Справа № 361/5882/14-ц Головуючий у І
інстанції Маценко Н.П.Провадження №
22-ц/780/6992/14 Доповідач у 2
інстанції ЛащенкоКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Лащенка В.Д.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Журби С.О.,

при секретарі Бевзюк М. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 27 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Кредитні ініціативи"
про визнання частково недійсними
договору факторингу та визнання
недійсним договору про передачу прав
за іпотечним договором,

встановила:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ТОВ "Кредитні ініціативи"
про визнання частково недійсними
договору факторингу та визнання
недійсним договору про передачу прав
за іпотечним договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що 28 серпня 2007 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2
укладений кредитний договір №
1602/0807/98-005.

У рахунок забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1
укладено договір іпотеки згідно із
яким він передав банку в іпотеку
приміщення вбудованого магазину
промислових товарів за адресою
АДРЕСА_1.

Із листа ПАТ «Омега банк»
(правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк»
йому стало відомо, що 28 листопада 2012
року право вимоги до боржника ОСОБА_2
переуступлено банком до ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» на підставі договору
факторингу, а згідно із договором
факторингу від 28 листопада 2012 року ТОВ
«ФК «Вектор Плюс» переуступило право
вимоги за кредитним договором №
1602/0807/-005 до ТОВ «Кредитні ініціативи».
Предмет іпотеки також передано та
змінено іпотекодержателя з АКБ
«ТАС-Комерцбанк» на ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» згідно із договором про передачу
права за іпотечним договором № 6970 від 28
листопада 2012 року та у той же день
передано ТОВ «Кредитні ініціативи» на
підставі договору про передачу прав за
іпотечним договором № 2187 від 28
листопада 2012 року.

ОСОБА_1 вважає, що договір факторингу
від 28.11.2012 року укладений з порушенням
вимог чинного законодавства України та
відповідно є частково недійсним з
огляду на наступні обставини. Станом на
28.11.2012 року, тобто на дату укладення
договору факторингу та станом на 04.06.2014
року відповідач не має генеральної
ліцензії на здійснення валютних
операцій. Боржник за кредитним
договором - ОСОБА_2 не є суб'єктом
господарювання, тому укладення
договору факторингу з метою набуття
права вимоги до боржника, що не є
суб'єктом господарювання не може бути
предметом договору факторингу.

У зв'язку з тим, що майно відповідно до
ст. 1078 ЦК України не може бути передане
за договором факторингу укладений
договір № 2187 від 28 листопада 2012
року про передачу прав за іпотечним
договором, як засіб забезпечення
зобов'язань по основному договору та
похідний від договору факторингу є
недійсним відповідно до статті 228 ЦК
України, як такий, що порушує публічний
порядок.

Позивач просив визнати частково
недійсним договір факторингу
укладений між ТОВ «Вектор Плюс» до ТОВ
«Кредитні ініціативи» від 28
листопада 2012 року в частині передачі до
ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги
до боржника ОСОБА_2 за кредитним
договором від 28 серпня 2007 року №
1602/0807/-005.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27
жовтня 2014 року у задоволенні позову -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального права.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

. 60 ?, .

Судом встановлено, що 28 лютого 2007 року
між акціонерним комерційним банком
«ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір. Відповідно до
договору факторингу від 28 листопада 2012
року між ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» та ПАТ «Сведбанк», яке є
правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в
свою чергу виступає правонаступником
Акціонерного комерційного банку
«ТАС-Комерцбанк» права вимоги за
кредитним договором були відступлені
ТОВ «Факторингова компанія «Вектор
Плюс».

Крім того згідно договору факторингу
від 28 листопада 2012 року ТОВ
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
право вимоги за кредитним договором
відступило ТОВ «Кредитні ініціативи».
Станом на 28 квітня 2014 року загальна
сума заборгованості становить 79 271, 20
дол. США, що за офіційним курсом НБУ
становить 19 354, 37 грн.

Судом також встановлено, що 28.08.2007 року
між позивачем, ОСОБА_1, та АКБ
«ТАС Комерцбанк» укладено договір
іпотеки, за яким передано у іпотеку
нерухоме майно - приміщення
вбудованого магазину промислових
товарів за адресою АДРЕСА_1.

28.11.2012 року між ПАТ
«Сведбанк» та ТОВ «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» укладено
договір про відступлення прав за
іпотечними договорами, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу,
зареєстрований у реєстрі № 6970.

Одночасно 28.11.2012 року між ТОВ «ФК
«Вектор плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи», укладено договір про
передачу прав за іпотечним договором,
за яким відповідно до статті 24 Закону
України від 05.06.2003 року № 898-ІУ «Про
іпотеку» та умов цього договору
сторони домовилися, що разом із
відступленням прав вимоги
заборгованостей про кредитних
договорах від боржників, що
здійснюється на підставі Договору
факторингу від 28.11.2012 року, укладеного
між сторонами, одночасно передаються
права вимоги за іпотечними договорами,
які визначені цим Договором.

Відповідно до ст.. 24 Закону України «Про
іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не встановлено
іпотечним договором, і за умови, що
одночасно здійснюється відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.
Якщо не буде доведено інше,
відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним зобов'язанням.

Згідно зі ст. 227 ЦК України
правочин юридичної особи, вчинений нею
без відповідного дозволу (ліцензії)
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із Статутом ТОВ «Кредитні
ініціативи», затвердженим загальними
зборами Учасників ТОВ «Кредитні
ініціативи» протокол № 10 від 09.08.2011
року предметом діяльності товариства є
факторинг, фінансовий лізинг, надання
гарантій та поручительства, інші
фінансові послуги, визначені чинним
законодавством України, на які не
встановлено виключне право надання їх
або обмеження щодо суміщення
діяльності з надання певних видів
фінансових послуг.

Пунктом 3.4 Статуту передбачено, що
надання фінансових послуг є виключним
видом діяльності товариства.

Згідно із додатком до
свідоцтва про реєстрацію фінансової
установи ТОВ «Кредитні ініціативи» до
видів фінансових послуг, які має право
здійснювати фінансова компанія без
отримання ліцензії та/або дозволів
відповідно до законодавства належить
факторинг.

Отже, посилання сторони
позивача на відсутність у відповідача
ліцензії на здійснення операцій з
валютними цінностями є
необґрунтованими, з огляду на ті
обставини, що така ліцензія необхідна
при укладенні кредитного валютного
договору, а не договору факторингу чи
договору про відступлення прав за
іпотечним договором.

Статтею 512 ЦК України
передбачено, що кредитор у зобов'язанні
може бути замінений іншою особою
внаслідок передання ним своїх прав
іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

При оформленні права вимоги
на підставі договору факторингу від
28.11.2012 року не обумовлено жодних змін
щодо обсягу прав і обов'язків, які за
договором перейшли до нового
кредитора, тож до останнього перейшли
права первісного кредитора у
зобов'язанні в обсягу і на умовах, що
існували на момент переходу цих прав.

Судом також враховано, що
сторонами спірного договору є дві
юридичні особи, тому посилання
позивача на невідповідність правочину
розпорядженню від 03.04.2009 року № 231
Державної комісії з регулювання ринків
фінансових послуг України «Про
віднесення операцій з фінансовими
активами до фінансових послуг» щодо
неналежності ОСОБА_2 до суб'єктів
господарювання є безпідставним, так як
остання не є учасником оскаржуваного
договору від 28.11.2012 року.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК
України за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

При розгляді даної справи по суті судом
також не встановлено обставин
недійсності оскаржуваних правочинів з
підстав передбачених ст. 228 ЦК
України та порушення прав позивача,
який не є стороною оскаржуваних угод.

Статтею 60 ЦПК України, передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про відмову в
задоволенні позовних вимог.

перевіряючи законність рішення суду в
порядку ст. 303 ЦПК України в межає
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що рішення суду є
законним та обгрунтованим, підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 27 жовтня 2014 року .

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді