Справа № 456/1562/14
Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/783/6719/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

при секретарі: Івановій О.О.,

за участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну ОСОБА_3 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 4 вересня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання договору позики
недійсним,-

в с т а н о в и л а:

оскаржуваним рішенням позов
задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 суму боргу за договором
позики 30000 грн., 3 % річних у розмірі 2550
грн., проценти за договором в розмірі
6605,55 грн., інфляційні нарахування в
розмірі 54,02 грн., а всього 39209,57 грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_3, просить
частково скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову, а зустрічний позов
задовольнити. Зазначає, що розписка не
може визнаватись правочином, оскільки
вона не відповідає формі договору, не
була спрямована створити будь-які
юридичні наслідки. Вказану в розписці
суму позивач за первісним позовом їй
не передавав, а вона їх не отримувала.
Крім того він з часу володіння
розпискою 19.05.2011 р. по квітень 2014 р. не
ставив до неї жодних нагадувань, вимог
про повернення коштів, що свідчить про
суперечливість дійсним обставинам
справи і самого факту позики. Суд не
взяв до уваги, що розписка не має
юридичної сили, оскільки в ній не
вказано хто є позикодавцем, а тому
розписка немає юридичної сили. Також
вказує на те, що в матеріалах справи
відсутній оригінал боргової розписки,
на яку суд покликається як доказ
передачі грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 на заперечення скарги,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів не знаходить підстав для її
задоволення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

З матеріалів справи убачається, що
19.05.2011 р. ОСОБА_3власноручно написала
розписку про те, що вона взяла в борг 30000
грн. та зобов'язується повернути ці
кошти до 31.05.2011 р. (а.с. 4).

Відповідно до постанови Верховного
Суду України від 18 вересня 2013 року по
справі 6-63цс13, яка, згідно ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Отже, письмова боргова розписка є
належним доказом договірних
правовідносин між сторонами, що
підтверджує отримання позичальником
грошових коштів від позикодавця.

У ч. 2 ст. 207 ЦК зазначено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори).
Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.
Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи,
яка його вчинила. Односторонній
правочин може створювати обов'язки для
інших осіб лише у випадках,
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами.

Твердження апелянта про те, що у
розписці не вказано хто є позикодавцем,
а тому розписка немає юридичної сили, є
безпідставними, оскільки розписка
підписана особисто ОСОБА_3 і всі
обов'язки за договором позики несе
вона, а ОСОБА_4 набуває за цим договором
тільки права щодо повернення йому
боргової суми.

Так як ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4
грошову суму у розмірі 30000 грн., проте у
зазначений строк не повернула борг, то
рішення суду першої інстанції про її
стягнення є вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_3 не отримувала від позивача за
первісним позовом кошти у розмірі 30000
грн., а розписка написана нею під
примусом ОСОБА_4 спростовуються
матеріалами Сихівського РВ ЛМУ ГУМВСУ
у Львівській області про відмову в
порушенні кримінальної справи за
заявою ОСОБА_5 та постановою від 17.06.2011
р. про відмову в порушенні кримінальної
справи, яка нею не оскаржувалась.

Крім того твердження апелянта про те,
що він з часу володіння розпискою 19.05.2011
р. по квітень 2014 р. не ставив до неї
жодних нагадувань, вимог про
повернення коштів, що свідчить про
суперечливість дійсним обставинам
справи і самого факту позики, є
безпідставними, оскільки позивач
вправі в межах строку позовної
давності звернутися до суду із позовом
про стягнення боргу із позичальника.

Посилання апелянта на відсутність
оригіналу розписки в матеріалах
справи, є безпідставними, оскільки
представником позивача в судове
засідання був представлений оригінал
розписки для огляду, який судом був
оглянутий.

Відповідно до ст.. 1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Якщо договір
позики має бути укладений у письмовій
формі, рішення суду не може
ґрунтуватися на свідченнях свідків для
підтвердження того, що гроші або речі
насправді не були одержані
позичальником від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором. Це положення не
застосовується до випадків, коли
договір був укладений під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Так як позивач за зустрічним позовом
просила визнати недійним договір
позики з підстав недійсності угоди та
визнання правочину фіктивним, то
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
договору позики, так як позовні вимоги
не підтверджені доказами та
спростовуються матеріалами справи.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
тому рішення слід залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 317 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 4 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: