Справа №493/2035/14-ц
Провадження № 2/493/644/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2014 року

Балтський районний суд Одеської
області в складі :

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на 69/4000
частини цілісного майнового комплексу,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати угоду
купівлі-продажу 69/4000 частини цілісного
майнового комплексу, укладену між ним
та відповідачами, дійсною, такою, що
відбулася, та визнати за ним право
власності на 69/4000 частини цілісного
майнового комплексу, що складається з
клейно-фанерувального цеху (на
схематичному плані позначені літ. К)
загальною площею 801,6 кв. м.,
розташований на земельній ділянці
площею 802 кв. м. по АДРЕСА_1 23/4000 частина
якого раніше належала ОСОБА_2, а 23/2000
частина якого раніше належала ОСОБА_3,
стверджуючи, що 20.03.2013 року він уклав з
відповідачами угоду купівлі-продажу
належних їм частин вище вказаного
цілісного майнового комплексу, згідно
якої сплатив відповідачам гроші у сумі
відповідно 4000 грн. та 8000 грн., а
відповідачі передали йому
правовстановлюючі документи,
технічний паспорт на частини цілісного
майнового комплексу, самі частини
цілісного комплексу, пообіцяли
з'явитися до нотаріальної контори для
оформлення угоди купівлі-продажу, але
до теперішнього часу відповідачі
ухиляються від належного оформлення
угоди, до нотаріальної контори не
з'являються.

Вказані вище обставини позбавили
позивача права володіти,
користуватися, розпоряджатися
придбаним нерухомим майном, з приводу
чого він змушений звернутися до суду з
позовом, надав суду заяву, в якій свої
заявлені вимоги підтримав у повному
обсязі, просить розглянути справу без
його участі.

Відповідачі до судового
засідання не з'явилися, але надіслали
на адресу суду заяви, в яких позов
визнали в повному обсязі, підтвердили
викладені в позові обставини, в тому
числі і те, що наміру оформити угоду
належним чином у нотаріуса не мають,
просять справу розглянути за їх
відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
приватної власності згідно рішення
Балтського районного суду Одеської
області від 29.08.2008 року, належали
відповідно 23/4000 та 23/2000 частини
цілісного майнового комплексу
(клейно-фанерувального цеху),
розташованого на земельній ділянці
площею 802 кв. м. по АДРЕСА_1 що 20.03.2013 року
сторони уклали між собою договір
купівлі-продажу частин вище вказаного
цілісного майнового комплексу, згідно
якого відповідачі продали, а позивач
придбав належні останнім частини
цілісний майнового комплексу за 4000 грн.
та 8000 грн. відповідно і по акту
прийому-передачі від 20.03.2013 року
відповідачі передали, а позивач
прийняв належні останнім частини
цілісного майнового комплексу, що
відповідачі отримали від позивача вище
вказані суми грошей і взяли на себе
зобов'язання оформити угоду належним
чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13
Постанови пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657
ЦК України (із змінами, внесеними
згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від
11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, а
відповідно до ст. 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідачі ухилилися від
нотаріального посвідчення договору,
про що повідомили в клопотаннях про
розгляд справи без їх присутності, де
вказали, що наміру з'явитися до
нотаріуса для посвідчення договору у
них немає, тому втрачена можливість
посвідчення вище вказаного договору у
нотаріуса, а також встановлено, що
інших підстав нікчемності правочину в
даному випадку немає.

За таких обставин суд вважає за
можливе застосувати до спірних
правовідносин між сторонами вимог ч.2
ст.220 ЦК України, оскільки сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
виконання умов договору, але
відповідачі ухилилися від його
нотаріального посвідчення, тому суд
може визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 20.03.2013 року
між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з іншої сторони.

Що стосується визнання права власності
на нерухоме майно, то як встановлено ч.3
ст.334 ЦК України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Статтею 41 Конституції України
визначено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір
та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передає набуття права власності на ці
об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Таким чином, вище зазначені норми
законів приводять суд до висновку про
те, що земельна ділянка, на якій
розташований вище вказаний цілісний
майновий комплекс, повинна перебувати
у власності відчужувача цієї будівлі і
лише в цьому випадку власник земельної
ділянки зобов'язаний отримувати її
кадастровий номер, тобто позивач
повинен був бути власником земельної
ділянки, на якій розміщений цілісний
комплекс. Позивач власником земельної
ділянки, на якій розташований цілісний
комплекс, не є, а тому, на думку суду, не
повинен вживати заходів до отримання
кадастрового номеру, що його право
користування на земельну ділянку
переходить разом із правом власності
на вище вказаний комплекс.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377,
640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.
ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що
відбулася угоду купівлі-продажу 69/4000
частини цілісного майнового комплексу,
розташованого на земельній ділянці
площею 802 кв. м. по АДРЕСА_1 укладену між
ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 з іншої сторони.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 69/4000 частини цілісного майнового
комплексу, що складається з
клейно-фанерувального цеху (на
схематичному плані позначені літ. К)
загальною площею 801,6 кв. м.,
розташований на земельній ділянці
площею 802 кв. м. по АДРЕСА_1 23/4000 частина
якого раніше належала ОСОБА_2, а 23/2000
частина якого раніше належала ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