Справа № 463/1019/14
Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж.І.
Провадження № 22-ц/783/5419/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю:ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 24 червня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_4
про розірвання шлюбу, зареєстрованого
14 лютого 2009 року міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Львівського міського управління
юстиції, актовий запис № 199.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2, вважає,
що таке ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
при неповно з»ясованих обставинах
справи, а висновки суду не відповідають
дійсним обставинам справи. Зазначає, що
висновок суду першої інстанції про те,
що розлад в сім»ї носить тимчасовий
характер є невірним, оскільки сторонни
потягом тривалого часу не проживали і
не проживають однією сім»єю, між ними
немає взаєморозуміння, не підтримують
подружніх відносин, а термін для
примирення не змінив їхні відносини,
які не змінилися. З наведених підстав
просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове, яким його позов
задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
відмовляючи у задоволенні позову за
безпідставністю позовних вимог, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що причин для пред»явлення позову про
розірвання шлюбу немає, оскільки
розлади між сторонами мають тимчасовий
характер, вони мають на утриманні
неповнолітню дитину, а тому немає
підстав вважати, що подальше спільне
життя подружжя і збереження сім»ї
суперечитиме інтересам одного з них.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Стаття 51 Конституції України
передбачає, що шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен
із подружжя має рівні права і обов'язки
у шлюбі та сім»ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК
України, у якій, крім іншого
передбачено, що примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України
кожен з подружжя має право припинити
шлюбні відносини. Примушування до
припинення шлюбних відносин,
примушування до їх збереження, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканість і
може мати наслідки, встановлені
законом.

Відповідно до ст. 110 СК України позов
про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Суд вживає заходів щодо примирення
подружжя, якщо це не суперечить
моральним засадам суспільства (ст. 111 СК
України).

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови
пленуму Верховного суду України №11 від
21.12.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Як вбачається зі свідоцтва про шлюб
серії НОМЕР_1, 14 лютого 2009 року міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Львівського міського управління
юстиції, зареєстровано шлюбу між
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, актовий запис № 199.
(а.с. 3).

Звернувшись з позовом про розірвання
шлюбу підстави для розірвання шлюбу
ОСОБА_2 мотивував подружньою зрадою
відповідачки, що призвело до втрати до
неї почуття довіри та поваги, яку, як
він вважає, відновити неможливо, а
подружнє життя без довіри, яка є
найціннішою у відносинах, є
неприйнятним. Вважає, що за таких
обставин спільне життя та збереження
шлюбу суперечитиме його інтересам.

В суді апеляційної інстанції позивач
ствердив про те, що відносини між
сторонами не змінилися, термін, який
надавався на примирення не змінив їхні
відносини, вони надалі проживають
окремо, не підтримують подружніх
відносин, він втратив до відповідачки
почуття довіри, поваги та любові,
залишатись надалі у шлюбі разом з
відповідачкою не має бажання, за таких
обставин вважав неможливим збереження
сім»ї, наполягав на розірванні шлюбу.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про
відмову задоволенні позову про
розірвання шлюбу, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що не має
підстав вважати, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з
подружжя, оскільки розлади у сім»ї
мають тимчасовий характер.

На думку колегії суддів суд першої
інстанції, ухвалюючи таке рішення, не
з»ясував повно та всебічно фактичні
взаємини подружжя, не врахував дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
якими, як зазначає позивач, є подружня
зрада відповідачки, обставини життя
подружжя, які тривалий час проживають
окремо, не підтримують подружніх
відносин, можливість їх примирення за
таких обставин, те, що позивач не бажав
поновлювати подружні відносини та
заперечував щодо примирення. За таких
обставин у суду першої інстанції були
підстави прийти до висновку, що сім»я
існує формально, сім»я розпалась і
зберегти її неможливо, а подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам позивача.

Слід зазначити і те, що справа про
розірвання шлюбу перебувала у
провадженні суду першої інстанції з
21.03.2014 року, сторонам надавався термін
для примирення, однак на даний час
відносини між подружжям не змінилися,
сторони не примирилися, проживають
окремо, не підтримують подружніх
відносин, а позивач в суді апеляційної
інстанції наполягав на розірванні
шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскаржуване рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307,
ст.ст.309, 313,314,316, 317,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 24 червня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_4, зареєстрований міським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Львівського міського управління
юстиції 14 лютого 2009 року, актовий запис
№ 199.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуючий:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.