суді першої інстанції: Гончарук В.П.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого
судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Ящук Т.І.

при
секретарі:Слащуку А.С.

за участю: представника позивача -
Філіпович М.О.

представника
відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Банк Альянс»
рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 1 березня 2013 року у справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк Альянс» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року позивач ПАТ «Банк
Альянс» звернувся до суду з позовом про
стягнення з ОСОБА_5 заборгованості по
кредитному договору № 07-018/ПК від 1
серпня 2007 року у сумі 5123522 грн.36 коп., в
тому числі по тілу кредиту 1253800 грн.,
відсоткам за користування кредитом 963447
грн.78 коп., комісії -527085 грн., штрафним
санкціям - 2255952 грн.13 коп., пені 123237 грн.44
коп. Крім того. просив стягнути з ОСОБА_5
на користь банку заборгованість за
кредитним договором № 07-018/ПК від 1
серпня 2007 року у сумі 5123522 грн.36 коп.
шляхом звернення стягнення на договір
іпотеки від 21 жовтня 2009 року, іпотечний
договір від 25 вересня 2008 року, договір
іпотеки від 1 серпня 2007 року.

Свої вимоги мотивував тим, що
відповідач ОСОБА_5, будучи зобов'язаною
щомісяця вносити грошові кошти в
рахунок погашення кредиту, умови
укладеного 1 серпня 2007 року між
сторонами кредитного договору та
додаткових угод до нього, не виконує, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість, яку він просить
стягнути з відповідача і звернути
стягнення в погашення цієї ж
заборгованості на передане в іпотеку
майно.

В ході розгляду справи представник
позивача зменшив свої позовні вимоги і
просив суд стягнути з відповідача
заборгованість в сумі 419355 грн.45 коп.
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки - двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_5.

Рішенням Дніпровського районного суду
м.Києва від 1 березня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м.Києва від
10 грудня 2013 року рішення Дніпровського
районного суду м.Києва від 1 березня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог. У рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 1 серпня 2007 року у сумі 408369 грн.51 коп.
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, ща
належить на праві власності ОСОБА_5
шляхом проведення прилюдних торгів, з
початковою ціною для реалізації у сумі
500000 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 7 травня 2014 року
рішення апеляційного суду м.Києва від 10
грудня 2013 року скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 1 березня 2013 року, представник ПАТ
«Банк Альянс» подав до суду апеляційну
скаргу, в якій просив рішення
скасувати, як незаконне та
необґрунтоване, ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник ПАТ
«Банк Альянс» апеляційну скаргу
підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_5 ОСОБА_4 проти
доводів апеляційної скарги
заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційна скарга представника ПАТ
«БТА Банк» підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
необґрунтованості позовних вимог з
підстав недоведеності.

Проте повністю погодитись з такими
висновками суду не можна виходячи з
наступного.

Згідно із ст.525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання зміна його
умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Положенням ст.526 ЦК України визначено,
що зобов'язання повинні виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору, вимог кодексу, актів
законодавства, а при відсутності таких
вимог - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України встановлено,
що за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 1 серпня 2007 року
між акціонерним комерційним банком
«Альянс», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство «Банк
Альянс» та ОСОБА_5 укладений кредитний
договір, за умовами якого банк на
споживчі цілі відкрив позичальнику
кредитну лінію з лімітом 430000 грн. з
терміном користування кредитними
коштами по 3 червня 2008 року.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від 1 серпня 2007
року цього ж дня між акціонерним
комерційним банком «Альянс»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство «Банк Альянс» та
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1, і 27
жовтня 2009 року -договір про внесення
змін до зазначеного договору іпотеки.

25 вересня 2008 року між сторонами
укладено додатковий договір до
кредитного договору, за умовами якого
ліміт кредитної лінії збільшено до 1125000
грн., а термін користування кредитними
коштами - по 1 липня 2009 року.

25 вересня 2008 року у забезпечення
виконання зобов'язання за цим же
договором укладено іпотечний договір,
предметом якого є земельна ділянка
площею 0,0825 га по АДРЕСА_2, а 27 жовтня 2009
року - договір про внесення змін до
зазначеного іпотечного договору.

2 липня 2009 року між сторонами укладено
додатковий договір до кредитного
договору, за умовами якого ліміт
кредитної лінії збільшено до 1325000 грн.,
а термін користування кредитними
коштами - по 28 липня 2009 року. Крім того,
згідно п.1.2.4 додаткової угоди сторони
погодили новий розмір номінальної
процентної ставки за користування
кредитними коштами - 22,9 %.

Додатковими договорами від 29 липня 2009
року і від 27 серпня 2009 року термін
користування кредитними коштами
продовжено до 27 серпня 2009 року і до 21
жовтня 2009 року відповідно. Крім того, за
умовами додаткового договору до
кредитного договору від 1 серпня 2007
року сторони погодили викласти пункт
4.2.4 кредитного договору в новій
редакції, а саме за несвоєчасну сплату
процентів та погашення кредиту і інших
платежів, передбачених договором, банк
має право отримати від позичальника
пеню в розмірі 0,45 % від суми
простроченого платежу за кожен
календарний день прострочки.

