АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2811/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 48 Нестерук Т. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Василенко Л. І. УХВАЛА
24 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоВасиленко Л.
І.суддівПодороги В. М. , Бородійчука В. Г.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Звенигородського районного суду
Черкаської області від 26 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа відділ ДВС
Звенигородського РУЮ про стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів на утримання дружини, -
в с т а н о в и л а :
14 липня 2014 р. ОСОБА_8 звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_7, третя особа відділ
ДВС Звенигородського РУЮ про стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів на утримання дружини.
Позивачка зазначила, що 26 листопада 2009
р. вона з відповідачем уклала шлюб,
який рішенням Звенигородського
районного суду Черкаської області від
07 червня 2011 р. був розірваний. Від шлюбу
сторони мають неповнолітнього сина -
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
розірвання шлюбу, залишився проживати
з нею та повністю знаходиться на її
Згідно рішення Звенигородського
районного суду від 27 грудня 2010 р. з
відповідача було стягнуто аліменти на
її утримання в розмірі 200 грн.
щомісячно, починаючи з 14.12.2010 р. і до
досягнення сином трьохрічного віку, а
саме до 14.01.2013 р. Однак, з моменту
винесення рішення і до цього часу
відповідач ухиляється від сплати
аліментів, внаслідок чого виникла
заборгованість на загальну суму 4 691
грн. Неустойка (пеня) за прострочення
сплати аліментів, яка встановлена
законом в розмірі 1 % від суми аліментів
за кожен день прострочення за період з
01.01.2011 р. по 31.12.2013 р. становить 15 510 грн.
Враховуючи викладене та виходячи з
положень ст.196 Сімейного кодексу
України просила суд стягнути з ОСОБА_7
на її користь неустойку за несвоєчасну
сплату аліментів за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2013 р. в сумі 15 510 грн., а також
понесені судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору та оплатою
Рішенням Звенигородського районного
суду Черкаської області від 26 вересня
2014 р. в задоволенні позовної заяви
ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа відділ
ДВС Звенигородського РУЮ про стягнення
неустойки (пені) за несвоєчасну сплату
аліментів на утримання дружини -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_8 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
норм матеріального права, просить
рішення районного суду скасувати та
ухвалити по справі нове рішення, яким
задовольнити заявлений нею позов.

При цьому вказує, що, на її думку,
позиція суду першої інстанції при
винесенні рішення про відмову в
задоволенні позову з тих підстав, що
норми матеріального права, а саме ст.196
СК України не розповсюджуються на
спірні правовідносини є помилковою.
Відповідно до спеціальної вказаної
норми права жодних обмежень по її
застосуванню до спірних правовідносин
не існує, а тому при вирішенні даного
спору суд зобов'язаний був застосувати
ст. 196 СК України та задовольнити
заявлений нею позов.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення ОСОБА_8,
адвоката ОСОБА_10, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона підлягає до відхилення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що аліменти на утримання
позивачки, як дружини, стягуються за
рішенням суду від 27.12.2010 р., відповідно
до ч. 2 ст. 84 СК України, яка визначає
право дружини, з якою проживає дитина,
на утримання від чоловіка - батька
дитини до досягнення дитиною трьох
років. Стаття ж 196 СК України регулює
відносини з приводу сплати неустойки у
випадку прострочення виплати
аліментів саме на утримання дитини, а
тому дійшов висновку, що вказана
правова норма не регулює спірні
правовідносини сторін у даній справі
та не може бути підставою для стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів на утримання дружини.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

При вирішенні спору судом першої
інстанції встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 26
листопада 2009 р. по 07 червня 2011 р., що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію шлюбу. а. с. 6.

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1. у сторін
народився син ОСОБА_9, що стверджується
свідоцтвом про його народження а. с. 7.

Звенигородським районним судом
Черкаської області 27 грудня 2010 р. було
винесено рішення про стягнення із
ОСОБА_7 на утримання ОСОБА_11 аліментів
в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з
14 грудня 2010 р. до досягнення сином
трьохрічного віку. а. с. 8.

Згідно довідки-розрахунку відділу
державної виконавчої служби
Звенигородського районного управління
юстиції від 05.05.2014 р. № 328/09-54
заборгованість по аліментах на
утримання дружини у ОСОБА_7 виникла з
грудня 2010 р. та станом на 14 січня 2014 р.
становить 4 691 грн. Аліменти було
сплачено лише один раз в сумі 316 грн. 12
коп. в лютому 2011 р. а. с. 9.

Частиною 1 ст. 196 СК України визначено,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Зазначена стаття міститься в главі 15 СК
України, яка регламентує обов'язок
матері, батька утримувати дитину та
його виконання, відтак регулює
відносини з приводу сплати неустойки
у випадку прострочення виплати
аліментів саме на утримання дитини.

Отже, з огляду на викладене районний
суд прийшов до вірного висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог позивача, оскільки
норма права, що передбачає стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення,
регулює правовідносини, що виникають
при порушенні виконання батьком або
матір'ю обов'язку, щодо утримання
дитини шляхом прострочення виплати
аліментів на неї.

З даними висновками погоджується і
судова колегія.

Враховуючи те, що посилання апелянта в
апеляційній скарзі, на порушення норм
матеріального права не знайшли свого
підтвердження при розгляді даної
справи, а судом повно та всебічно
перевірені надані сторонами докази,
дана їм належна оцінка у рішенні, які
належним чином мотивовані і за своїм
змістом та формою відповідають вимогам
матеріального та процесуального
закону, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Звенигородського районного
суду Черкаської області від 26 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з моменту набрання нею законної
сили.

Головуючий :

Судді :