Справа № 590/1056/13-ц
Провадження № 3/2/590/9/14
РІШЕННЯ

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

2 грудня 2014 року
смт.Ямпіль

в складі : головуючого судді - Оснач С.В.

за участю секретаря- Кубрак В.Г.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в с. Ямпіль справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, суд,-

ВСТАНОВИВ:

11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
Ямпільського районного суду Сумської
області з позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, просила суд
поділити спільне майно, визнавши за
нею, ОСОБА_1 право власності на:

- ? частину торговельного павільйону по
АДРЕСА_1;

- ? частину магазину змішаних товарів
загальною площею 31,9 м.кв. по АДРЕСА_2;

- ? частину житлової трикімнатної
квартири АДРЕСА_3;

- ? частину магазину змішаних товарів по
АДРЕСА_4.

За результатами поділу майна лишити їй
у власність:

- Телевізор LED Samsung UE32ES6710SXUA вартістю - 5867
грн.

- - пилосос Green ST-VС0261 ST вартістю -
1015,20 грн.

- газовий котел «Roca» вартістю 6175
грн.;

загальною вартістю - 13057,20 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2:

- Телевізор LED SamsungU…С4000PWXBT
вартістю - 4464 грн.;

- Мультифункціональну шашличницю
вартістю - 1167,96 грн.;

- Банківський метал (золото) вагою
3,220 унц. - вартість 43650 грн.;

- Банківський метал (золото) вагою
3,220 унц. - вартість 43650 грн.;

- Банківський метал (золото) вагою
3,220 унц. - вартість 44870 грн..

Всього на загальну вартість 137801 грн.

Також простить стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на її користь в прирівняння
часток в спірному майні грошову
компенсацію в розмірі 68 547,50 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вказане
майно є їх спільною сумісною власністю
з відповідачем, нажите за час
перебування в шлюбі.

Крім того, просить стягнути на її
користь з ОСОБА_2 судові витрати по
справі.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свій позов підтримала у повному обсязі
і просить суд поділити майно за
запропонованим нею варіантом.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує проти
позовних вимог в повному обсязі,
вважає, що частина нерухомого майна,
яке перелічене у позовній заяві
позивачкою, є його особистою приватною
власністю, а відтак не може бути
віднесене до спільної сумісної
власності, тому і не може бути поділено.

Позивач отримала телевізор, пилосос,
газовий котел, 3 злитка банківського
металу (золото) позивач привласнила
собі. Він вважає, що поділу підлягає
лише магазин по АДРЕСА_4 де він поклав
суму 20000 грн. на депозит, ? цього
магазину він готовий сплатити
позивачу.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків дослідивши докази по справі,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено
і підтверджено як ОСОБА_1, так і ОСОБА_2,
що сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі з 12.01.2001 року (а.с.
6) по 02.10.2013 року (а.с. 55). Від спільного
шлюбу мають двох дітей: сина ОСОБА_11
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), та сина ОСОБА_12
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7).

Згоди на поділ спірного майна між
сторонами досягнуто не було.

Виникнення режиму спільної сумісної
власності подружжя на все придбане за
час шлюбу майно презюмується, доки
інший з подружжя не довів іншого, тобто
діє презумпція спільного майна
подружжя.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 212 ЦПК України Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно п.23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обігу), незалежно від того, на ім'я кого
з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором або
законом.

Згідно п.24 постанови до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Сторони у справі не оспорюють того
фату, що під час шлюбу на підставі
договору купівлі-продажу від 14
листопада 2008 року ними було набуте
наступне майно: нежитлове приміщення
магазину промислових товарів, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4,
загальною площею 341,7 кв.м. (а.с. 13). Проте
суд критично ставиться до твердження
відповідача, що це майно не підлягає
поділу, оскільки нежитлове приміщення
ним було придбане хоч і в період шлюбу,
але з метою здійснення підприємницької
діяльності.

Той факт, що ОСОБА_2 був фізичною
особою-підприємцем, приміщення ним
було придбано, як він стверджує, для
зайняття ним підприємницькою
діяльністю, правового значення не має,
оскільки закон не забороняє подружжю
використовувати належне їм майно для
зайняття одним із них підприємницькою
діяльністю з метою одержання доходів
для поповнення сімейного бюджету і
правовий режим майна це не змінює.