Додатковим договором від 22 жовтня 2009
року до кредитного договору від 1
серпня 2007 року № 07-018/ПК термін
користування кредитними коштами
продовжено до 18 листопада 2009 року,
пункти 5.1.12 та 5.1.13 розділу 5 договору
викладені в новій редакції, яким
передбачено обов'язок позичальника
щомісячно сплачувати банку комісію по
кредитному договору з травня 2009 року у
розмірі 0,9% від загальної суми залишку
отриманих кредитних коштів. Крім того,
п.4.2.4 викладено в новій редакції, за
умовами якого банк має право за
несвоєчасну сплату процентів та
погашення кредиту і інших платежів,
передбачених Договором, отримати від
позичальника пеню в розмірі 0,9 % від
суми простроченого платежу за кожний
календарний день прострочки.

21 жовтня 2009 року між сторонами укладено
договір іпотеки, предметом якого є
будинок АДРЕСА_2, а 29 жовтня 2009 року -
договір про внесення змін до
зазначеного договору іпотеки.

З матеріалів справи вбачається,
що відповідач ОСОБА_5, фактично
користуючись коштами, не в повному
обсязі здійснювала їх повернення,
виходячи з чого утворилась
заборгованість з урахуванням якої
сторони уже в процесі розгляду справи,
а саме 28 листопада 2012 року уклали
додаткову угоду, згідно якої погодили,
що розмір штрафних санкцій за
кредитним договором становить 399960 грн.

29 листопада 2012 року ОСОБА_5 сплатила на
користь банку 1359619,58 грн. боргу та 9517
грн.37 коп. комісії, передбаченої п.5.1.11
кредитного договору на рахунок
1257, обумовлений п.п.5.1.1 такого
договору.

Оплата провадилась одним платежем, на
вказаний рахунок без розмежування сум,
що сплачені в рахунок повернення тіла
кредиту, відсотків, пені тощо.

Умовами кредитного договору
встановлена черговість погашення
вимог кредитора. Відповідно до п.6.2
кредитного договору кошти для
погашення заборгованості в першу чергу
направляються для оплати штрафних
санкцій, комісії, потім - процентів за
кредит. Сума, що залишилася,
направляється на погашення кредиту. У
випадку погашення кредиту та/або
процентів, та/або комісій у порушення
вказаного порядку з вини позичальника,
останній доручає банку самостійно
перерозподілити кошти позичальника, що
надійшли, у відповідності з черговістю,
вказаною у цьому пункті, шляхом
проведення відповідних бухгалтерських
проводок. У разі, якщо позичальником
було невірно вказано призначення
платежу у платіжному документі вірним
вважається призначення платежу,
вказане у п.5.1.1 Договору.

В квитанції №10 від 29 листопада 2012 року
про сплату 1359619,58 грн., призначенням
платежу зазначено «погашення
заборгованості згідно кредитного
договору 07-018 від 01.08.2007 року( в т.ч.
згідно п.6.2 кредитного договору).

Отже, виходячи з умов укладеного
договору, які є обов'язковими для
сторін цього договору, кредитор в
порядку черговості, встановленої
договором спрямував отримані кошти на
погашення штрафних санкцій в сумі 399960
грн., відсотків в сумі 74970 грн.27 коп. та
частково самого тіла кредиту в сумі 884689
грн.31 коп.

Виходячи з наведеного, висновок суду
щодо недоведеності наявності у ОСОБА_5
заборгованості за кредитним договором
у зв'язку з відсутністю доказів
зарахування сплаченої 29 листопада 2012
року позичальником суми в рахунок
пені, штрафу, відсотків та лише
частково в погашення тіла кредиту,
суперечить нормам матеріального
закону (ст.534 ЦК України), умовам
укладеного між сторонами договору.

Після проведених банком розрахунків
заборгованість ОСОБА_5 по кредитному
договору по тілу кредиту становить 369110
грн.62 коп.

Відповідно до ст.599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

ОСОБА_5 свої зобов'язання за
кредитним договором у строк
встановлений цим договором не
виконала, з 29 листопада 2012 року має
залишок неповернутих коштів в сумі 369110
грн.62 коп. по тілу кредиту, що дає право
кредитору на отримання процентів та
пені. Таке право кредитора випливає із
суті самого кредитного договору.

Отже, позивач цілком
обґрунтовано на суму залишку по
кредиту в розмірі 369110 грн.62 коп.
нарахував проценти в розмірі 22,,90 %, що
передбачено п.1.2.4 додаткової угоди від 2
липня 2009 року за період з 29 листопада 2012
року по 25 лютого 2013 року. Загальна сума
процентів розрахованих позивачем
складає 20896 грн.79 коп.

Умовами кредитного договору
передбачено, що банк має право за
несвоєчасну сплату процентів та
погашення кредиту і інших платежів,
передбачених договором, отримати від
позичальника пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожний
календарний день прострочки. Крім пені
банк має право отримати від
позичальника штраф, розмір якого
складає сума, яка вираховується як 0,3%
від суми простроченого платежу за
кожен календарний день прострочки (
п.4.2.4).

В додатковій угоді від 22 жовтня 2009 року
цей пункт кредитного договору сторони
виклали в новій редакції та
передбачили, що за несвоєчасну сплату
процентів та погашення кредиту і інших
платежів, передбачених договором, банк
має право отримати від позичальника
пеню в розмірі 0,9 % від суми
простроченого платежу за кожний
календарний день прострочки.

Згідно наданого позивачем розрахунку
від 25 лютого 2013 року позивач нарахував
на залишок по тілу кредиту штрафні
санкції в розмірі подвійної облікової
ставки ( 15 %), за несплачені відсотки
штраф в розмірі 0,45 % , а також пеню в
розмірі подвійної облікової ставки (15 %)
на несплачені відсотки. Але умовами
договору в редакції, яка існувала з 22
жовтня 2009 року, нарахування штрафу, а
також пені в розмірі подвійної
облікової ставки не передбачено.

За таких обставин, відсутні підстави
вважати обґрунтованими вимоги позивач
щодо стягнення з відповідача штрафних
санкцій в сумі 19107 грн.66 коп. та пені в
сумі 274 грн.38 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що
безпідставним є і нарахування комісії
за обслуговування лінії, виходячи з
положень Закону України «Про захист
прав споживачів», про що наголошує
представник відповідача.

Згідно з п.5.1.11 позичальник зобов'язаний
сплачувати банку комісію за внесення і
видачу готівки: - за внесення готівки -
0,7 % від суми готівкових коштів, - за
видачу - 1 % від суми готівкових коштів.

29 листопада 2012 року ОСОБА_5 сплатила
банку комісію в сумі 9517 грн.34 коп. за
внесення готівки ( а.с.68) .

Додатковою угодою від 22 жовтня 2009 року
пункти 5.1.12 та 5.1.13 розділу 5 договору
викладені в новій редакції, яким
передбачено обов'язок позичальника
щомісячно сплачувати банку комісію по
кредитному договору з травня 2009 року у
розмірі 0,9% від загальної суми залишку
отриманих кредитних коштів.

За положеннями ч.5 ст.11, ст.18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
до договорів із споживачами про
надання споживчого кредиту
застосовуються положення цього Закону
про несправедливі умови в договорах,
зокрема, положення згідно з якими
передбачаються зміни в будь-яких
витратах за договором , крім
відсоткової ставки.

Таким чином, у зв'язку із змінами у
витратах по обслуговуванню кредиту,
нарахування кредитором комісії на
залишок заборгованості є
безпідставним.

Отже, суд з урахуванням наведеного,
визнає, що заборгованість позичальника
за кредитним договором станом на 25
лютого 2013 року складається із
заборгованості по тілу кредиту в сумі
369110 грн.62 коп. та заборгованості по
процентам в сумі 20896 грн.79 коп.

Звертаючись з позовом до суду , позивач
просив звернути стягнення на: жилий
будинок загальною площею 329,70 кв.м. та
земельну ділянку площею 0,0825 га, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_2, а
також на двохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1, що належать на праві власності
ОСОБА_5.

За згодою банку під час розгляду
справи жилий будинок загальною площею
329,70 кв.м. та земельна ділянка площею 0,0825
га, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 ,
на які позивач просив звернути
стягнення в погашення заборгованості,
були продані, кошти в сумі 1359619,58 грн.
сплачені позичальником банку.

Відповідно до положення ч.3 ст.39 Закону
України «Про іпотеку» суд має право
відмовити в задоволенні позову іпотеко
держателя про дострокове звернення
стягнення на предмет іпотеки, якщо
допущене боржником або іпотекодавцем,
якщо він є відмінним від боржника,
порушення основного зобов'язання чи
іпотечного договору не завдає збитків
іпотеко держателю й не змінює обсяг
його прав.

Виходячи, що більша частина майна, яка
була передана ОСОБА_5 в іпотеку банку
реалізована за участю представників
кредитора, з отриманих від продажу
коштів кредитор в більшій частці
задовольнив свої вимоги, сума
заборгованості ОСОБА_5 є меншою навіть
за оцінку предмета іпотеки на 2007 рік,
яку сторони визначили при укладенні
договору, колегія суддів , враховуючи
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність, вважає,
що достатніх підстав для звернення
стягнення на предмет іпотеки, яким є
квартира, з огляду на викладене немає.

Крім того, відмова у задоволенні
позовних вимог не змінює обсяг прав
позивача і не позбавляє його
можливості звернутися з вимогами про
стягнення заборгованості.

Враховуючи, що висновки суду першої
інстанції щодо недоведеності позовних
вимог про наявність у ОСОБА_5
заборгованості не відповідають
встановленим обставинам, колегія
суддів вважає, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову, але з
інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 309, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Банк Альянс»
- задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 1 березня 2013 року -
скасувати і ухвалити нове рішення
наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Банк Альянс» до ОСОБА_5 про звернення
стягнення на предмет іпотеки квартиру
АДРЕСА_1 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: