РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року

м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у
складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Кошар А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и в :

13 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Свої вимоги мотивує тим, що з 25 вересня
1998 року перебуває в зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають
двох неповнолітніх дітей.

04 березня 2005 року вони спільно придбали
квартиру АДРЕСА_1. Вказана квартира
оформлена лише на відповідача.

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012
року шлюб з відповідачем розірвано.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 серпня 2012 року з
відповідача на її користь стягнуто
аліменти на утримання дітей. Разом з
тим, ОСОБА_2 від сплати аліментів
ухиляється, у зв'язку з чим утворилась
заборгованість в розмірі 25000 гривень.

Відповідач у спірній квартирі не
проживає, участі у сплаті
житлово-комунальних послуг не приймає.
З урахуванням наявності у відповідача
заборгованості по сплаті аліментів,
просить суд відступити від рівності
часток подружжя при поділі квартири та
ухвалити рішення, яким:

- визнати за нею право власності на 3/4
частини квартири АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на
1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та її
представник підтримали заявлені
вимоги та просили їх задовольнити.
Пояснили суду, що у зв'язку з наявністю
у відповідача значної суми
заборгованості по сплаті аліментів,
просять виділити останньому меншу
частку у спільному майні подружжя. Крім
того, відповідач вже два с половиною
роки не проживає у спірній квартирі та
не приймає участі у сплаті
житлово-комунальних послуг.

Відповідач та його представники у
судовому засіданні заперечували проти
задоволення позову. Пояснили суду, що
позивач не приймала участі в купівлі
квартири. Інвестування спірної
квартири частково відбулось за кошти
від продажу його квартири по АДРЕСА_5
іншу частину грошей дали його батьки.
На даний момент він не має доступу до
спірної квартири.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, проаналізувавши
надані докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено та не оспорювалось
учасниками судового розгляду, що
сторони з 25 вересня 1998 року перебували
в зареєстрованому шлюбі (а.с. 6).

Від шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей, що
підтверджується свідоцтвами про
народження (а.с. 7, 8).

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 31 жовтня 2012
року шлюб між сторонами розірвано (а.с.
10-12).

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 28 серпня 2012 року з
відповідача на користь позивача
стягнуто аліменти на утримання дітей
(а.с. 13).

За час шлюбу 04 березня 2005 року було
придбано квартиру АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності від 04 березня 2005 року, яке
оформлене на ім'я ОСОБА_2 Загальна площа
квартири складає 50,70 кв.м. (а.с. 90).

Відповідач у судовому засіданні
зазначив, що кошти на придбання спірної
квартири він отримав від продажу іншої
квартири та від його батьків, а позивач
грошей не давала.

З договору купівлі-продажу 17/100 частин
квартири від 19 березня 2004 року
вбачається, що ОСОБА_2 продав 17/100 частин
квартири АДРЕСА_3, продажна вартість
якої складає 3000 гривень (а.с. 96).

Згідно договору купівлі-продажу частки
квартири від 09 квітня 2004 року ОСОБА_2
продав 13/100 частин квартири АДРЕСА_3,
продажна вартість якої складає 5000
гривень (а.с. 97).

11 грудня 2003 року між Державним
будівельним комбінатом Управління
справами Верховної Ради України та
ОСОБА_2 був укладений договір про
інвестування у будівництво житлового
будинку № 100 (а.с. 98-100).

Пунктом 1.8. цього договору визначено, що
на день підписання даного договору
визначена «Забудовником» вартість
одного квадратного метра загальної
площі складає 3200 гривень і є дійсною до
виконання п. 3.1.1. договору.

Вбачається, що вказані в договорах
купівлі-продажу частин квартири суми
навіть орієнтовно не відповідають
вартості інвестування в будівництво
квартири за договором про інвестування
у будівництво житлового будинку № 100.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідач не надав суду доказів на
підтвердження того, що квартира
АДРЕСА_2 була придбана за кошти, які
належали лише йому особисто.

Факт внесення коштів за договором про
інвестування безпосередньо ОСОБА_2 не
свідчить про те, що зазначені суми були
його власними коштами, оскільки
вказане ґрунтується лише на його
поясненнях та поясненнях його
представників у судовому засіданні та
не підтверджено належними доказами.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Сторони підтвердили в судовому
засіданні, що не дійшли згоди щодо
поділу спірної квартири.

Позивач просить визнати за нею право
власності на 3/4 частини спірної
квартири.

Частинами другою та третьою ст. 70 СК
України передбачено право суду при
вирішенні спору про поділ майна
подружжя відступити від засад рівності
часток подружжя та збільшити частку
майна дружини, чоловіка.

Разом з тим, позивач не надала суду
переконливих доказів, які б дали суду
право застосувати зазначений закон.

У позовній заяві зазначено, що
необхідність такого відступу
викликана тим, що у відповідача наявна
значна сума заборгованості по сплаті
аліментів на утримання дітей.

Суд, вважає, що зазначена обставина не є
підставою для відступу від рівності
часток при поділі майна сторін, тому за
кожним з них (ОСОБА_1 та ОСОБА_2.) слід
визнати право власності на 1/2 частину
спірної квартири.

З огляду на наведене, позов підлягає
задоволенню частково.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
урахуванням часткового задоволення
позову, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає 3651 гривня
судового збору.

Керуючись статтями 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70, 71 СК
України, статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 174, 209,
212-215, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
задовольнити частково.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю визнати за ОСОБА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_4.

У порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю визнати за ОСОБА_2
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у сумі 3651 гривню.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Києва через
суд першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: