У Х В А Л А

Справа № 184/3708/14-ц

Номер провадження 4-с/184/4/14

20.11.2014м.
ОрджонікідзеОрджонікідзевський
міський суд Дніпропетровської області
в складі:

головуючої – судді Горбенко Н.В.

при секретарі – Попівніч Н.І.,

за участі: скаржника ОСОБА_1

представника скаржника – ОСОБА_2

старшого державного виконавця

ВДВ Орджонікідзевського МУЮ – ОСОБА_3

стягувача -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за скаргою ОСОБА_1 до старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_3 про визнання дій щодо
нарахування заборгованості по сплаті
аліментів незаконними та про
скасування розрахунку заборгованості
по аліментам у розмірі 32 214,51грн.,
зобов’язанням почати утримувати
аліменти з 27.03.2014 року та про
притягнення державного виконавця до
кримінальної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою на дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Орджонікідзевського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області ОСОБА_3 про
визнання дій щодо нарахування
заборгованості по сплаті аліментів
незаконними та про скасування
розрахунку заборгованості по
аліментам у розмірі 32 214,51грн.,
зобов’язанням почати утримувати
аліменти з 27.03.2014 року та про
притягнення державного виконавця до
кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав
свою скаргу в повному обсязі та
пояснив, що 22.05.2000р. відкрито виконавче
провадження про стягнення аліментів з
нього на користь ОСОБА_4 на утримання
дитини по 1/4 заробітку. Виконавче
провадження відкрито з порушенням п.2
ст.19 ЗУ «Про виконавче провадження», а
саме відсутня заява стягувача. Крім
того постанова про відкриття
виконавчого провадження йому не була
надіслана та він її не отримав. Таким
чином він не знав про існування
виконавчого провадження. З 2000 року по
2014 рік виконавче провадження було без
руху. Його не викликали до ВДВС та не
повідомляли про заборгованість по
сплаті аліментів. З 1996 року по 2014 рік
він перебував у шлюбі з стягувачем
ОСОБА_4, вони проживали ІНФОРМАЦІЯ_1.
Разом з ними проживала їхня дитина, він
утримував сім’ю. Однак після
розірвання шлюбу 27.03.2014р. ОСОБА_4 подала
до ВДВС заяву

про те, що просить аліменти
перераховувати на її особистий рахунок
в КБ «ПриватБанк», однак вона не
просила здійснити перерахунок за усі
роки. Державний виконавець Чорна Н.Д.
неправомірно здійснила нарахування
заборгованості з 01.01.2005 року по 2014 рік в
сумі 32 214,51грн. Нарахування
заборгованості проводилось з 2005 року,
оскільки в матеріалах виконавчого
провадження була розписка ОСОБА_4, що
вона отримала від нього аліменти по
01.01.2005р., дана розписка датована 1.11.2004р.
Про існування виконавчого листа про
стягнення аліментів він дізнався в 2004
чи 2005 році, коли на домашню адресу
прийшов виклик до ВДВС, однак він до
виконавчої служби не ходив, оскільки
ОСОБА_4 пояснила, що вона виконавчий
лист забрала і вони продовжували
проживати разом і вести спільне
господарство. Після розірвання шлюбу,
ініціатором якого був він, оскільки
звернувся з позовом до суду, він в
березні 2014 року до бухгалтерії за
місцем своєї роботи написав заяву, щоб
з його заробітної плати утримували
аліменти. Він визнає, що державним
виконавцем йому було надано
роз’яснення, що коли він не згоден з
нарахованою заборгованістю, то повинен
звернутися до суду з позовом про
скасування заборгованості до ОСОБА_4, з
таким позовом він до суду звертався,
однак суд відмовив у відкритті
провадження, так як його заява не
відповідала вимогам ЦПК України, та він
цю ухвалу не оскаржив. Про існування
нарахованої заборгованості він
дізнався із отриманого повідомлення
від виконавчої служби 26 травня 2014року і
протягом десяти днів звернувся до суду
із скаргою, тобто не пропустив строк
звернення.

Представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримав вимоги скаржника
та просив їх задовольнити.

Старший державний виконавець відділу
ДВС ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги
ОСОБА_1 не визнала та просила відмовити
в їх задоволенні. Пояснила, що у 2000 році
на підставі виконавчого листа виданого
Орджонікідзевським міським судом було
відкрите виконавче провадження про
стягнення аліментів із ОСОБА_1 На той
час діяв старий ЗУ «Про виконавче
провадження», яким було передбачено, що
виконавчий лист надходив від суду до
виконавчої служби без заяви стягувача.
Постанова була направлена боржнику. В
матеріалах виконавчого провадження є
попередження – виклики, що адресовані
боржнику. Тобто боржник знав про
існування даного виконавчого
провадження. Вона прийняла вказане
виконавче провадження в серпні 2013 року,
постільки саме в цей період була
працевлаштована на роботу у виконавчу
службу на посаду державного виконавця
і з цього часу займається справою
боржника ОСОБА_1

З 2000 року попереднім судовим
виконавцем провадження було
призупинено, оскільки в листопаді 2004
році стягувач подала розписку, що по
01.01.2005р. отримала аліменти від боржника.
Всі ці дії вона не виконувала,
постільки тоді не працювала. В березні
2014 року в усному зверненні до неї
звернулась стягувачка з поясненнями,
що з 2005 року вона не отримує аліментів,
хоч у неї з боржником була усна
домовленість, та просила відновити
провадження. Відповідно до ст..74 ЗУ «Про
виконавче провадження» нею було
проведено розрахунок аліментів,
відповідно до довідки з місця роботи та
нарахована заборгованість. Зразу після
цього в червні 2014р до неї звернувся
боржник, який був не згоден із
заборгованістю, якому вона надала
письмове роз’яснення, що він має право
звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4
про скасування заборгованості. Однак,
боржник звернувся до суду на
оскарження її дій. Крім того він
звертався до прокуратури міста та
області, до ВДВС у Дніпропетровській
області про оскарження її дій та
притягнення її до кримінальної
відповідальності, була проведена
перевірка, якою встановлено
відсутність складу злочину в її діях.
Звертає увагу, що відповідно до ЗУ «Про
виконавче провадження» в обов’язок
боржника входить повідомляти про будь
які зміни, що відбуваються з боржником,
тобто боржник сам підтвердив, що з 2004-2005
року він знав про існування
виконавчого провадження, але усі ці
роки не цікавився ним.

Стягувач – ОСОБА_4 в судовому засіданні
пояснила, що усі ці роки сумісного
проживання з ОСОБА_1 вони не вели
спільного господарства, шлюб був
формальним, хоч і проживали разом і
дитину вона утримувала самостійно, у
цьому їй допомагали її батьки та вона
отримувала заробітну плату. Проживали
разом після 2000року до розірвання шлюбу
в березні 2014року. Розписка, що була
подана до ВДВС у 2004 році була
неправдивою, оскільки її змусив сам
боржник. Вона не зверталась усі ці роки
до ВДВС про стягнення аліментів,
оскільки боржник обіцяв свою частину
квартири, що є їх сумісною власністю
переписати на їхню дитину. Однак після
розірвання шлюбу в березні 2014 року
відмовився та погрожує розділити
квартиру. Виконавчий лист із
виконавчої служби вона ніколи не
відкликала.

Суд, вислухав пояснення сторін,
дослідивши матеріали скарги їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
скарга ОСОБА_1 не є обґрунтованою,
обставини викладені в ній не знайшли
свого підтвердження в судовому
засіданні, а тому скарга не підлягає
задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 22
травня 2000 року відкрито виконавче
провадження про стягнення аліментів з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку (доходу).
ОСОБА_1 стверджує, що виконавче
провадження було відкрите з порушенням
ЗУ «Про виконавче провадження», а саме,
з порушенням п. 1 ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про
виконавче провадження», згідно якого
державний виконавець відкриває
виконавче провадження за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення, так як
ніякої заяви від стягувача не
надходило та він не отримував копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження. На виконанні відділу
державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з 2000 року знаходиться
виконавчий лист №2-510/2000р., який до 2014
року знаходився без виконання. До
відділу державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_1 був викликаний двічі, а
саме: 01.11.2004 р. та 30.07.2002р. Однак сам
ОСОБА_1 підтвердив факт того, що з 2004-2005
року він знав про існування рішення
суду про стягнення аліментів та
виконавчого провадження. Постільки
вони проживали разом однією сім,єю та
вели спільне господарство, усі ці роки
він не звертався до ВДВС, щоб дізнатися
про хід виконання рішення суду,
оскільки стягувачка тоді йому
пояснила, що забрала виконавчий лист.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЗУ «Про виконавче
провадження» копії постанов
державного виконавця та інші документи
виконавчого провадження, які повинні
бути доведені державним виконавцем до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією.