В матеріалах справи мається копія
довідки БТІ, згідно якої гр. ОСОБА_2 є
власником магазину промислових
товарів по АДРЕСА_4. Згідно договору
купівлі-продажу приміщення магазину
промислових товарів від 14.11.2008 року
ОСОБА_2 саме як громадянин фізична
особа, а не як суб'єкт підприємницької
діяльності придбав у власність
приміщення магазину промислових
товарів за адресою: АДРЕСА_4. А згідно
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», викладених
у пункті 29 постанови та відповідно до
положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК
України саме майно приватного
підприємства чи фізичної особи -
підприємця не є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя. Тому
посилання відповідача на те, що
стороною договору купівлі-продажу є
фізична особа-підприємець, суд вважає
безпідставним.

Судом встановлено, що спірне не
житлове приміщення магазину
промислових товарів по АДРЕСА_4 було
придбано під час спільного
проживання у шлюбі позивача та
відповідача, має правовий режим
спільної сумісної власності подружжя,
сторони мають на нього рівні права,
тому суд вважає за необхідне визнати
за ними право власності по ? частині
спірного приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 71 СК України
неподільні речі присуджуються одному
з подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

В судовому засіданні
встановлено, що сторони зареєстрували
шлюб 12.01.2001 р. (а.с. 6) шлюб було розірвано
2.10.13 року, магазин по АДРЕСА_4 ( а.с. 13) був
придбаний 14.11.2008 року, під час
перебування в шлюбі, тому є спільною
власністю сторін. Згоди щодо того,
кому належить даний магазин сторонами
не досягнуто, вартість магазина
складає 104800 грн. ( л.с 40-44).

Частиною 4 та ч.5 ст. 71 СК України
визначено, що присудження одному з
подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно , зокрема
на житловий будинок, квартиру,
земельну ділянку. Допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України, за умови попереднього
внесення другим з подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Пленум Верховного Суду України
роз'яснив в пункті 25 Постанови № 11 від
21.12.2007 року « Про практику
застосування судами законодавства
при розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», що вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосувати положення
частин 4,5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. За
відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце
з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за
умови звернення подружжя ( одного з
них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК)
та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Відповідно до ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову
інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і
користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї .

Відповідно до ч.2 ст. 365 ЦК України
суд постановляє рішення про
припинення права особи на частку у
спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Відповідач звернувся з
відповідною вимогою до суду ( а.с.208),
платіжним дорученням № 00-147356 від
27.11.2014 р. яким підтверджується внесення
на депозитний рахунок 20000 грн. в якості
грошової компенсації за майно -
магазин по АДРЕСА_4 , загальною
вартістю 104800 грн., де ? складає 52400 грн.

Приймаючи до уваги вищезазначене,
суд, вважає визнати за відповідачем
право власності на магазин по АДРЕСА_4
зі сплатою позивачу 52400 грн. -20000= 32400
грн. з урахуванням депозитних коштів.

Згідно пункту 24 вказаної постанови
Пленуму Верховного Суду України не
належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування.

Згідно копії договору дарування
квартири від 28 березня 2008 року
відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_5 у
дар квартиру під АДРЕСА_2, житловою
площею 18,1 кв.м., загальною площею 31,0
кв.м., кількістю кімнат - одна. (а.с. 80).

Згідно копії Рішення №7 від 22 травня 2008
року Виконавчим комітетом
Дружбівської міської ради було надано
дозвіл ОСОБА_2 на реконструкцію
квартири, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2 під магазин змішаних товарів
(а.с. 80).

Згідно копії договору дарування
житлового будинку від 17 листопада 2009
року відповідач ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_6 у дар житловий будинок
загальною площею 38,5 кв.м., житловою
площею 17,5 кв.м., з
господарсько-побутовими будівлями та
спорудами: сарай, літня кухня, гараж,
погріб, вбиральня, розташованого на
земельній ділянці площею 0,0428 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 81).

Згідно копії договору дарування
земельної ділянки від 17 листопада 2009
року відповідач ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_6 у дар, належну Дарувальнику
земельну ділянку площею 0,0428 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, площею 0,1080га для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 83).

Згідно копії Рішення №5 від 24 вересня
2009 року Виконавчим комітетом
Дружбівської міської ради було надано
дозвіл ОСОБА_2 на будівництво
торгівельного павільйону за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 86).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 08 вересня 1998 року ОСОБА_2
була придбана ще до шлюбу с позивачкою
квартира АДРЕСА_3, кількістю кімнат -
три, житловою площею 37,0 кв.м., загальною
площею 46,0 кв.м. , а також ? частину сараю,
та ? частину погреба за цією адресою
(а.с. 82).

Інші докази , а саме покази свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про те, що
сторони з 1996 року фактично знаходились
в шлюбних відносинах, батьки ОСОБА_1
надавали кошти на покупку квартири
АДРЕСА_3, не можуть бути прийняті
судом для вирішення питання про
визнання спільної власності на цю
квартиру.

Зважаючи на вище викладене, суд
погоджується з думкою відповідача
ОСОБА_2, що на нерухоме майно, а саме:
торговельний павільйон, розташований
за адресою: АДРЕСА_1; магазин змішаних
товарів розташований по АДРЕСА_2 та
житлову трикімнатну квартиру АДРЕСА_3
не поширюється правовий режим спільної
сумісної власності подружжя, тому його
не можна включити до складу майна, що
підлягає поділу.

Згідно із ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України
передбачено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік
мають право розділити майно за
взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу
України, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. При вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема, якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Як зазначалося, до складу майна,
що підлягає поділу, включається
загальне майно подружжя, наявне у
нього на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб.

Ні з пояснень сторін, оскільки вони є
протилежними, ні з матеріалів справи
неможливо встановити наявність у
ОСОБА_1 або ОСОБА_2 наступного майна:
Банківський метал (золото) вагою 3,220
унц. - вартість 43650 грн.; Банківський
метал (золото) вагою 3,220 унц. - вартість
43650 грн.; Банківський метал (золото)
вагою 3,220 унц. - вартість 44870 грн.,
оскільки ОСОБА_2 зазначає, що
банківські метали знаходились разом з
відповідними чеками, які він давно не
бачив, тому припускає, що зазначені
банківські метали знаходяться у
ОСОБА_1, головною метою якої є стягнути
компенсацію за зазначені банківські
метали, та одночасно залишити їх собі.
Позивачка ОСОБА_1 проти тверджень
ОСОБА_2 заперечує, стверджуючи
протилежне.

Також сторонами не надано суду доказів,
що вказане майно відчужене або
приховане, тому суд не може враховувати
ці речі і їх вартість при розгляді
позовних вимог.

Покази свідка ОСОБА_10 сина сторін, що до
розпорядження батьківськими металами
одноособово відповідачем , суд не може
взяти до уваги , оскільки вони не
підтверджуються другими доказами.

За врахування наявного на час розгляду
справи майна, щодо вартості якого
сторонами не заперечувалось в судовому
засіданні, виходячи з засад рівності
часток, суд приходить до висновку про
розподіл майна між сторонами наступним
чином:

Виділити у власність ОСОБА_1:

- Телевізор LED Samsung UE32ES6710SXUA вартістю - 5867
грн.

- пилосос Green ST-VС0261 ST вартістю - 1015,20 грн.

- газовий котел «Roca» вартістю 6175 грн.

загальною вартістю - 13057,20 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2:

- Телевізор LED SamsungU…С4000PWXBT
вартістю - 4464 грн.;

- Мультифункціональну шашличницю
вартістю - 1167,96 грн;

загальною вартістю - 5631,96 грн., зі
сплатою ОСОБА_1 компенсації
перевищення частки на користь ОСОБА_2 в
сумі 7425,24 грн.

В решті позовних вимог відмовити за
недоведеністю.

Відповідно до частково
задоволених вимог ОСОБА_1 стягнути з
ОСОБА_2 на її користь 449,75гривень
сплаченого нею судового збору.

Керуючись постановою Пленуму ВСУ
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» № 11 від
21.12.2007 р., ст. 57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст. 365
ЦК України, ст. 3, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213-215 ЦК
України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна задовольнити частково.

Визнати за гр-м ОСОБА_2
право власності на магазин АДРЕСА_4.

Припинити право власності
ОСОБА_1 на ? частки майна магазина
АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову компенсацію
за її ? частки магазину АДРЕСА_4 в сумі
52400 грн., де 20000 грн. знаходяться на
депозитному рахунку Ямпільського
районного суду Сумської області,
згідно квитанції № 00-147356 від 27.11.2014
року.

Виділити у власність
ОСОБА_1 пилосос Green ST-VС0261 ST, телевізор LED
Samsung UE32ES6710SXUA, газовий котел "Roca" ,
загальною вартістю 13057,20 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2
телевізор LED SamsungU…С4000PWXBT,
мультифункціональну шашличницю,
загальною вартістю 5631,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 7425,24 грн. грошової
компенсації за різницю в майні.

Стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 449,75 грн. сплаченого
нею судового збору.

В решті позовних вимог
відмовити за недоведеністю.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Сумської області через Ямпільський
райсуд протягом 10 днів з дня його
проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду Сумської
області через Ямпільський райсуд
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:підпис

Копія вірна

Суддя
С.В.Оснач

.