Справа № 359/9026/13-ц
Провадження 2/359/2392/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 листопада 2014 року

м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого
Кабанячого Ю. В.

при секретарі судового засідання
Тоцькій К. О.

розглянувши в приміщенні суду у
відкритому судовому засіданні в м.
Бориспіль цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Служба у справах дітей
Бориспільської міської ради, про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним
позовом в якому вказав, що йому на праві
власності належить жилий будинок
АДРЕСА_1. В будинку зареєстровані
ОСОБА_2 - колишня дружина, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4. - її син, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5. - дочка, що
підтверджується записом в будинковій
книзі.

З 28.02.2009 р. між ним та ОСОБА_2 був
укладений шлюб, який розірвано
рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 11.07.2011 р. У 2010 році ОСОБА_2, ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 вселилися до належного йому
будинку за його згодою, як члени сім'ї.
Після розірвання шлюбу, рішенням
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 15.10.2012 р., яке
залишено без змін ухвалою Апеляційного
суду Київської області від 20.12.2012 р.,
ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вселено в
житловий будинок та зобов'язано його
передати ОСОБА_2 ключі від вхідних
дверей будинку.

Після вселення в будинок, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 та ОСОБА_3, в ньому не проживають,
а фактично живуть в с. Коржі,
Баришівського району, Київської
області, де ОСОБА_4 навчається в школі, а
ОСОБА_3 відвідує дитячий садок. У
зв'язку з не проживанням ОСОБА_2, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 в житловому будинку, останніх
необхідно визнати такими, що втратили
право користування ним.

Представник позивача у судове
засіданні не з'явився, проте надав
письмову заяву про те, що заявлений
позов підтримує та просив задовольнити
його в повному обсязі. Справу слухати в
його відсутності.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися. Про час та місце розгляду
справи були неодноразово повідомлені.
Причини неявки не вказали.

Третя особа, Служба у справах дітей
Бориспільської міської ради, в судове
засідання свого представника не
направила, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, в
своїй письмовій заяві просить слухати
справу без її участі, проти задоволення
позову не заперечувала.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
дала показання про те, що учасників
процесу знає. ОСОБА_2 з дітьми з літа 2013
р. не проживають в будинку ОСОБА_1

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому
засіданні дали аналогічні показання,
що й свідок ОСОБА_5

На підставі ч.1 ст.224, 225 ЦПК України суд
виніс протокольну ухвалу про
проведення заочного розгляду
цивільної справи.

В зв'язку з неявкою всіх учасників
судового засідання, фіксація судового
процесу в даному випадку не
проводиться, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, свідків, дослідивши письмові
докази, які містяться в матеріалах
цивільної справи, суд дійшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
власником будинку АДРЕСА_1, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно (а. с.5-6 ).

Відповідно до будинкової книги, в
належному позивачу на праві власності
будинку зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а. с.7-9).

Згідно з актом, складеним комісією
Служби у справах дітей Бориспільської
міської ради, в будинку АДРЕСА_1 на
даний час відповідачі не проживають
більше року (а. с.50).

Відповідно довідки №44 виданої
Коржівською загальноосвітньою школою
Баришівського району Київської
області, ОСОБА_4 є учнем школи з 01
вересня 2011 року (а. с.15). Відповідно
довідки №42 виданої Коржівською
сільською радою Баришівського району
Київської області, ОСОБА_3 відвідує
дошкільний навчальний заклад
ясла-садок «Ялинка» з 02 вересня 2011 року
по теперішній час (а с.14).

Відповідно до ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно ст. 15 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. Способом захисту цивільного
права та інтересів може бути
припинення дії, яка порушує право.

Частиною 1 статті 29 ЦК України
передбачено, що місцем проживання
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.

В ч.1 ст.163 ЖК України вказано, що у разі
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається займане жиле
приміщення у випадках і в межах
строків, установлених частиною першою,
пунктами 1 і 5 частини 3 і 4 статті 71 цього
Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК України особа
вважається такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
випадку не проживання в ньому більше
6-ти місяців без поважних причин. На
підставі ст. 72 ЖК України особа
визнається такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу
України, член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і власником житла або законом.

Як вбачається із позовних вимог,
позивач не мав домовленості з
відповідачем щодо режиму проживання у
вказаному будинку. Факт не проживання
відповідачами більше одного року у
спірному будинку, підтверджується
вищевказаними доказами, з огляду на
вказані обставини відповідачів слід
визнати такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням, що
перебуває у власності позивача.

Члени сім'ї власника житлового
приміщення мають право на проживання з
власником та користування житловим
приміщенням на підставі сервітуту.
Законодавство пов'язує такий сервітут
з спільним веденням господарства
членами однієї сім'ї при умові, що його
ведення не можливе без спільного
проживання членів сім'ї. Виходячи з
частини 2 статті 3 Сімейного кодексу
України, згідно з якою: сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Згідно
статей 64, 156 Житлового кодексу України,
до членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать дружина власника,
їх діти і батьки. Таким чином,
підставами виникнення у члена сім'ї
власника права на прописку та
проживання в житловому приміщенні
являється наявність сімейних відносин,
ведення спільно господарства, яке не
можливе без спільного проживання з
власником, а також взаємні сімейні
права та обов'язки з власником. У разі
якщо член сім'ї власника з правомірних
підстав не проживає спільно з
власником, він не набуває права
користуватися житловим приміщенням
власника (сервітуту).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні,
інакше як у випадках і в порядку
передбаченому законодавством.

Таким чином, на підставі доказів по
справі, відповідачів необхідно визнати
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1
в зв'язку з відсутністю в ньому без
поважних причин понад один рік.
Незважаючи на рішення суду щодо
вселення, що підтверджується
постановою про закінчення виконавчого
провадження (а.с.20), відповідач не
скористалася своїм правом на вселення
та більше року разом з дітьми проживає
у вказаному будинку, що
підтверджується як показаннями
свідків, так і письмовими доказами
вказаними вище.

На даний час реєстрація відповідачів у
будинку АДРЕСА_1 перешкоджає позивачу в
повній мірі володіти, користуватися та
розпоряджатися майном - житловим
будинком. Тому позовні вимоги
підлягають судовому захисту.

Керуючись ст.ст.15,16,29,405 ЦК України, ст.3
СК України, ст.ст.71,72,163 ЖК України,
ст.ст.3,10, 60, п.2 ч.1 та ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209,
ст.ст.213-215, 218,224,225 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Служба у
справах дітей Бориспільської міської
ради, про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3
такими, що втратили право на
користування житловим приміщенням, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем до Апеляційного суду
Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги через
Бориспільський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня вручення копії
судового рішення.

Відповідач має право подати лише заяву
про перегляд заочного рішення до
Бориспільського міськрайонного суду
протягом 10 днів з дня отримання копії
заочного рішення. У разі відмови у
задоволенні цієї заяви відповідач
набуде право оскаржити заочне рішення
до Апеляційного суду Київської області
в загальному порядку.

Суддя Бориспільського

міськрайонного суду

Ю.В. Кабанячий