Боржнику копія постанови про відкриття
провадження, попередження – виклики
надсилалися простою кореспонденцією
за адресою. Причини не отримання їх
боржником не відомі. Крім того, боржник
стверджує, що він проживав усі ці роки
по вул.Калініна, не попередивши ВДВС
про зміну місця проживання.

27 березня 2014 р. ОСОБА_4 звернулась до
відділу державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області з заявою про перерахування
стягнутих аліментів на утримання
дитини. В результаті чого державний
виконавець виконав розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів з
01.01.2005р. і до теперішнього часу, тобто
майже за 10 років, яка складає 32.214грн.57
коп.

Копією заяви ОСОБА_1 до ДВС від 18.04.14р
(а.с.13-15) підтверджується той факт, що
йому достовірно було відомо в березні
2014р про нараховану заборгованість,
однак він не звернувся протягом 10 днів
до суду з даною скаргою без поважних
причин.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Суд вважає, що ст. державним виконавцем
відділу ДВС ОСОБА_3 не було допущено
порушень вимог закону України «Про
виконавче провадження» в процесі
виконання судового рішення з приводу
стягнення аліментів з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_4, а тому будь – яких
законних та обґрунтованих підстав як
для визнання зробленого нею розрахунку
суми заборгованості по аліментам не
має і в судовому засіданні таких
обставин не встановлено, таким чином
він відповідає вимогам ЗУ «Про
виконавче провадження». А саме, згідно
ст..74 ЗУ «Про виконавче провадження» ст.
судовий виконавець виконала свої
обов,язки по нарахуванню
заборгованості зі сплати аліментів з
01.01.2005р по 01.05.2014р згідно заяви
стягувача, яка в свою чергу
підтвердила, що нею виконавчий лист із
виконавчої служби протягом всього часу
з дня стягнення аліментів не
відкликався.

Крім того, питання про притягнення
державного виконавця до кримінальної
відповідальності не входить до
компетенції суду при розгляді скарги
на дії державного виконавця.

Разом з тим, зроблений державним
виконавцем розрахунок заборгованості
зі сплати аліментів не підлягає
скасуванню, оскільки повинен бути
оскаржений в судовому порядку в
порядку цивільного провадження з
поданням ОСОБА_1 позову до ОСОБА_4 про
скасування заборгованості зі сплати
аліментів, в якому боржник повинен
доводити, що на протязі 10 років він
утримував дитину підчас шлюбу зі
стягувачем, оскільки між сторонами є
спір про право, який вирішується в
судовому порядку. В обов’язок
державного виконавця не входять
повноваження вирішення таких спорів.
Такий позову ОСОБА_1 до суду було
подано, але не розглянуто з причин
неправильного оформлення позовної
заяви, що не позбавляє його права
повторно звернутись до суду з позовом
до відповідача ОСОБА_4

Окрім того, розглядувана скарга також
не відповідає вимогам ст..383 ЦПК
України, однак була прийнята і
розглянута судом, а ухвала суду
скасована в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне відмовити в задоволенні
скарги, постільки дії ст..державного
виконавця Чорної Н. вчинені в межах
повноважень державного виконавця, а
права заявника ОСОБА_1 не були порушені.

Керуючись ст. ст. 11, 27, 74 закону України
«Про виконавче провадження», ст. ст. 10,
11, 57, 60, 209 – 213, 383 – 389 Цивільного
процесуального кодексу України, суд –

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні скарги
на дії старшого державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Орджонікідзевського міського
управління юстиції Дніпропетровської
області ОСОБА_3 про визнання дій щодо
нарахування заборгованості по сплаті
аліментів незаконними та про
скасування розрахунку заборгованості
по аліментам у розмірі 32 214,57грн.,
зобов’язанням почати утримувати
аліменти з 27.03.2014 року та про
притягнення державного виконавця до
кримінальної відповідальності.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом 5 – днів з дня її
проголошення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського

міського суду

ОСОБА_6