Справа №585/3005/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Шульга В. О.Номер
провадження 22-ц/788/2066/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Маслова В. О. , Собини О.
І.

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 21 жовтня 2014
року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна, забезпечення
доступу до нього, відшкодування
матеріальної і моральної шкоди, -

в с т
а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом про визнання за нею
права власності на нерухоме спадкове
майно в порядку його поділу, а саме:
кімнату 1-10 площею 10,8 кв.м; кімнату 1-11
площею 18,7 кв.м; сіни, які на плані
будинку позначені під № 7 площею 11,7
кв.м; та ганок - вхід до частини жилого
будинку по АДРЕСА_1. Також вона просила
зобов'язати відповідача ОСОБА_4
забезпечити їй безперешкодний доступ
до вказаного майна, відшкодувати
заподіяну матеріальну шкоду в сумі 1151,70
грн. та моральну шкоду в сумі 1500 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала
тим, що вказане нерухоме майно, яке
відноситься до 2/5 частин спірного
будинку, належить їй та відповідачці на
праві спільної часткової власності: її
частка становить 2/3, а відповідачки - 1/3
від вказаної частини нерухомого майна,
що перейшло їй у спадщину після смерті
сина ОСОБА_5, який був чоловіком
відповідачки. Також зазначала, що
відповідач з кінця 2009 року не проживає
у спірній частині жилого будинку,
закрила на замок вхідні двері, а ключів
їй не надала, чим створює для неї
перешкоди у вільному доступі до свого
майна. Крім того, посилається на те, що
внаслідок створених відповідачкою
перешкод будівля руйнується, так як
стеля протікає, а стіни покриті цвіллю,
враховуючи, що ніхто не доглядає за
тією частиною будинку, тому такими
протиправними діями з боку
відповідачки вона зазнала душевних
страждань, погіршився стан її здоров'я,
що змусило витрачати значні кошти на
лікування.

Під час розгляду даної справи в суді
першої інстанції позивачка заявою від
08 жовтня 2014 року змінила позовні вимоги
в частині визнання права власності на
нерухоме майно і просила суд
встановити порядок користування
спірним нерухомим майном, виділивши їй
в користування наступні приміщення
жилого будинку, що відповідають
належній їй частці у праві власності: а
саме: кімнату 1-10 площею 10,8 кв.м; кімнату
1-11 площею 18,7 кв.м; та сіни площею 11,7 кв.м.

Крім того, позивачка збільшила позовні
вимоги в частині відшкодування
матеріальної шкоди і просила стягнути
з відповідача 6216 грн. (а.с.68).

Однак, вказану заяву суд не розглянув,
розцінивши її як новий позов з окремим
предметом і підставами вимог, так як
вона була подана після початку
розгляду справи по суті, про що
зазначено у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Отже, рішенням Роменського
міськрайонного суду Сумської області
від 21 жовтня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про поділ спадкового майна,
забезпечення доступу до нього,
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2500
грн. витрат на правову допомогу.

Вказане рішення суду позивач оскаржила
в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким повністю
задовольнити її позов згідно уточнених
вимог, а саме: встановити порядок
користування спірною частиною жилого
будинку по АДРЕСА_1, виділивши їй в
користування: кімнату 1-10 площею 10,8 кв.м;
кімнату 1-11 площею 18,7 кв.м; сіни площею
11,7 кв.м та ганок; зобов'язати
відповідачку не чинити їй перешкоди у
користуванні спірним майном і передати
їй ключі від вхідних дверей до спірної
частини будинку та стягнути з
відповідача на свою користь
матеріальну шкоду в сумі 1157,70 грн.,
моральну шкоду в сумі 1500 грн. і понесені
судові витрати в сумі 729,74 грн.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що суд першої інстанції
безпідставно не вирішив справу
відповідно до зміненої нею вимоги щодо
встановлення порядку користування
спірною частиною жилого будинку, а
також стосовно інших її вимог, так як
для неї залишається нерозв'язаною
проблемою питання щодо доступу до тієї
частини будинку, де раніше проживав її
син разом з невісткою, відповідачкою по
справі, враховуючи, що з часом та
частина будинку руйнується, так як
ніхто не доглядає.

Крім того, позивачка вказує на те, що
протиправні дії відповідачки
спричинили їй моральні страждання
внаслідок усвідомлення факту
порушення її законних прав та
інтересів, через порушення звичного
для неї режиму життя та перенесений
душевний біль, що також негативно
вплинуло на стан її здоров'я, для
поновлення якого вона витрачає грошові
кошти, чого не врахував суд.

Позивач у своїй апеляційній скарзі
також вважає необґрунтованим та
безпідставно завищеним розмір
стягнутих з неї витрат на правову
допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_3 про задоволення
апеляційної скарги, пояснення
представника відповідача ОСОБА_4
ОСОБА_6 про залишення рішення суду без
змін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_3 є матір'ю ОСОБА_5, який
перебував у шлюбі з відповідачкою
ОСОБА_4 (а.с.8).

За життя ОСОБА_5 на праві приватної
власності на підставі договору
дарування від 02 липня 2004 року належало
2/5 частин жилого будинку по АДРЕСА_1,
розташованого на земельній ділянці
площею 0,0734 га, а саме такі приміщення:
кімнати 1-10 площею 10,8 кв.м; 1-11 площею 18,7
кв.м; сіни під літ. «а» та літ. «а3» і
ганок (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер і після його
смерті відкрилась спадщина у вигляді 2/5
частин у вказаному жилому будинку (а.с.7,
8).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17 березня 2011
року спадкоємцями майна померлого
ОСОБА_5 у вигляді 2/5 частин у жилому
будинку по АДРЕСА_1, що знаходяться на
земельній ділянці, наданій для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд площею 0,0734 га, а саме: кімнат 1-10
площею 10,8 кв.м; 1-11 площею 18,7 кв.м; сіней
під літ. «а» та літ. «а3» та ганка, є його
мати ОСОБА_3 - у розмірі 2/3 частки у
спадщині, в тому числі з урахуванням 1/3
частки у спадщині, від якої відмовився
батько спадкодавця ОСОБА_9, та дружина
ОСОБА_4 - у розмірі 1/3 частки у спадщині,
відповідно, розташування яких
зазначено у технічному паспорті на
жилий будинок (а.с.8, 9, 11-13).

Як вбачається з витягу про державну
реєстрацію прав від 23 березня 2011 року,
загальна частка ОСОБА_3 у праві
спільної власності на житловий будинок
по АДРЕСА_1 становить 4/15 (а.с.10).

З приводу того, що відповідачка
створила для позивачки перешкоди щодо
вільного доступу до належної їй частки
нерухомого майна у 2/5 частинах жилого
будинку остання зверталась за
допомогою до правоохоронних органів,
що знайшло підтвердження матеріалами
справи (а.с.15, 16-17, 18-19, 20-21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28,
29).

Згідно акту проведення обстеження
сімей міста на предмет фактичного
проживання для призначення субсидії
для відшкодування витрат на оплату
житлово-комунальних послуг, складеного
головою квартального комітету Стогній
О.А. та державним соціальним
інспектором Клещом В.Д. від 16 вересня 2013
року, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_4,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14. Вказані
особи фактично проживають за вказаною
адресою, крім ОСОБА_4, яка з 23 грудня 2010
року по день складання акту проживала
за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.33).

З документів про стан здоров'я ОСОБА_3
вбачається, що вона знаходилась на
стаціонарному лікуванні в медичній
установі з 04 липня 2014 року по 18 липня 2014
року з клінічним діагнозом:
гіпертонічна хвороба. В анамнезі також
вказане лікування, лікувальні та
трудові рекомендації (а.с.43).

З наданих позивачкою чеків вбачається,
що нею понесені витрати на лікування на
загальну суму 1157,70 грн. (а.с.46).

Відмовляючи в задоволенні вимог щодо
поділу нерухомого майна в натурі, що
вбачається із змісту поданого нею у
серпні 2014 року позову, суд першої
інстанції виходив з того, що в
матеріалах справи відсутні належні і
допустимі докази того, що
запропонований позивачем варіант
розподілу можливий, що він не
суперечить вимогам чинного
законодавства і не порушує законних
прав та інтересів інших співвласників.

Що стосується зміни позовних вимог, то
з цього приводу суд вказав, що надана
позивачем заява про збільшення
позовних вимог в частині встановлення
порядку користування спірним
нерухомим майном є по суті новим
позовом, тому не може бути розглянута
судом, оскільки надійшла після початку
розгляду справи по суті.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про усунення перешкод в
користуванні спірним нерухомим майном,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, суд першої інстанції послався на
їх необґрунтованість.

Однак, з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів в повній мірі
погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації..

Як передбачено п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 04 жовтня 1991
року № 7 із відповідними змінами та
доповненнями «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на жилий будинок», при
вирішенні справ про виділ в натурі
часток жилого будинку, що є спільною
частковою власністю, судам належить
мати на увазі, що це можливо, якщо
кожній із сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Як правильно вказав в оскаржуваному
рішенні суд першої інстанції,
матеріали справи не містять доказів
про наявність технічної можливості
провести поділ спірної частини жилого
будинку в натурі з урахуванням розміру
часток сторін у праві власності у ній,
тобто про переобладнання спірного
приміщення в ізольовані квартири
відповідно до часток у праві спільної
власності сторін, у зв'язку з чим
обґрунтовано відмовив у задоволенні
вказаної вимоги.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
неврахування при розгляді даної справи
по суті письмової заяви позивача, якою
вона фактично змінила предмет та
підстави позову, а саме: просила суд
встановити порядок користування
спірною частиною жилого будинку
замість проведення його реального
поділу, так як суд при цьому правильно
керувався вимогами ч.2 ст.31 ЦПК України
щодо права позивача до початку
розгляду справи по суті змінити
предмет або підставу позову шляхом
подання письмової заяви, а також
виходячи з матеріалів справи.

Зокрема, позивач звернулась з вимогою
щодо розподілу спадкового майна у
серпні 2014 року, провадження у даній
справі було відкрито ухвалою суду від 28
серпня 2014 року і призначено справу до
розгляду на 08 вересня 2014 року на 13 годин
30 хвилин (а.с.50). З приводу вказаної
позовної вимоги сторони надавали свої
пояснення та заперечення і лише 08
жовтня 2014 року, тобто більше, ніж через
місяць після відкриття провадження у
даній справі, вже під час розгляду
даної справи судом по суті позивачка
письмовою заявою змінила свої позовні
вимоги (а.с.68), що протирічить вимогам
цивільного процесуального
законодавства.

У зв'язку із зазначеним, доводи
апеляційної скарги з цього приводу про
зворотнє не заслуговують на увагу, як
необґрунтовані.

В той же час, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позовної вимоги про усунення перешкод
в користуванні власністю з огляду на
наступне.

Згідно з ст.41 Конституції України ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Як вбачається з матеріалів справи,
співвласниками 2/5 частин спірного
жилого будинку по АДРЕСА_1 є позивачка
ОСОБА_3, розмір частки якої становить 2/3
у праві спільної власності на вказане
нерухоме майно та відповідачка ОСОБА_4
з 1/3 часткою у праві спільної власності
на це ж майно, відповідно.

На думку колегії суддів, матеріалами
справи доведений факт порушення права
позивача ОСОБА_3, як співвласника
частини жилого будинку, на доступ і
вільне користування спірною частиною
будинку з боку відповідачки ОСОБА_4, так
як остання не надає їй ключі від
вхідних дверей до тієї частини будинку,
з приводу чого позивачка зверталась за
допомогою до правоохоронних органів,
що також не заперечується і самою
відповідачкою (а.с.57-59).

Таким чином, враховуючи, що матеріалами
справи знайшов своє підтвердження факт
того, що відповідачка протиправно
чинить перешкоди позивачці, як
співвласнику частини жилого будинку, в
користуванні належною їй часткою у
майні, тому порушене право позивача
підлягає захисту у вигляді
зобов'язання відповідача усунути
перешкоди для позивача в користуванні
належними їй 2/3 частками у 2/5 частині
жилого будинку шляхом надання ОСОБА_3
ключів від вхідних дверей до
зазначеної частини жилого будинку,
отже, апеляційна скарга в цій частині
підлягає задоволенню.

Що стосується посилання в апеляційній
скарзі на необґрунтовану відмову у
задоволенні позовних вимог про
стягнення на користь позивачки
матеріальної та моральної шкоди, то до
нього колегія суддів ставиться
критично і погоджується з висновком
суду першої інстанції з цього приводу,
оскільки позивачкою не доведено
обставин того, що погіршення стану її
здоров'я та понесені у зв'язку з цим
витрати на лікування були зумовлені
протиправною поведінкою з боку
відповідачки, а також наявністю між
такими діями та наслідками у вигляді
погіршення стану здоров'я позивачки
причинно-наслідкового зв'язку.

Щодо моральної шкоди, то в задоволенні
такої вимоги суд першої інстанції
також правильно відмовив, так як
апеляційним судом хоча і встановлено
факт вчинення перешкод позивачу з боку
відповідачки стосовно доступу до її
частки у майні, однак такі перешкоди
були вмотивовані необхідністю
захистити своє майно, яке залишила
відповідачка у спірній частині
будинку, тобто відсутня вина в діях
відповідача з цього приводу, що знайшло
своє підтвердження одержаними
доказами, яким суд дав належну оцінку.

За таких обставин, коли висновки суду
першої інстанції в частини відмови у
задоволенні позовної вимоги про
усунення перешкод в користуванні
власністю не відповідають обставинам
справи, а також рішення суду першої
інстанції в цій частині ухвалено з
порушенням норм матеріального права,
тому його необхідно скасувати в
зазначеній частині та ухвалити нове
рішення, яким вказані вимоги позову
задовольнити.

В іншій частині рішення суду щодо
розгляду позову по суті є законним і
обґрунтованим, тому його необхідно
залишити без змін.

Отже, апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу в
порядку, встановленому ст.88 ЦПК
України.

Оскільки позовні вимоги задоволено
лише в частині зобов'язання
відповідача усунути перешкоди
позивачу в користуванні житлом, тобто
вимога немайнового характеру, тому
позивачу підлягає поверненню
сплачений нею судовий збір лише з
вимоги немайнового характеру, тобто в
сумі 243,60 грн.

Витрати, пов'язані з оформленням та
нотаріальним посвідченням довіреності
в сумі 34 грн. та 200 грн. (а.с.44, 45), а також
поштові витрати в сумі 21,30 грн. (а.с.46) не
підлягають поверненню, оскільки не є
судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК
України.

Крім того, враховуючи, що апеляційним
судом задоволено одну з чотирьох вимог
немайнового характеру, тобто позов
задоволено на 25%, тому підлягають
зменшенню стягнуті з позивачки на
користь відповідача витрати на правову
допомогу до 1875 грн. (2500 грн. - (2500 грн. * 25%))
(а.с.55, 56, 61, 62).

Отже, рішення суду першої інстанції в
частині розподілу судових витрат
необхідно змінити.

Також, беручи до уваги, що апеляційним
судом задоволено вимогу немайнового
характеру, тому позивачці підлягає
поверненню сплачений нею судовий збір
в сумі 121 грн. 80 коп. за апеляційний
перегляд рішення суду першої інстанції
відповідно до частини задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.п.2, 3, 309 ч.1 п.3,4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 21 жовтня 2014
року в даній справі в частині відмови у
задоволенні позовної вимоги про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком скасувати і ухвалити
нове рішення, яким вказану позовну
вимогу задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди
ОСОБА_3 в користуванні належними їй 2/3
частками у 2/5 частині жилого будинку за
адресою: АДРЕСА_1, шляхом надання ОСОБА_3
ключів від вхідних дверей до
зазначеної частини жилого будинку.

Рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 21 жовтня 2014
року в даній справі в частині розподілу
судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору під
час розгляду справи в суді першої
інстанції в сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
витрати за надання правової допомоги в
сумі 1875 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення
Роменського міськрайонного суду
Сумської області від 21 жовтня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору за
апеляційний перегляд рішення суду
першої інстанції в сумі 121 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -