У х в а л а

іменем україни

03 грудня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Юровської
Г.В.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до держави Україна в особі
прокуратури Чернівецької області,
Державної казначейської служби
України про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконним притягненням до
кримінальної відповідальності та
незаконним застосуванням запобіжного
заходу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 20 серпня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 24 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в
обґрунтування якого зазначив, що 17
січня 2008 року відносно нього була
порушена кримінальна справа за ст. 27,
ст. 191 ч. 5, ч. 2 ст. 364 КК України.

22 січня 2008 року він був затриманий
слідчим прокуратури Шевченківського
району м. Чернівців у підозрі вчинення
злочинів, передбачених ст. 27, ч. 5 ст. 191,
ч. 2 ст. 364 КК України.

25 січня 2008 року Шевченківський
районний суд обрав йому міру
запобіжного заходу у вигляді тримання
під вартою.

01 лютого 2008 року ОСОБА_4 було
пред'явлено обвинувачення.

Вироком Першотравневого районного
суду м. Чернівців від 19 червня 2009 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 24 листопада 2009 року, ОСОБА_4
було визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ст. 27, ч. 5 ст. 191,
ч. 2 ст. 364 КК України та засуджено до 03
років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Верховного Суду України від 09
вересня 2010 року вирок Першотравневого
районного суду м. Чернівців від 19
червня 2009 року та ухвалу апеляційного
суду Чернівецької області від 24
листопада 2009 року скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Чернівців від 16 квітня 2010 року
не відбутий ОСОБА_4 строк покарання був
замінений на більш м'який.

23 квітня 2010 року ОСОБА_4 був звільнений
зі слідчого ізолятора.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_4 тривалий час
перебував під кримінальним
розслідуванням та в слідчому
ізоляторі, у зв'язку із чим його сім'я
зазнала великих страждань, що призвело
до розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_5,
просив суд стягнути з Державної
казначейської служби України
матеріальну шкоду: 1 388 24 грн - сума
відрахувань здійснених з його
заробітку до державного бюджету, 297 грн
84 коп. - сума витрачена на оплату
проїзду до м. Новоселицького суду на
розгляд кримінальної справи, а всього 1
686 грн 08 коп., а також стягнути моральну
шкоду в розмірі 20 000 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 20 серпня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 24 вересня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову, обґрунтовуючи свої
доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази у справі й давши їм
належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК
України, а також, врахувавши обставини
справи, дійшов до обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позову, оскільки, як встановили суди,
остаточного рішення відносно ОСОБА_4 за
результатами порушеного відносно
нього зазначеного кримінального
провадження не прийнято, триває
досудове розслідування.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 20 серпня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 24 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Г.В.
Юровська