АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/7776/14
Головуючий 1 інст. - Проценко
Справа № 642/3245/14-ц
Доповідач - Шаповал
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіся П.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 14 жовтня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції, треті
особи: Управління Державної
казначейської служби України в
Ленінському районі м. Харкова, ОСОБА_3,
про застосування наслідків
недійсності правочину, стягнення
збитків,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому, з
урахуванням уточнень, просив стягнути
з Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції на його
користь грошові кошти у сумі 57 275,01 грн.
та судовий збір.

В обґрунтування вказаного позову
зазначив, що 14.11.2011 року на прилюдних
торгах він придбав квартиру АДРЕСА_1,
яку в подальшому продав ОСОБА_3 Але,
рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 16 січня 2013 року прилюдні
торги були визнані недійсними і
квартира була повернута первісному
власнику ОСОБА_4, у зв»язку з цим, він
вимушений був повернути ОСОБА_3 кошти
за покупку цієї квартири. В свою чергу,
Ленінський ВДВС ХМУЮ внаслідок
визнання прилюдних торгів недійсними,
сплатило йому 239 229,76 грн. Але, не було
виплачено 57 275,01 грн. витрат, пов»заних з
купівлею - продажем квартири.

В уточнених позовних вимогах позивач
просив стягнути з Ленінського ВДВС
Харківського міського управління
юстиції у Харківській області 57 275 грн.
01 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 14 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 - задоволено частково.

Стягнуто з Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на користь ОСОБА_2 грошові
кошти в сумі 57 265,01 грн.

Стягнуто з Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції на користь ОСОБА_2 судовий збір
у розмірі 572,65 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

З таким рішенням не погодився
Ленінський ВДВС ХМУЮ, подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
вказане рішення суду першої інстанції
та ухвалити нове, яким відмовити
позивачу в задоволенні позову в
повному обсязі та визнати дії
державного виконавця такими, що
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції слід скасувати з підстав,
передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що позивачем надані належні
докази, заподіяння йому діями
державного виконавця матеріальних
збитків в розумінні Закону України
«Про державну виконавчу службу» та
Закону України «Про виконавче
провадження».

Проте, з такими висновками суду
погодитися не можна за таких підстав.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
в межах заявлених позовних вимог.

За змістом статті 16 Цивільного кодексу
України, звертаючись до суду, позивач
за власним розсудом обирає спосіб
захисту порушених прав, а в силу
положень статей 10 і 60 ЦПК України він
зобов'язаний довести правову та
фактичну підставу своїх вимог.

Встановлено, що вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди
обґрунтовувалися позивачем тим, що при
проведенні виконавчих дій державний
виконавець не пересвідчився про
отримання боржником копії постанови
про відкриття виконавчого проводження
і чи не здійснені боржником дії,
спрямовані на добровільне виконання
рішення у встановлений постановою
строк, чим порушив п. 4.1.1. Інструкції про
проведення виконавчих дій,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України № 74/5 від 15.12. 1999 року,
ст.ст. 24, 25, 27, 32 Закону України «Про
виконавче провадження».

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 березня 2013
року встановлено, що на примусовому
виконанні у Ленінському відділі
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції перебувало рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 03. 02. 2011 року у справі за позовом
Харківської міської ради до ОСОБА_4 про
приведення об'єкту самочинної
реконструкції у первісний стан та
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки. Було зобов'язано
ОСОБА_4 відновити несучу стіну будинку
АДРЕСА_1, шляхом демонтування
конструкцій додаткового входу до кв.
АДРЕСА_1, закладення дверного прорізу,
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки, розміром 0, 0035 га.
біля кв. АДРЕСА_1, шляхом зносу навісу з
приведенням земельної ділянки в
придатний для використання стан та
повернення її до Харківської міської
ради.

Для відшкодування витрат по
примусовому виконанню рішення та
стягнення штрафу за невиконання
рішення суду відбулися, призначені
державним виконавцем, прилюдні торги з
реалізації арештованого майна - кв.
АДРЕСА_1.

Квартира була продана.

Постановою старшого державного
виконавця Ленінського ДВС
Харківського МУЮ від 18.11. 2011 року
виконавче провадження з примусового
виконання постанови про стягнення з
ОСОБА_4 витрат на проведення виконавчих
дій згідно договору підряду у розмірі
3709, 00 грн. закінчено. ( а.с. 44 - 58)

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 13 березня 2013
року визнано за ОСОБА_4 право власності
на кв. АДРЕСА_1.

У частині визнання незаконними дії
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції при
примусовому виконанні рішення
Ленінського районного суду м. Харкова
від 03. 02. 2011 року по справі № 2 - 227/10,
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 16. 01. 2013 року, - залишено без
змін. ( а.с. 27 - 43)

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги,
посилався на ст. 216 ЦК України, та що
збитки, у розмірі 57 265, 01 грн.
складаються, зокрема, з послуг банку,
нотаріальних дій, вчинених нотаріусом.

За змістом ст. 216 ЦК України, якщо у
зв'язку із вчиненням недійсного
правочину другій стороні або третій
особі завдано збитків та моральної
шкоди, вони підлягають відшкодуванню
винною стороною.

Вказані правові наслідки
застосовуються, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів.

Згідно статті 87 Закону України «Про
виконавче провадження», стягувач має
право звернутися з позовом до
юридичної особи, зазначеної у статті 3
цього Закону, яка зобов'язана здійснити
стягнення коштів з боржника, у разі
невиконання рішення з вини такої
юридичної особи. Збитки, завдані
державним виконавцем фізичним чи
юридичним особам під час проведення
виконавчого провадження, підлягають
відшкодуванню в порядку, встановленому
законом.

Оскільки за змістом ст.87 Закону України
«Про виконавче провадження» до відділу
державної виконавчої служби не
переходять зобов'язання боржника за
виконавчим документом, а суд не
установив, що державний виконавець
спричинив шкоду як позивачу особисто,
так і його майну, висновок суду про
стягнення матеріальної шкоди нє є
обґрунтованим. Вимоги позивача про
відшкодування шкоди не підлягають
задоволенню, оскільки зазначена у
позовній заяві матеріальна шкода не
може бути покладена на ВДВС.

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади
або органу місцевого самоврядування
при здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою або органом
місцевого самоврядування незалежно
від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Вказана стаття передбачає спеціальні
підстави і умови відповідальності при
завданні фізичній або юридичній особі
шкоди у позадоговірних
правовідносинах, які відрізняють їх
від інших норм, що містять загальні
правила позадоговірної (деліктної)
відповідальності у цивільно-правових
правовідносинах і полягають у
спеціальному суб'єктному складі
відповідальних осіб, спеціальній сфері
діяльності цих суб'єктів та характері
їх дій (владно-адміністративний,
юридично-обов'язковий, односторонній).

До суб'єктів відповідальності за цією
нормою належать створені відповідно до
Конституції України і правових актів
Верховної Ради України, Президента
України Кабінету Міністрів України,
Верховної Ради , які реалізують надані
державою функції та повноваження у
сфері управління, а також органи
місцевого самоврядування, створені на
підставі Конституції України, Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», їх виконавчі органи посадові
або службові особи вказаних державних
органів.

Крім того за змістом п. 28 постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» при
розгляді позовів фізичних чи юридичних
осіб про відшкодування шкоди (збитків),
заподіяної діями (бездіяльністю)
державного виконавця, суди повинні
виходити з положень ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу», ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження» а також ст.. ст..
1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в
таких справах відповідачами можуть
бути відповідні відділи державної
виконавчої служби, в яких працюють
державні виконавці, та відповідні
територіальні органи Державної
казначейської служби України.

Таким чином, позов ОСОБА_2 заявлено до
неналежного відповідача.

Позивач не зазначив у позовній заяві з
якого державного органу, який в цих
відносинах представляє державу,
підлягає стягненню шкода, якщо вона
буде доведена, не зазначив цей орган в
якості відповідача та не просив
залучити його до участі у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» саме
територіальні органи Державної
казначейської служби України є єдиними
розпорядниками коштів Державного та
місцевих бюджетів і відповідно до
діючих законодавчих актів повинні
відшкодовувати шкоду, завдану
юридичній особі іншими органами
державної влади в разі доведеності
заподіяння такої шкоди.

Дана позиція узгоджується з рішенням
Конституційного Суду України від 03
жовтня 2001 року по справі № 1-36/2001 (справа
про відшкодування шкоди державою), де
зазначено, що відшкодування шкоди
(матеріальної чи моральної), завданої
фізичним особам незаконними рішеннями,
діями чи бездіяльністю органів
державної влади, їх посадовими і
службовими особами при здійсненні ними
своїх повноважень, покладається саме
на державу, а не на відповідні органи
державної влади, тобто відшкодування
шкоди в таких випадках здійснюється за
рахунок держави, а не за рахунок коштів
на утримання державних органів.

Доводи апеляційної скарги в частині
визнання дій державного виконавця
такими, що відповідають вимогам
чинного законодавства задоволенню не
підлягають, оскільки були предметом
судового розгляду, про що свідчить
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 16. 01. 2013 року за участю
зазначених сторін по справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 14 жовтня 2014 року -
скасувати.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову
до Ленінського відділу державної
виконавчої служби Харківського
міського управління юстиції про
стягнення збитків.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді: