АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА[1]

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Київ

колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва

в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Вербової І.М., Панченка М.М.

при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
заявою ОСОБА_1, заінтересована особа:
ОСОБА_2 про встановлення факту
постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Києва від 03 листопада
2014 року, -

встановила:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду з вказаною заявою, в якій
просила встановити факт постійного
проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 на
час відкриття спадщини -ІНФОРМАЦІЯ_1 р.,
з метою оформлення спадщини на
підставі заповіту від 23 березня 1993
року.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м. Києва від 03 листопада 2014 року у
відкритті провадження у справі
відмовлено на підставі ч.4 ст.256 ЦПК
України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, просить вказану
ухвалу суду скасувати та повернути
справу до суду першої інстанції для
вирішення питання про відкриття
провадження у справі.

Свої доводи мотивує тим, що у справі
відсутній спір про право. Враховуючи
приписи ст.234 ЦПК України, ст. 1268 ЦК
України встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини має значення для
створення умов здійснення нею
майнових прав - прийняття та
оформлення спадщини.

В судове засіданні сторони не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи повідомлені судом належним
чином.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

При постановленні ухвали про відмову
у відкритті провадження у справі суд
першої інстанції виходив з того, що в
судовому порядку підлягають
встановленню факти постійного
проживання разом зі спадкодавцем у
разі прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року, тому
вбачається спір про право, який
пов'язаний з визначенням заявнику
додаткового строку для прийняття
спадщини у порядку, передбаченому
ст.1272 ЦК України.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з таким висновком суду.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від
30.05.2008 «Про судову практику у справах
про спадкування», справи про
спадкування розглядаються судами за
правилами позовного провадження, якщо
особа звертається до суду з вимогою
про встановлення фактів, що мають
юридичне значення, які можуть
вплинути на спадкові права й
обов'язки інших осіб та (або) за
наявності інших спадкоємців і спору
між ними.

Якщо виникнення права на спадкування
залежить від доведення певних фактів,
особа може звернутися в суд із
заявою про встановлення цих фактів,
яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним
однією сім'єю, постійного проживання
разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, прийняття
спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004
року тощо.

Як вбачається зі змісту поданої заяви,
остання обґрунтована тим, що від
вирішення даного питання залежить
виникнення у заявника права на
спадщину відповідно до положень ч.3
ст.1268 ЦК України.

Оскільки виникнення права на
спадкування заявниця пов'язує саме з
встановленням факту постійного
проживання разом із спадкодавцем на
час відкриття спадщини, висновок суду
першої інстанції про те, що в даному
випадку заявник має право звернутись
до суду з позовом до інших
спадкоємців про встановлення
додаткового строку для прийняття
спадщини відповідно до положень ст.
1272 ЦК України є необґрунтованим.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
скасування ухвали суду першої
інстанції із передачею питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

При повторному вирішенні питання
суду першої інстанції необхідно
з'ясувати, чи є ОСОБА_2, який за
твердженням заявника не знав про
заповіт та не вступив у спадщину,
особою, на спадкові права й обов'язки
якої може вплинути встановлення
даного факту, а також чи не є в даному
випадку такою особою орган місцевого
самоврядування в особі Київської
міської ради.

Правові наслідки встановлення судом
спору про право під час розгляду
справи передбачені ч.4 ст.256 ЦПК
України.

Керуючись ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 312, 315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія ,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.
Києва від 03 листопада 2014 року
скасувати і передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/15150/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Савлук  Т.В.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Кирилюк Г.М.