Справа № 383/1417/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Замши О.В..

при секретарі - Машковій О.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - адвоката
ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,

третьої особи на стороні позивача, що
не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача
- ОСОБА_4 - про стягнення боргу за
договорами позики, -

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2014 року позивач ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договорами
позики. Позов обґрунтував тим, що 19.10.2012
року та 23.10.2012 року відповідач ОСОБА_3
взяв у нього та ОСОБА_4 грошову позику в
розмірі по 183000 доларів США, які
зобов'язався повернути до 01.10.2013 року. У
зв'язку з тим, що зобов'язання за
позикою не виконане, просить в судовому
порядку стягнути з відповідача на його
користь 366000 доларів США основного
боргу, що в еквіваленті складає 5296020
грн. Також просить стягнути кошти за
порушення зобов'язання - інфляційні
нарахування - за період з жовтня 2012 року
по листопад 2014 року - 953283 грн.60 коп. та 3
відсотки річних від простроченої суми -
167586 грн.39 коп.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, пояснивши, що на
підтвердження договору позики
відповідач написав власноручно
розписки, а в усному порядку
зобов'язався повернути кошти до 01.10.2013
року, проте до теперішнього часу кошти
не повернуті.

Представник позивача зазначила, що на
виконання зобов'язання відповідачем
нею 31.10.2014 року була направлена
письмова вимога про повернення позики
протягом 30 днів, яка відповідачем була
проігнорована. Розрахунок
заборгованості проводився з
урахуванням терміну прострочення
боргу, починаючи з наступного дня
отримання позики.

Ухвалою суду від 24.11.2014 року залучений в
якості третьої особи на стороні
позивача, яка не заявляє самостійних
вимог ОСОБА_4, який в судовому засіданні
надав пояснення про те, що з
відповідачем склалися стосунки з
приводу господарської діяльності
підприємств, керівниками яких вони є.
Відповідач як фізична особа
неодноразово брав позики у нього та
позивача, однак за договорами позики
від 19.10.2012 року та 23.10. 2012 року не
розрахувався. Він як третя особа не
заявляє самостійних вимог на предмет
спру та просить стягнути кошти на
користь позивача ОСОБА_1

Відповідач в судовому засіданні не
заперечив факту написання розписок про
отримання у борг коштів, проте
зазначив, що позика відбулася у
гривнях, як це зазначено у розписках,
фактично готівкою він кошти не брав,
вони були перераховані на рахунок його
підприємства. Вважає, що підприємство
не має боргів перед позивачем. В
наданих до суду письмових поясненнях
зазначив, що вимогу про повернення
коштів отримав 03.12.2014 року, тому строк
повернення боргу має відраховуватися
саме з цієї дати, відтак позивачем
безпідставно нараховані штрафні
санкції. Просить у задоволенні позову
відмовити в повному об'ємі.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши надані сторонами докази,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

19.10.2012 року та 23.10.2012 року відповідачем
ОСОБА_3 були написані розписки, за якими
він взяв у борг в ОСОБА_4 та ОСОБА_1 один
мільйон п'ятсот дві тисячі гривень ( сто
вісімдесят три тисячі доларів США)
(а.с.6,7).

Судом досліджені в судовому засіданні
оригінали розписок, які знаходяться у
позивача, факт їх написання
відповідачем не оспорюється.

Відповідно до приписів ст. 1046
Цивільного кодексу України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

З приписів вказаної статті ЦК України
випливає, що договір позики є реальним
договором, який вважається укладеним
лише з моменту передання грошей (інших
речей) позикодавцем позичальникові.
Обов'язковість обумовлення процесу
передачі грошей та/або інших речей у
договорі позики як основної, істотної
умови, яка доводить факт та визначає
момент укладення такого договору,
передбачена нормами ч. 2 ст. 640 ЦК
України, відповідно до яких моментом
укладення договору є передання
відповідного майна або вчинення певної
дії якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії.

Норма цивільного законодавства
стосовно обов'язкового зазначення у
договорі позики факту передавання
позикодавцем грошей (інших речей)
позичальникові кореспондується з
вимогами ч. 1 ст. 1049 ЦК України щодо
обов'язку позичальника повернути
позикодавцю грошові кошти або речі, що
були передані йому позикодавцем, а
також, з приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України
стосовно представлення розписки або
іншого документу позичальника на
підтвердження укладання договору
позики та його умов, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Суд приймає як доказ надані розписки
написані позивачем про отримання
позики, які є підтвердженням укладення
договору. Відповідачем вказані
розписки та договір позики не ос
порені, доказів на підтвердження
повернення коштів до суду не надано.
Відтак факт укладення договору та
порушення зобов'язання відповідачем за
договорами позики знайшов своє
підтвердження.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 59
ЦПК обставини справи, які за законом
мають бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, згідно норм ч. 1 ст. 58 ЦПК
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Цивільним законодавством України не
заборонено укладення договорів позики
в іноземній валюті, сторони можуть
визначити грошовий еквівалент
зобов'язання в іноземній валюті (
стаття 524 ЦК України).

