ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" листопада 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1;

відповідач
не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Київський державний
завод «Буревісник» про визнання дій та
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії, стягнення
коштів та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_2.) звернулась до Дарницького
районного суду м. Києва з позовом до
Державного підприємства «Київський
державний завод «Буревісник» (далі по
тексту - відповідач, ДП «КДЗ
«Буревісник») про зобов'язання вчинити
дії, стягнення коштів та моральної
шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач - ОСОБА_2 працювала на
підприємстві відповідача з 07.08.1995 року
по 15.03.2014 року. Після звільнення позивач
листами від 07.04.2014 року, від 07.05.2014 року
та 19.05.2014 року зверталась до
відповідача з проханням надати їй
документи, зокрема: розрахункові листи
щодо нарахованої зарплати за грудень
2013 року - березень 2014 року; довідку про
нараховану та виплачену ОСОБА_2
заробітну плату за період з 01 грудня 2013
року по день її звільнення 15 березня 2014
року; відомості про час отримання
ОСОБА_2 коштів через касу підприємства,
а саме заробітної плати за жовтень 2012
року - грудень 2013 року, та згідно
судових наказів від 26.07.2011 року у справі
№2н-1829/11 та від 21.09.2012 року у справі
№2н-2229/12; затверджений відповідачем
графік роботи ОСОБА_2 за період з 01.01.2014
року по 15.03.2014 року; довідку щодо
підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 з
зазнченим графіком; відмості про
сплачені ДП «КДЗ «Буревісник»
передбачені чинним законодавством
внески до відповідних Фондів
соціального захисту (єдиного внеску) з
нарахуванням та відрахуванням з
заробітної плати ОСОБА_2 за час, що
минув з моменту останнього
перерахування по березень 2014 року
включно. Відповідач зазначені листи
залишив без належного реагування, чим
фактично відмовив позивачу в наданні
вказаних у них документів.

Враховуючи те, що відповідач не надає
позивачу зазанчені документи, вона
просить суд захистити її права шляхом
визнання бездіяльності та зобов'язання
ДП «КДЗ «Буревісник» надати їй
зазначені документи, а також
відшкодувати їй понесену моральну
шкоду. Крім того, посилаючись, що в
канцелярії відповідача відмовились
приймати її листи, позивач просить
стягнути з відповідача понесені нею
витрати на листування, підтвердженням
чого слугують додані до позовної заяви
квитанції.

У відбувшихся судових засіданнях,
представник позивача позовні вимоги
підтримав, вважав їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач у судове засідання свого
представника не направив, про день, час
та місце розгляду був повідомлений
належним чином, при цьому направив на
адресу суду клопотання про розгляд
справи у відсутність його
представника. Також у даному
клопотанні просив відмовити у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що ці правовідносини
вже були предметом розгляду інших
судових справ.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у відбувшихся судових
засіданнях пояснення представника
позивача, враховуючи, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_2 працювала на
ДП «КДЗ «Буревісник» з 07 серпня 1975 року
по 15 березня 2014 року.

07 квітня 2014 року, 07 травня 2014 року та 19
травня 2014 року позивач листами
звертався до відповідача з вимогою
надати наступні документи:
розрахункові листи щодо нарахованої
зарплати за грудень 2013 року - березень
2014 року; довідку про нараховану та
виплачену ОСОБА_2 заробітну плату за
період з 01 грудня 2013 року по день її
звільнення 15 березня 2014 року; відомості
про час отримання ОСОБА_2 коштів через
касу підприємства, а саме заробітної
плати за жовтень 2012 року - грудень 2013
року, та згідно судових наказів від
26.07.2011 року у справі №2н-1829/11 та від
21.09.2012 року у справі №2н-2229/12; відмості
про сплачені ДП «КДЗ «Буревісник»
передбачені чинним законодавством
внески до відповідних Фондів
соціального захисту (єдиного внеску) з
нарахуванням та відрахуванням з
заробітної плати ОСОБА_2 за час, що
минув з моменту останнього
перерахування по березень 2014 року
включно.

19 червня 2014 року відповідач листом
№400/322 надав позивачу відповідь, що
попередніми листами та іншими
роз'ясненнями їй були надані вичерпні
відповіді щодо питань поставлених у
листах, чим фактично відмовив позивачу
у її вимогах.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 Конституції
України кожний громадянин має право
знайомитися в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування,
установах і організаціях з відомостями
про себе, які не є державною або іншою
захищеною законом таємницею.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про
інформацію» кожен має право на
інформацію, що передбачає можливість
вільного одержання, використання,
поширення, зберігання та захисту
інформації, необхідної для реалізації
своїх прав, свобод і законних
інтересів. А ч. 1 ст. 7 цього Закону
встановлено, що держава гарантує всім
суб'єктам інформаційних відносин рівні
права і можливості доступу до
інформації.

З огляду на викладені норми
Конституції України, чинного
законодавства та виходячи з того, що
відповідач відмовляє позивачу у
наданні документів, суд вважає, що
наявні достатні фактичні та правові
підстави захисту прав позивача шляхом
визнання бездіяльності відповідача
щодо вказаних дій та зобов'язання його
надати позивачу документи, зокрема:
розрахункові листи щодо нарахованої
зарплати за грудень 2013 року - березень
2014 року; довідку про нараховану та
виплачену ОСОБА_2 заробітну плату за
період з 01 грудня 2013 року по день її
звільнення 15 березня 2014 року; відомості
про час отримання ОСОБА_2 коштів через
касу підприємства, а саме заробітної
плати за жовтень 2012 року - грудень 2013
року, та згідно судових наказів від
26.07.2011 року у справі №2н-1829/11 та від
21.09.2012 року у справі №2н-2229/12; відмості
про сплачені ДП «КДЗ «Буревісник»
передбачені чинним законодавством
внески до відповідних Фондів
соціального захисту (єдиного внеску) з
нарахуванням та відрахуванням з
заробітної плати ОСОБА_2 за час, що
минув з моменту останнього
перерахування по березень 2014 року
включно.

Стосовно заявлених позивачем вимог
щодо зобов'язання відповідача надати
їй затверджений відповідачем графік
роботи ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по
15.03.2014 року та довідку щодо
підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 з
цим графіком, судом встановлено
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. А статтею 14
цього кодексу передбачено, що цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства. Особа не
може бути примушена до дій, вчинення
яких не є обов'язком для неї.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 15 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) встановлено, що
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Тобто, законодавство пов'язує право
звернення за судовим захистом з
суб'єктивною думкою фізичної особи
щодо порушення чи оспорювання її
інтересів; об'єктивна наявність чи
відсутність таких порушень
встановлюється під час розгляду
справи.

За змістом ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу. Проте
як відповідно до ч. 1 ст. 15 цього Кодексу
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Тобто, до суду вправі звертатися кожна
особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється.

Водночас, за змістом вказаної статті, а
також інших норм, які гарантують право
на звернення до суду (Конституція
України, ЦК України та інші
нормативно-правові акти) повинні
існувати порушення права чи законного
інтересу або спір щодо них на момент
звернення до суду.

Відтак, звертаючись до суду з вимогою
про зобов'язання відповідача надати
позивача документи, а саме:
затверджений відповідачем графік
роботи ОСОБА_2 за період з 01.01.2014 року по
15.03.2014 року та довідку щодо
підтвердження ознайомлення ОСОБА_2 з
цим графіком, позивачем не доведено
яким чином порушується його право чи не
визнається іншою особою до якої
пред'явлено позов у розумінні ст. 15 ЦК
України, оскільки позивач з
зазначеними вимогами у своїх листах до
відповідача не звертався, а тому
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача про стягнення з відповідача
грошових коштів за листування з ним у
зв'язку з відмовою канцелярією
приймати їх, оскільки, по-перше, додані
до позовної заяви квитанції на
загальну суму 22,20 грн. не свідчать про
направлення відповідачу саме цих
листів, а по-друге, позивачем не додано
доказів відмови відповідача щодо їх
прийняття в канцелярії.

Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача моральної шкоди, судом
встановлено наступне.

З наданих у судовому засіданні
представником позивача пояснень
вбачається, що у зв'язку з незаконним
звільненням, безпідставним
паплюженням її перед судом, що є
приниженням її честі та гідності,
зловживанням відповідачем наданими
йому процесуальними правами,
створенням перепон в судовому розгляді
справи, відповідач завдав їй моральної
шкоди.

Однак, згідно ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.

Так, позивачем не доведено наявність
моральної шкоди та причино-наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
моральною шкодою позивача, отже,
правові підстави для відшкодування
моральної шкоди відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача у
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного та керуючись ч.
3 ст. 32 Конституції України, стст. 5, 7
Закону України «Про інформацію», стст.
13, 14, 15, 16, 23, 1167 Цивільного кодексу
України стст. 10, 11, 15, 57, 60, 88, 209, 213 - 215, 218
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Державного
підприємства «Київський державний
завод «Буревісник» ()
стосовно ненадання ОСОБА_2 відомостей.

Зобов'язати Державне підприємство
«Київський державний завод
«Буревісник» () надати
ОСОБА_2 документи, зокрема:

- розрахункові листи щодо
нарахованої зарплати за грудень 2013
року - березень 2014 року;

- довідку про нараховану та
виплачену ОСОБА_2 заробітну плату за
період з 01 грудня 2013 року по день її
звільнення 15 березня 2014 року;

- відомості про час отримання
ОСОБА_2 коштів через касу підприємства,
а саме заробітної плати за жовтень 2012
року - грудень 2013 року, та згідно
судових наказів від 26.07.2011 року у справі
№2н-1829/11 та від 21.09.2012 року у справі
№2н-2229/12;

- відмості про сплачені ДП
«Київський державний завод
«Буревісник» передбачені чинним
законодавством внески до відповідних
Фондів соціального захисту (єдиного
внеску) з нарахуванням та
відрахуванням з заробітної плати
ОСОБА_2 за час, що минув з моменту
останнього перерахування по березень
2014 року включно.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства
«Київський державний завод
«Буревісник» () на
користь держави судовий збір у сумі 243,60
грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.