет». Розпорядженням
Заводської районної ради народних
депутатів Запорізької області № 919 від
25.11.1993 року Запорізьке орендне
підприємство «Укрелектрочормет»
приватизовано трудовим колективом та
реорганізоване в Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Електрочормет», Стальелектрочормет»,
«Електрочормет»,
«Стальелектрочормет»,
Спецстальелектрочормет», про що
свідчить запис у трудовій книжці
позивача під номером 9. 31.12.1993 року
позивача звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП
України та 01.01.1994 року прийнято на
роботу в ТОВ «Спестальелектрочормет»
по переводу на посаду
слюсаря-інструментальника 3 розряду.
13.02.1995 року позивач був звільнений на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням (а.с. 7-8).

В листі державного реєстратора
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради № 44 від 11.02.2009 року
зазначено, що ТОВ
«Спецстальелектрочормет»
зареєстровано рішенням Виконкому
Заводської районної ради народних
депутатів м. Запоріжжя № 921 від 25.11.1993
року. На базі ЗОП «Укрелектрочормет»
створено чотири товариства з обмеженою
відповідальністю
«Стальелектрочормет», (ділянка № 4-13),
«Спецстальелектрочормет» (ділянка № 2
та №3), « Електрочормет» ( Ділянка № 4-13)
«Меотіда» ( база відпочинку).
Інформація чи є ЗОП «
Укрелектрочормет» правонаступником
Запорізького управління
«Укрелектрочормет» у державного
реєстратора відсутня ( а.с. 84).

Відповідно до п. 1.2 Статуту ТОВ
«Спецстальелектрочермет»
зареєстрованого розпорядженням
виконкому Заводської ради народних
депутатів м. Запоріжжя № 921 від 25.11 1993
року визначено, що дане підприємство є
правонаступником Запорізького
орендного підприємства «
Укрелектрочормет» в частині, що
належить його колективу ( а.с. 131-147).

Враховуючи те, що на базі
Запорізького орендного підприємства
«Укрелектрочормет» створено чотири
самостійних підприємства, ТОВ
«Спецстальелектрочермет» не є
правонаступником усіх прав та
обов"язків виробничого об"єднання
«Укрелектрочормет», а матеріали справи
не містять доказів, що саме це
підприємство є правонаступником щодо
обов"язків відшкодування моральної
шкоди ОСОБА_3 за підприємство, що
припинилося, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано визнав, що не
має законних підстав для стягнення
спричиненої позивачу моральної шкоди
саме з ТОВ «Спецстальелектрочермет».

За таких обставин судова колегія
дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено та
належно перевірено обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судове рішення
ухвалено із додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстав для його зміни чи
скасування немає.

Наведені в апеляційній скарзі
доводи висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 24 липня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: