Номер провадження: 22-ц/785/9727/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт» ( терті особи - профспілка
робітників морського транспорту
Іллічівського морського торговельного
порт, спілка професіоналів докерів -
механізаторів Іллічвського морського
торговельного порту, незалежна
профспілка працівників Іллічівського
морського торговельного порту) про
визнання наказу не законним та
скасування наказу, за апеляційною
скаргою представника Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» на рішення
Ілллічівського міського суду Одеської
області від 03 жовтня 2014 року,

встановила:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт (треті особи - профспілка
робітників морського транспорту
Іллічівського морського торговельного
порту, спілка професіоналів докерів -
механізаторів Іллічівського морського
торговельного порту, незалежна
профспілка працівників Іллічівського
морського торговельного порту) про
визнання наказу незаконним та
скасування наказу (а.с.3-7), вказуючи, що 19
лютого 2014 року адміністрацією ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» видано наказ №110 «Про зміни в
організації виробництва і праці служби
побуту». Вказаним наказом з 01.06.2014 року
було ліквідовано структурний
підрозділ «служба побуту» та створено
структурний підрозділ «Відділ побуту»,
а вивільнення працівників, робочі
місця яких підлягають скороченню,
здійснити відповідно до ст.49-2 КЗпП
України.

14.04.2014 року профспілки порту провели з
адміністрацією підприємства
переговори, на яких вимагали від
адміністрації не проводити
вивільнення працівників, враховуючи
соціальну напругу у колективі та
державі.

03.07.2014 року було видано наказ по порту
№322, згідно якого позивача була
примусово переведено на неповний
робочий час з 32-х годинним робочим
тижнем.

Позивач стверджує, що наказ видано з
порушенням чинного законодавства
України та чинного колективного
договору ДП «Іллічівський морський
торговельний порт», через що у липні 2014
року йому (позивачу) було виплачено
заробітну плату за 80% робочого часу,
незважаючи на те, що він працював
повний робочий час та знаходився на
робочому місці. Вказані обставини
призвели до зменшення 20% тарифу -
посадового окладу за липень 2014 року.

У зв'язку з цим позивач просив:

- визнати наказ директора ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» №322 від 03.07.2014 року таким, що
виданий з порушенням норм чинного
законодавства України, прав та
законних інтересів позивачів та
скасувати його,

- зобов'язати відповідача провести
оплату праці у повному обсязі, виходячи
з місячної норми тривалості робочого
часу за період з 03.07.2014 року до дати
набрання цим рішенням суду законної
сили.

25 вересня 2014 року позивач подав до суду
уточнену позовну заяву в якій просив
наказ директора Іллічівського
морського торгового порту №322 від
03.07.2014 року в частині постійного
переміщення ОСОБА_2 слюсарем з
контрольно-вимірювальних приладів та
автоматики 4-го розряду відділу побуту
з оплатою за штатним розкладом та з 32-х
годинним робочим тижнем - визнати
незаконним та скасувати.

Також 25 вересня 2014 року позивач подав
до суду заяву про залишення без
розгляду вимог, викладених у
первісному позові.

Ухвалою від 03 жовтня 2014 року первісні
позовні вимоги залишено без розгляду.

Представник відповідача позов не
визнав.

Представники третіх осіб заявлені
позовні вимоги ОСОБА_2 вважали
обґрунтованими.

Рішенням Ілллічівського міського суду
Одеської області від 03 жовтня 2014 року
позов задоволений. Наказ директора
Іллічівського морського торгового
порту №322 від 03.07.2014 року в частині
постійного переміщення ОСОБА_2
слюсарем з контрольно-вимірювальних
приладів та автоматики 4-го розряду
відділу побуту з оплатою за штатним
розкладом та з 32-х годинним робочим
тижнем - визнано незаконним та
скасовано.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду представник Державного
підприємства «Іллічівський морський
торговельний порт» подав апеляційну
скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції посилався на те, що у зв'язку
із набранням чинності законодавства
України, було утворено державне
підприємство "Адміністрація морських
портів України". Проведення
реорганізації призвело до розподілу
функцій між державними підприємствами
морського транспорту, що
кваліфікується як зміна в організації
виробництва і праці. Також вказана
реорганізація призвела до зміни
структури та розміру доходної частини
підприємства, скоротилась кількість і
обсяг загальних питань, якими
займається служба побуту порту,
скоротилась кількість об'єктів
утримання і обслуговування службою,
зменшився об'єм і характер робіт, що
виконується її працівниками.

19 лютого 2014 року керівництвом порту
виданий наказ №110 «Про зміни в
організації виробництва і праці службу
побуту», яким з 01.06.2014 року створено
структурний підрозділ «Відділ побуту»
та ліквідовано структурний підрозділ
«Служба побуту».

Згідно копії повідомлення від 14.05.2014
року, начальника соціальної служби та
голів профспілкових організацій
повідомлено про те, що відповідно до
наказу від 19 лютого 2014 року №110 «Про
зміни в організації виробництва і
праці службу побуту», з 01.06.2014 року у
службі побуту будуть проведені зміни в
організації виробництва і праці шляхом
реорганізації вказаного структурного
підрозділу у відділ побуту із новим
затвердженим штатним розписом.

З даним повідомленням позивача ОСОБА_2
було ознайомлено 26.05.2014 року, з яким він
не погодився, про що він розписався.

Згідно п.п.2.1.7, 2.1.9 колективного
договору Іллічівського морського
торгівельного порту, вказано, що
адміністрація порту зобов'язується:

- не проводити ціленаправлені
скорочення працівників до тих пір, поки
не будуть використані всі можливості
для збереження робочих місць і до цього
не змусить економічна ситуація в порту.
В цьому випадку завчасно, не менше ніж
за три місяці, повідомляти профспілки і
вести з ними переговори по дотриманню
прав і інтересів працівників, які
підлягають до скорочення.

- встановлювати по узгодженню з
профспілками у випадку відсутності або
зниження об'єму робіт неповний робочий
час або неповний робочий тиждень з
відповідною оплатою.

Адміністрацією порту було проведено
консультації з профспілковими
організаціями про заходи щодо
запобіганню звільненню чи зведенню їх
кількості до мінімуму, або пом'якшення
несприятливих наслідків будь-якого
звільнення.

У протоколі від 13 березня 2014 року
спільної наради з профспілками порту
зазначено, що голови профспілок заяви
про неприпустимість скорочення штату
працівників служби побуту, зокрема тих,
які не досягли пенсійного віку та тих,
які мають на утриманні неповнолітніх
дітей. З метою запобігання звільненню
працівників за п.1 ст.40 КЗпП України,
запропоновано адміністрації порту
скласти новий штатний розпис
реорганізованого підрозділу та
запропонувати працівникам переведення
на такі робочі місця.

Відповідно до протоколу від 14 квітня 2014
року голови профспілок запропонували
призупинити дію наказу від 19 лютого 2014
року №110 «Про зміни в організації
виробництва і праці службу побуту».

Відповідно до ст.21 КЗпП України,
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
за якою працівник зобов'язується
виконувати роботу, визначеною цією
угодою, з підляганням внутрішньому
трудовому розпорядкові, а власник
підприємства зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю і
угодою сторін.

Згідно ст.32 КЗпП України, переведення
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації, а також
переведення на роботу на інше
підприємство, в установу, організацію
або в іншу місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством.

Не вважається переведенням на іншу
роботу і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.
Власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

У зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці допускається зміна
істотних умов праці при продовженні
роботи за тією ж спеціальністю,
кваліфікацією чи посадою. Про зміну
істотних умов праці - систем та
розмірів оплати праці, пільг, режиму
роботи, встановлення або скасування
неповного робочого часу, суміщення
професій, зміну розрядів і
найменування посад та інших - працівник
повинен бути повідомлений не пізніше
ніж за два місяці.

Якщо колишні істотні умови праці не
може бути збережено, а працівник не
згоден на продовження роботи в нових
умовах, то трудовий договір
припиняється за пунктом 6 статті 36
цього Кодексу.

Переміщення є законним, якщо згідно
ст.ст.21, 31, 32 КЗпП України, воно буде
проводиться в межах трудового договору
і не передбачає істотних його змін.
Виходячи зі змісту цих норм, істотними
умовами праці є система та розмір
оплати праці, пільг, режиму роботи,
встановлення або скасування неповного
робочого часу, суміщення професій,
зміну розрядів і найменування посад та
інші умови, які за певних обставин слід
вважати істотними.

Відповідно до ст.40 КЗпП України,
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадках:

- змін в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно ч.ч.1-3 ст.49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.49-4 КЗпП України,
ліквідація, реорганізація підприємств,
зміна форм власності або часткове
зупинення виробництва, що тягнуть за
собою скорочення чисельності або штату
працівників, погіршення умов праці,
можуть здійснюватися тільки після
завчасного надання професійним
спілкам інформації з цього питання,
включаючи інформацію про причини
наступних звільнень, кількість і
категорії працівників, яких це може
стосуватися, про строки проведення
звільнення. Власник або уповноважений
ним орган не пізніше трьох місяців з
часу прийняття рішення проводить
консультації з професійними спілками
про заходи щодо запобігання звільненню
чи зведенню їх кількості до мінімуму
або пом'якшення несприятливих
наслідків будь-якого звільнення.

Професійні спілки мають право вносити
пропозиції відповідним органам про
перенесення строків або тимчасове
припинення чи відміну заходів,
пов'язаних з вивільненням працівників.

19 лютого 2014 року керівництвом порту
виданий наказ №110 «Про зміни в
організації виробництва і праці службу
побуту», яким з 01.06.2014 року створено
структурний підрозділ «Відділ побуту»
та ліквідовано структурний підрозділ
«Служба побуту». Пунктом 6.1 наказу
передбачено здійснити вивільнення
працівників, робочі місця та посади
яких підлягають скороченню.

З наказом директора порту від 19 лютого
2014 року №110 «Про зміни в організації
виробництва і праці службу побуту»
позивача ОСОБА_2 ознайомлено 25.02.2014
року.

08 квітня 2014 року ОСОБА_2 вручено
повідомлення про зміну істотних умов
праці та він не погодився з роботою в
нових умовах, про що свідчить його
підпис у даному документі. Згідно абз.5
вказаного повідомлення, зазначається,
що: «У разі відмови від продовження
роботи у нових умовах праці, трудовий
договір буде розірвано через два
місяці, за пунктом 6 статті 36 КЗпП
України, з виплатою вихідної допомоги у
розмірі середньомісячного заробітку».

Згідно копії виписки з наказу №322 від
03.07.2014 року зазначається: «ОСОБА_2
слюсар з контрольно-вимірювальних
приладів та автоматики (КВПІА) 5 розр.
(підр. №1789-служба побуту ділянка з рем.
сант. обладн. (госп. №102-служба побуту)
перемістити постійно з 03.07.2014 слюсарем
з контрольно-вимірювальних приладів та
автоматики (КВПІА) 4 розр. (підр. №2788-ВП
ЖЕС робітники (госп. №146) відділ побуту
з оплатою за штатним розписом, ст.32 КЗпП
України, 32-х годинним робочим тижнем зі
збереженням заробітної плати за
попереднім місцем роботи протягом 2-х
тижнів ст.114 КЗпП України.

Режим роботи - денний з п'ятиденним
робочим тижнем».

Згідно копії акту від 04.07.2014 року,
ОСОБА_2 був ознайомлений з випискою з
наказу №322 від 03.07.2014 року про його
переведення з 03.07.2014 року слюсарем з
контрольно-вимірювальних приладів та
автоматики розряду з 32-х годинним
робочим тижнем, але від підпису про
ознайомлення відмовився.

Також, ОСОБА_2 був ознайомлений з
графіком роботи в режимі неповного
робочого часу згідно наказу директора
ІМТП №322 від 03.07.2014 року та відмовився
від підпису, про що зафіксовано в акті
від 07.07.2014 року.

З врахуванням зміни в організації
виробництва і праці службу побуту,
системи оплати праці, режиму роботи,
встановлення неповного робочого часу,
з якими позивач ОСОБА_2 не погодився,
переміщення ОСОБА_2 слюсарем з
контрольно-вимірювальних приладів та
автоматики 4-го розряду відділу побуту
з оплатою за штатним розкладом та з 32-х
годинним робочим тижнем - є незаконним.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 01.11.1996 року №9 «Про
застосування Конституції України при
здійсненні правосуддя», судам
роз'яснено, що при розгляді трудових
спорів судам слід мати на увазі, що ч.3
ст.43 Конституції України, використання
примусової праці заборонено.

Колегія погоджується з зазначеними
висновками суду першої інстанції.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі,
фактично зводяться до переоцінки
доказів та незгоди заявника з
висновками суду першої інстанції з їх
оцінкою.

Як при розгляді справи в суді першої
інстанції так і до апеляційної скарги
відповідачем не надано належних
доказів того, що позивач був правомірно
переміщений слюсарем з
контрольно-вимірювальних приладів та
автоматики 4-го розряду відділу побуту
з оплатою за штатним розкладом та з 32-х
годинним робочим тижнем в зв'язку зміни
в організації виробництва і праці і що
при переміщенні позивача з
встановленням неповного робочого часу
його роботи не відбулися зміни
істотних умов праці.

Суд першої інстанції дав належну
оцінку зазначеним посиланням
відповідача про що зазначалося вище в
рішенні суду першої інстанції.

На підставі наведеного колегія вважає,
що суд першої інстанції порушень норм
матеріального та процесуального права
не допустив, а наведені в апеляційній
скарзі доводи, висновки суду першої
інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п. 1, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
Державного підприємства «Іллічівський
морський торговельний порт»
відхилити. Рішення Ілллічівського
міського суду Одеської області від 03
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Судді
О. А. Ступаков

В. А. Станкевич

О. Д. Варикаша