Справа № 199/966/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

05 листопада 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець
О.Б.

при секретарі
Голубніченко В.О.,

за участю представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням. В обґрунтування
позовних вимог зазначивши, що позивачу
ОСОБА_4 та відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6
на праві спільної сумісної власності
належить квартира АДРЕСА_1. Право
власності на квартиру позивач з
відповідачами набули відповідно до
свідоцтва про право власності на житло
від 06.01.1999, виданого Виконкомом міської
Ради народних депутатів, згідно з
розпорядженням (наказом) від 06 січня 1999
року № 4/41-99.

Вищезазначена квартира має загальну
площу 76,3 кв.м., з них житлова площа 45,4
кв.м. Згідно плану квартири наданого КП
«ДМБТІ» від 15.05.2013 квартира АДРЕСА_1
складається з коридору №1, кухні №2,
житлової кімнати №3 площею 17,4 кв.м.,
житлової кімнати №4 площею 13,6 кв.м.,
ванна кімната №5, туалет №6, кладова №7,
житлової кімнати №8 площею 14,4 кв.м.

03 липня 1987 року між позивачем ОСОБА_4 та
відповідачем ОСОБА_5 було укладено
шлюб. 18 червня 2001 року шлюб між
сторонами розірвано. Від шлюбу сторони
мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачі перешкоджають позивачу у
користуванні його власністю.

З урахуванням уточнених позовних вимог
позивач просив суд встановити порядок
користування квартирою АДРЕСА_1
житловою площею 45,4 кв.м. та загальною
площею 76,3 кв.м., виділивши йому ОСОБА_4
житлову кімнату площею 14,4 кв.м.,
відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - житлові
кімнати площею 13,6 кв.м. та 17,4 кв.м.
Кладову площею 1,2 кв.м., туалет площею 1,3
кв.м., ванну кімнату площею 3,0 кв.м.,
кухню площею 11,3 кв.м., коридор площею 14,1
кв.м. - залишити в спільному
користуванні сторін ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 (а.с.2-4, 38-39, 54-55).

У судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали
пояснення аналогічні викладеним у
позові, на задоволення позову
наполягали.

Відповідач ОСОБА_5 проти позову
заперечувала, пояснивши, що в спірній
квартирі проживають вона з чоловіком,
донька сторін - ОСОБА_6 зі своєю сім'єю,
задоволення позову позивача приведене
до порушення їх прав та прав
неповнолітньої дитини ОСОБА_6

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 у судовому засіданні проти
позовних вимог заперечував та просив
суд відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 у судовому засіданні
проти позову заперечувала, вважаючи
вимоги безпідставними.

В судове засідання 05 листопада 2014 року
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не
з'явилися, заяв щодо відкладення
справи, або розгляду справи за їх
відсутності суду не надали. Доказів
поважних причин своєї неявки в судове
засідання 05 листопада 2014 року не
надали.

Оскільки всі сторони по справі надали
свої пояснення з приводу заявлених
позовних вимог, надали пояснення при
дослідженні письмових матеріалів
справи, суд вважає за можливе закінчити
розгляд справи за відсутності не
з'явившихся учасників процесу.

Суд, вислухавши сторін, представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його прав,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4
та відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6 на праві
спільної сумісної власності належить
квартира АДРЕСА_1. Право власності на
квартиру позивач з відповідачами
набули відповідно до свідоцтва про
право власності на житло від 06.01.1999,
виданого Виконкомом міської Ради
народних депутатів, згідно з
розпорядженням (наказом) від 06 січня 1999
року № 4/41-99 (а.с.11).

Відповідачі змінили прізвище ОСОБА_5 на
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у зв'язку із
реєстрацією шлюбів, що підтверджується
відповідними свідоцтвами про
одруження та шлюб (а.с.79,80).

У судовому засіданні також встановлено
та не заперечується сторонами, що між
позивачем та відповідачами склалася
конфліктна ситуація, у зв'язку з чим
вони не можуть дійти згоди щодо
користування спірним житлом, а також
те, що сторони не мають іншого житла.

У ч. 1 ст. 319 ЦК України зазначено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд і має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до ст. 391 цього Кодексу
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Частиною 1 статті 355 ЦК України
передбачено, що майно, що є у власності
двох або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦК
України співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними.

Статтею 370 ЦПК України встановлено, що
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду. Виділ частки із майна, що
є у спільній сумісній власності,
здійснюється у порядку, встановленому
статтею 364 цього Кодексу.

Як роз'яснив в п.14 Пленум Верховного
Суду України в своїй постанові від
22.12.1995 № 20 "Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності" квартира, яка є
спільною сумісною чи спільною
частковою власністю, на вимогу
учасника (учасників) цієї власності
підлягає поділу в натурі, якщо можливо
виділити сторонам ізольовані жилі та
інші приміщення з самостійними
виходами, які можуть використовуватися
як окремі квартири або які можна
переобладнати в такі квартири. У
протилежному випадку може бути
встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Згідно плану квартири наданого КП
«ДМБТІ» 15.05.2013, спірна квартира
розташована на 2-му поверсі, має
загальну площу 76,3 кв.м., складається з
3-х кімнат, житловою площею - 45,4 кв.м. у
тому числі: житлова кімната площею 14,4
кв.м.; житлові кімнати площею 13,6 кв.м. та
17,4 кв.м.; кладова площею 1,2 кв.м., туалет
площею 1,3 кв.м., ванна кімната площею 3,0
кв.м., кухня площею 11,3 кв.м., коридор
площею 14,1 кв.м.

Суд не може погодитися з посиланнями
представника відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_3 що у разі встановлення порядку
користування спірною квартирою, будуть
порушені права малолітньої дитини
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки по даній
справі вирішується спір щодо порядку
володіння та користування майном
співвласниками, який ніяким чином не
впливає на права дитини, та на права
інших осіб, а саме чоловіків
відповідачів, які, за поясненнями
відповідачів, проживають в спірній
квартирі.

Розглянувши справу та надані сторонами
докази, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог, а саме слід
встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 45,4
кв.м. та загальною площею 76,3 кв.м.,
виділивши ОСОБА_4 житлову кімнату
площею 14,4 кв.м., відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 - житлові кімнати площею 13,6 кв.м.
та 17,4 кв.м. Кладову площею 1,2 кв.м.,
туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату
площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв.м.,
коридор площею 14,1 кв.м. - залишити в
спільному користуванні сторін ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Суд виходив з того, що вказаний варіант
найбільш враховує баланс інтересів
кожного із співвласників, а також з
того, що встановлення порядку
користування приміщенням квартири між
співвласниками відповідно до змісту
ст.ст. 319, 369 ЦК України є складовою
здійснення ними права спільної
сумісної власності.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
слід cтягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_4 судові витрати у
вигляді сплаченого судового збору в
розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожної.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214, 215, 218,
222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням - задовольнити.

Встановити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 житловою площею 45,4
кв.м. та загальною площею 76,3 кв.м.,
виділивши ОСОБА_4 житлову кімнату
площею 14,4 кв.м., відповідачам ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 - житлові кімнати площею 13,6 кв.м.
та 17,4 кв.м. Кладову площею 1,2 кв.м.,
туалет площею 1,3 кв.м., ванну кімнату
площею 3,0 кв.м., кухню площею 11,3 кв.м.,
коридор площею 14,1 кв.м. - залишити в
спільному користуванні сторін ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_4 судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору в розмірі по
121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп. з
кожної.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 10 листопада 2014
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець