Справа №493/2503/14-ц
Провадження № 2/493/816/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2014 року

Балтський районний суд Одеської
області в складі :

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить визнати угоду
купівлі-продажу житлового будинку з
господарськими будівлями, укладену між
ним та представником відповідача за
дорученням ОСОБА_3, дійсною, такою, що
відбулася, та визнати за ним право
власності на житловий будинок (на плані
позначено літ. А) загальною площею 47,0 м.
кв., житловою площею 38,1 м. кв. з верандою
(літ. а), господарськими будівлями -
літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. Б1,
В, Д, Е, З), погребом (літ. в), вбиральнею
(літ. Г), літнім душем (літ. Ж), вимощенням
№1, огородженням №№1,4,7,8,9, хвірткою №2,
воротами №3, розташований на земельній
ділянці площею 1600 м2 по АДРЕСА_1, який
раніше на праві приватної власності
належав відповідачу ОСОБА_2,
стверджуючи, що 06.11.2014 року він уклав з
представником відповідача за
дорученням ОСОБА_3 угоду
купівлі-продажу житлового будинку,
згідно якої сплатив представнику
відповідача гроші у сумі 50000 грн., про що
складена відповідна розписка, а
остання передала йому
правовстановлюючі документи,
технічний паспорт на будинок, сам
житловий будинок з господарськими
будівлями, пообіцяла з'явитися до
нотаріальної контори для оформлення
угоди купівлі-продажу, але до
теперішнього часу представник
відповідача до нотаріальної контори не
з'являється, крім того, оформити
належним чином угоду неможливо і по
причині того, що у відповідача
відсутній державний акт на земельну
ділянку, на якій розташований житловий
будинок з господарськими будівлями.

Вказані вище обставини позбавили
позивача права володіти,
користуватися, розпоряджатися
придбаним нерухомим майном, з приводу
чого він змушений звернутися до суду з
позовом, надав суду заяву, в якій свої
заявлені вимоги підтримав у повному
обсязі, просить розглянути справу без
його участі.

Представник відповідача до
судового засідання не з'явилася, але
надіслала на адресу суду заяву, в якій
позов визнала в повному обсязі,
підтвердила викладені в позові
обставини, в тому числі і те, що наміру
оформити угоду належним чином у
нотаріуса не має, просить справу
розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності згідно свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 30.08.2005
року, виданого державним нотаріусом
Кодимської державної нотаріальної
контори ОСОБА_4, реєстр №3581, належав
житловий будинок з господарськими
будівлями, розташований на земельній
ділянці площею 600 м2 по АДРЕСА_1, що
ОСОБА_2 нотаріально посвідченою
довіреністю від 03.11.2014 року
уповноважила ОСОБА_5 розпоряджатися
належним їй житловим будинком, а
останній нотаріально посвідченою
довіреністю від 05.11.2014 року доручив
провести ті ж самі дії ОСОБА_3, що
сторони уклали між собою договір
купівлі-продажу вище вказаного
житлового будинку від 06.11.2014 року,
згідно якого представник відповідача
продала, а позивач придбав вище
вказаний житловий будинок за 50000 грн. і
по акту прийому-передачі від 06.11.2014 року
представник відповідача передала, а
позивач прийняв житловий будинок з
господарськими будівлями, що
відповідно до розписки, складеної
представником відповідача, вона
отримала від позивача вище вказану
суму грошей і взяла на себе
зобов'язання оформити угоду належним
чином у нотаріальній конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13
Постанови пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657
ЦК України (із змінами, внесеними
згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від
11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, а
відповідно до ст. 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що
представник відповідача ухилилася від
нотаріального посвідчення договору,
про що повідомила в клопотанні про
розгляд справи без її присутності, де
вказала, що наміру з'явитися до
нотаріальної контори для посвідчення
договору у неї немає, тому втрачена
можливість посвідчення вище вказаного
договору у нотаріуса, а також
встановлено, що інших підстав
нікчемності правочину в даному випадку
немає.

За таких обставин суд вважає за
можливе застосувати до спірних
правовідносин між сторонами вимог ч.2
ст.220 ЦК України, оскільки сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
виконання умов договору, але
представник відповідача ухилилася від
його нотаріального посвідчення, тому
суд може визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 06.11.2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Що стосується визнання права власності
на нерухоме майно, то як встановлено ч.3
ст.334 ЦК України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір
та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Таким чином, вище зазначені норми
законів приводять суд до висновку про
те, що земельна ділянка, на якій
розташований вище вказаний житловий
будинок з господарськими будівлями,
повинна перебувати у власності
відчужувача цього житлового будинку і
лише в цьому випадку власник земельної
ділянки зобов'язаний отримувати її
кадастровий номер, тобто позивач
повинен був бути власником земельної
ділянки, на якій розміщений будинок.
Позивач власником земельної ділянки,
на якій розташований житловий будинок,
не є, а тому, на думку суду, не повинен
вживати заходів до отримання
кадастрового номеру, що його право
користування земельною ділянкою
переходить разом із правом власності
на житловий будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377,
640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.
ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що
відбулася угоду купівлі-продажу
житлового будинку з господарськими
будівлями, розташованого на земельній
ділянці площею 600 м2 по АДРЕСА_1,
укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на житловий будинок (на плані позначено
літ. А) загальною площею 47,0 м. кв.,
житловою площею 38,1 м. кв. з верандою
(літ. а), господарськими будівлями -
літньою кухнею (літ. Б), сараями (літ. Б1,
В, Д, Е, З), погребом (літ. в), вбиральнею
(літ. Г), літнім душем (літ. Ж), вимощенням
№1, огородженням №№1,4,7,8,9, хвірткою №2,
воротами №3, розташований на земельній
ділянці площею 1600 м2 по АДРЕСА_1, який
раніше на праві приватної власності
належав ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