справа №664/2674/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
Цюрупинський районний
суд

Херсонської області

в складі: судді
Заславець Н.В.

при секретарі
Бондаревій Т.К.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Цюрупинську в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» про
визнання недійсними договору та
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ТОВ «Гранфінресурс» про
визнання недійсними договору та
стягнення коштів.

У судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала, просила
задовольнити та надала суду аналогічні
пояснення, проти постановлення
заочного рішення не заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_2 на
підтримання позову пояснила, що
позивач з газети дізналася про надання
відповідачем позик під невисокі
проценти з мінімальним пакетом
документів. 24.02.2014 року між ОСОБА_1 та
ТОВ «Гранфінресурс» укладено договір
№227667 з додатками №1 та №2, за яким вона
мала отримати позику в сумі 150000,00
гривень за умови сплати першого внеску
в сумі 5250,00 гривень, що нею виконано. В
подальшому ОСОБА_1 було повідомлено про
обов'язок сплатити черговий внесок, і
про те, що у разі несплати її буде
позбавлено права на отримання кредиту.
Загальна сума внесків, сплачених на
користь відповідача склала 9639,99
гривень. Але у визначений строк вона
позики не отримала, після чого
отримавши консультацію у юриста
зрозуміла, що відповідач увів її в
оману щодо змісту та істотних умов
укладеного договору. Крім того,
відповідач здійснює свою
підприємницьку діяльність з надання
фінансових послуг без наявності
відповідної ліцензії. У зв'язку з чим
просить визнати укладений договір
недійсним, стягнути з відповідача
сплачені грошові внески в сумі 9639,99 грн.
та витрати позивача по сплаті судового
збору.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, поштове
повідомлення повернуто без вручення в
зв'язку з частковим призупинення
пересилання поштових відправлень до м.
Донецька. Виклик відповідача був
здійснений через публікацію в газеті
«Урядовий кур'єр» №182 (5311) від 03.10.2014
року за його відомою юридичною адресою,
що є доказом його належного
повідомлення про час та дату розгляду.

Згідно з ч.9 ст.74 ЦПК України
відповідач, зареєстроване місце
проживання (перебування),
місцезнаходження чи місце роботи якого
невідоме, викликається в суд через
оголошення у пресі. З опублікуванням
оголошення про виклик відповідач
вважається повідомленим про час і
місце розгляду справи.

Виходячи з наведеного, відповідно
до положень ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який повідомлений належним чином і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
судом неповажними, суд може ухвалити
заочне рішення на підставі наявних у
справі доказів, якщо позивач не
заперечує проти такого вирішення
справи..

Судом встановлено, що 24.02.2014 року між
ОСОБА_1 та ТОВ «Гранфінресурс» було
укладено договір №227667 з додатками №1
та №2 (а.с.7-12). Згідно п.1.1 статті 1
Договору, відповідач за згодою
позивача зобов'язується вчинити від
його імені та за його рахунок певні дії,
спрямовані на отримання ним грошової
суми на умовах діяльності програми
«Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити заходи по
розподілу грошового фонду та надати
йому відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього позивач доручив
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу (п.1.3 ст.1
Договору). Додатком № 1 до вказаного
Договору передбачені обов'язки
учасника, а саме: сплатити одноразовий
комісійний внесок, що становить 5250,00
грн., та адміністративний платіж в сумі
5250,00 грн.; щомісячно сплачувати
загальний платіж в сумі 1463,33 грн., який
включає чистий внесок в сумі 833,33 грн.,
за рахунок якого здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідні
суми у позику, та адміністративні
витрати в сумі 630,00 грн. - плата за
послуги з організації діяльності
програми; дотримуватись умов договору
та інше. За п.2.1.1. ст.2 Договору учасник
зобов'язується сплатити одноразовий
комісійний внесок у день підписання
угоди та не пізніше 15 календарних днів
з моменту отримання дозволу (права на
отримання відповідної грошової суми),
загальний платіж, який включає чистий
внесок, за рахунок якого адміністратор
надає заявлені грошові суми, та
адміністративні витрати, що є платою за
послуги з організації діяльності
програми. Відповідно до п.4.1 ст.4
Договору його укладено у двох
примірниках, по одному для кожної із
сторін. Згідно з п.1.3 ст.1 Додатку №2 до
Договору його предметом є послуги з
формування реєстру учасників програми,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми. Після вчасної сплати
чергового загального платежу учасник
набуває право брати участь у
найближчому заході, коли фонд реєстру є
достатнім (п.4.1 ст.4 Додатку №2 до
Договору). Конкретні умови отримання
учасником заявленої суми визначені у
ст.5 цього Додатку. Адміністратор
гарантує учаснику надати обумовлену
грошову суму за умови виконання
останнім всіх умов договору і додатків
до нього (ст.12 Додатку №2). Учасник
підтверджує, що отримав усі коректно
викладені пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів умови додатку №2 та правові
наслідки, що засвідчує своїм підписом
(ст.13 додатку №2).

На виконання умов даного договору
позивач 24.02.2014 року сплатила 5250,00 грн. -
одноразовий комісійний внесок, що
підтверджується копією квитанції (а.с.
13). 19.03.2014 року сплатила 630,00 грн. -
адмінстративні витрати, та 833,33 грн. -
щомісячний чистий внесок (а.с.14, 15).
22.04.2014 року сплатила 630,00 грн. -
адміністративні витрати, та 833,33 грн. -
щомісячний чистий внесок (а.с.16, 17).
21.05.2014 року сплатила 630,00 грн. -
адміністративні витрати, та 833,33 грн. -
щомісячний чистий внесок (а.с.18, 19).
Загальна сума сплачентих внесків
становить 9639,99 гривень.

Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Як вбачається із ст.230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка своєю
необережною поведінкою сприяла
помилці, зобов'язана відшкодувати
другій стороні завдані їй збитки.

Положенням ст. 19 ЗУ «Про захист прав
споживачів» заборонена нечесна
підприємницька практика. До такої
практики віднесена будь-яка діяльність
(дії або бездіяльність), що вводить
споживача в оману. Забороняються як
такі, що вводять в оману утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Перелік форм
підприємницької діяльності, що вводить
в оману, не є вичерпним. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами)
загальних вимог, передбачених ст.203
цього Кодексу.

Таким чином, вказаний закон встановив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності яка
полягає у введенні в оману споживача
шляхом залучення її коштів із метою
реалізації своєї діяльності.

Оскільки позивач сплачувала кошти не
за товар, а за можливість отримання
позики, приватне підприємство без
залучення власних коштів формувало
групи клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалася виплата позик окремим
клієнтам, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи, суд
вважає, що є підстави для визнання
вказаного договору нікчемним, а
оскільки ця обставина оспорюється
відповідачем, то і для визнання
договору недійсним.

Задовольняючи позов про визнання угоди
недійсною та про повернення позивачу
сплачених ним коштів в одинарному
розмірі на підставі ч.1 ст.216 ЦК України,
суд також приймає до уваги те, що
укладений сторонами договір не містить
строків та (або) термінів отримання
учасником товару/позики, не передбачає
будь-якої відповідальності ТОВ
«Гранфінресурс» за невиконання умов
договору та будь-яких гарантій
отримання учасником товару/позики.
Натомість договором передбачено, що у
випадку неналежного виконання умов
договору або не сплати запропонованих
адміністратором платежів, учасник
позбавляється права на придбання
товару/позики, втрачає сплачений
адміністративний платіж і
позбавляється права на участь у
наступному найближчому заході. У разі
виявлення учасником бажання розірвати
договір протягом трьох календарних
днів з моменту його підписання та
виконання ним умов, відповідач
повертає учаснику 70% внесеного ним
вступного платежу, в інших випадках
розірвання договору - вступний платіж
та адміністративні витрати учаснику не
повертаються, повернення коштів
відбувається після закриття реєстру
(ст.8 Додатку №2 до Договору).

Таким чином, є підстави вважати, що
діяльність відповідача ввела
споживача в оману, оскільки програма
«Альянс Україна» формується виключно
на кошти учасників програми без
залучення коштів ТОВ «Гранфінресурс».
Оплата товару здійснюється за кошти,
внесені учасниками програми і в
подальшому учасник, який отримав товар,
сплачує внески, які фактично
компенсують кошти іншим учасникам
програми, тобто один учасник програми
за свої власні кошти, без інвестування
коштів відповідача оплачує товар
іншому учаснику програми. Крім того, із
вищезазначеного випливає, що рішення
про передачу товару або позики
залежить лише від волі відповідача,
який на власний розсуд приймає таке
рішення і позивач позбавлений
можливості вплинути на це рішення,
оскільки немає можливості отримати
інформацію про фінансовий стан інших
учасників групи.

Умовами оспорюваного договору на
позивача покладено обов'язок суворо
дотримуватися умов договору, в той час
як у договорі відсутні умови, які б
передбачали настання негативних
наслідків для відповідача за
невиконання умов Договору, що свідчить
про істотний дисбаланс договірних прав
та обов'язків і є порушенням прав
позивача.

У спірному договорі умова про надання
грошей у позику залежить від певних
обставин, які можуть взагалі не
настати, а тому така умова є
несправедливою відносно позивача і
вказує, що правочин не направлений на
реальне настання правових наслідків.

Крім того, п.3 ч.1 ст.9 ЗУ «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності» визначено,
що відповідно до спеціальних законів
ліцензуванню підлягає господарська
діяльність, зокрема із надання
фінансових послуг. Згідно до ч.1, ч.2 ст. 7
ст.1 ЗУ «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» юридична особа,
яка має намір надавати фінансові
послуги, зобов*язана звернутися до
відповідного органу державного
регулювання ринків фінансових послуг
для включення її до Державного реєстру
фінансової установи , а у разі, якщо
відповідно до закону надання певних
фінансових послуг потребує
ліцензування, фінансова установа має
право здійснення ткаих послуг лише
після отримання відповідних ліцензій.

Згідно з п.1 та п.5 ч.1 ст.1 ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
під фінансовою установою слід розуміти
юридичну особу, яка відповідно до
закону надає одну чи декілька
фінансових послуг, а також інші послуги
(операції), пов'язані з наданням
фінансових послуг, у випадках, прямо
визначених законом, та внесена до
відповідного реєстру в установленому
законом порядку. Фінансова послуга - це
операції з фінансовими активами, що
здійснюються в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Такими фінансовими послугами, як
зазначено у п.п. 2, 6, 11-1 ч.1 ст.4 вказаного
Закону, вважаються довірче управління
фінансовими активами, надання коштів у
позику, в тому числі й на умовах
фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Пунктом 4 ч.1 ст.34 ЗУ «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг» передбачено, що
національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, у межах своєї
компетенції видає ліцензії для
здійснення фінансовими установами
діяльності з надання будь-яких
фінансових послуг, що передбачають
пряме або опосередковане залучення
фінансових активів від фізичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.34 вказаного Закону
здійснення такої діяльності
дозволяється тільки після отримання
відповідної ліценції. Особи, винні у
здійсненні діяльності без ліцензії,
несуть відповідальність згідно із
законами України.

Діючим законодавством передбачено, що
ліцензійні умови для здійснення
діяльності адміністрування фінансових
активів для придбання товарів у групах
мали бути розроблені та затверджені в
шестимісячний строк з дня
опублікування ЗУ «Про внесення змін
до деяких законів України щодо
регулювання ринків фінансових послуг».
Проте такі умови у встановлений строк
не були розроблені. Фінансовим
установам цим законом було надано час
протягом одного року з дня набрання ним
чинності привести свою діяльність у
відповідність до вимог цього Закону,
тобто до 09.01.2013 року. Договір між
сторонами було укладено 24.02.2014 року, але
відповідач на момент укладення
договору зобов'язаний був отримати
ліцензію, однак не вчинив таких дій.
Відсутність відповідної ліцензії
підтверджено листом Національної
комісії , що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг від 24.11.2014 року, згідно якого ТОВ
«Гранфінресурс» до Державного реєстру
фінансових установ не вносилося і
ліцензії на підтвердження права на
надання фінансових послуг не
отримувало( а.с.40).

Таким чином, позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню, тому укладений
договір належить визнати недійсним і з
відповідача на користь позивача слід
стягнути 9639,99 гривень отриманих за
вказаним договором.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10, 60, ч.9 ст.74, ч.3 ст.209, 212-215, 224-228 ЦПК
України, ст.ст. 215, 216, 229, 230 ЦК України, ЗУ
«Про захист прав споживачів», ст.9 ЗУ
«Про ліцензування певних видів
господарської діяльності», ЗУ «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір за № 227667,
укладений між ОСОБА_1 та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Гранфінресурс» 24 лютого 2014 року .

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гранфінресурс» на
користь ОСОБА_1 грошові кошти, отримані
за договором №226776 від 24.02.2014 року в сумі
9639,99 гривень, судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі 243,60 гривень, а
всього стягнути в сумі 9883,59 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

На рішення протягом десяти днів з дня
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення сторонами може бути
подано апеляційну скаргу до
апеляційного суду Херсонської області
через Цюрупинський районний суд.

Суддя
Н.В.
Заславець