Однак, на думку суду, виходячи з
положень статті 1046 Цивільного кодексу
України щодо визначення у договорі
позики родових ознак коштів, які
передаються, у наданих до суду розписок
зазначені кошти позики саме у
національній валюті - гривнях.
Прив'язка до еквіваленту іноземної
валюти, зазначена поряд у дужках не
може вказувати на позику в доларах.

Зобов'язання повернути позику
відповідачем саме в іноземній валюті в
договорі відсутні.

Допитані за клопотанням позивача в
судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 вказали, що вони перебувають у
трудових відносинах з позивачем та
третьою особою. Свідок ОСОБА_5 надала
показання про те, що в жовтні 2012 року
знаходилася в офісі ОСОБА_1 та бачила як
ОСОБА_3 брав у позику кошти. Вона була у
кімнаті поряд та чула, як мова ішла про
позику доларів, бачила як ОСОБА_3 їх
перераховував. Свідок ОСОБА_6 надав
показання про те, що в жовтні 2012 року
він заїжджав у гості до ОСОБА_4 в офіс,
до він знаходиться разом з ОСОБА_1,
бачив як ОСОБА_3 перераховував кошти. Зі
слів ОСОБА_4 відомо, що ОСОБА_3 брав у
борг долари та не повернув.

Показання вказаних свідків суд не
приймає до уваги, оскільки умови
договору, факт його укладення та
виконання в даному випадку не можуть
підтверджуватися показаннями свідків.

Таким чином, у відповідача є наявним
зобов'язання повернути позику за
договорами від 19.10. 2012 року та 23.10.2012
року в сумі три мільйони чотири тисячі
гривень, оскільки вказане зобов'язання
не виконане, є підстави для стягнення
суми в судовому порядку.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

В наданих розписках про отримання
позики строк повернення коштів не
встановлений, інших договорів,
розписок щодо вказаної умови сторонами
не укладалося, відтак твердження
позивача про строк повернення боргу до
01.10.2013 року є безпідставним.

Разом з тим, представником позивача -
адвокатом ОСОБА_2 на підставі наданих
їй повноважень 31 жовтня 2014 року на
адресу боржника ОСОБА_3 направлені
письмові вимоги про повернення коштів
за договорами позики від 19.10.2012 року та
23.10.2012 року (а.с.8,36). Строк повернення
зазначений в тридцять днів. З
урахуванням терміну доставки
поштового відправлення та спливу
встановленого тридцятиденного строку,
порушення строку зобов'язання
відповідачем починається з 03.12.2014 року.
Вказана обставина визнана сторонами в
судовому засіданні.

Статтею 625 ЦК України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

В позовній заяві позивачем
поданий розрахунок заборгованості за
договорами позики, зроблений за період
прострочення боргу з жовтня 2012 року по
листопад 2014 року (а.с.4,5).

Проте, з наведеним розрахунком суд не
погоджується, оскільки термін
прострочення боргу складає 6 днів - з
3.12.2104 року ( початок перебігу порушення
строку зобов'язання) по 08.12.2104 року (день
розгляду справи судом). Сума трьох
відсотків річних, що підлягає
стягненню з відповідача складає 1481
грн.42 коп. ( 1481,42 = (1502000х3х6:365:100) +
(1502000х3х6:365:100)).

Виходячи з положень зазначеної вище
норми наслідки прострочення боржником
грошового зобов'язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів.

Прострочення боргу відповідачем
складає 6 днів у грудні 2014 року. За
даними Головного управління
статистики у Кіровоградській області
(а.с.55) інформація про індекс споживчих
цін за грудень 2014 року відсутня. Відтак,
підстави для нарахування індексу
інфляції за вказаним позовом відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати,
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги
задоволені частково, що у відсотковому
розмірі складає 46,8% від суми позову,
позивачем сплачено судовий збір в
розмірі 3654 грн. (а.с.1,26), судові витрати,
що підлягають відшкодуванню на користь
позивача складають 1710 грн.

Керуючись ст. України, ст. 1046, 1047,
1049 ЦК України, ст.8,10, 11, 60, 57, 58, 59, 61, 88,
212,213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за договорами позики
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики від 19.10.2012 року
в розмірі 1502000 грн., за договором позики
від 23.10.2012 року - 1502000 грн., відсотки за
прострочення зобов'язання - 1481 грн. 42
коп., всього стягнути 3005481 грн. 42 коп.. та
понесені судові витрати 1710 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області через Бобринецький районний
суд Кіровоградської області шляхом
подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

В повному обсязі рішення суду
виготовлене 11.12.2014 року.

Суддя
О.В.Замша