АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7332/14
Головуючий 1 інст. -
Богдан М.В.
Бурлака І. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» листопада 2014 року
м.
Харків

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Зазулинської
Т.П., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної
О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне
рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 03 червня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи - Служба у справах дітей
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики виконавчого комітету
Харківської міської ради, Служба у
справах дітей Золочівської районної
державної адміністрації у Харківській
області про усунення перешкод щодо
участі у вихованні та вільному
спілкуванні з дитиною батьком, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1. В
обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 26.10.2007 року по
28.02.2013 року сторони знаходилися в
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після розірвання шлюбу син став
проживати з ОСОБА_1 З моменту
розлучення між сторонами почалися
непорозуміння щодо прийняття його
участі у вихованні сина, його
відвідування. На засідання комісії з
питань захисту дитини Золочівської
районної державної адміністрації
25.03.2013 року ОСОБА_1 не з'явилася. Просив
зобов'язати відповідача ОСОБА_1 не
перешкоджати йому брати участь у
вихованні та вільному спілкуванні з
сином та визначити наступний час для
спілкування з сином: побачення 1 раз на
два тижня з 18.00 п'ятниці до 18.00 неділі за
місцем його проживання та спільний
відпочинок на літніх канікулах; на
інших - забирати дитину на половину
виділеного часу на відпочинок.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 03 червня
2014 року позов - задоволено; зобов'язано
ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у
вихованні та спілкуванні з малолітнім
сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
встановлений день та час; визначено
ОСОБА_2 наступний порядок участі у
вихованні малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, 1 раз на 2 тижні з 18.00 годин
п'ятниці до 18.00 годин неділі за місцем
проживання ОСОБА_2, а також половину
терміну осінніх, зимових, весняних та
літніх канікул.

Ухвалою Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 24 вересня 2014 року
заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного
рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просила рішення суду - скасувати, в
задоволенні позову - відмовити. При
цьому посилалася на неповне з`ясування
судом обставин справи, що мають
значення для справи, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на порушення та
неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права.
Вважала, що суд не надав належної
оцінки доказам у справі, не звернув
увагу на те, що батько не може
забезпечити виховання дитини; що вона
не перешкоджала спілкуванню та
відвідуванню сина та батька; що на
території батька відсутні будь - які
умови для належного перебування
малолітньої дитини, що суперечить
інтересам дитини.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши пояснення
з'явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає за необхідне апеляційну
скаргу - задовольнити частково, рішення
суду - змінити з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої
інстанції, з висновком якого
погоджується судова колегія,
обґрунтовано виходив з того, що
оскільки мати дитини перешкоджає
батьку брати участь у її вихованні,
необхідно встановити конкретний
порядок такої участі батька.

Статтею 18 Конвенції про права дитини
від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною
27.02.1991р., визначено принцип загальної та
однакової відповідальності обох
батьків за виховання і розвиток дитини,
а також встановлено, що найкращі
інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Згідно ст. 9 Конвенції, держави-учасниці
поважають право дитини, яка
розлучається з одним чи обома батьками
підтримувати на регулярній основі
особисті відносини і прямі контакти з
обома батьками, за винятком випадків,
коли це суперечить найкращим інтересам
дитини.

Відповідно до положень ст.7
Конвенції про права дитини від 20
листопада 1989 року кожна дитина має
право знати своїх батьків і право на їх
піклування.

Частинами 1,2 ст.141 СК України
передбачено, що мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що з 26.10.2007 року по
28.02.2013 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають
малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає разом з матір'ю за
адресою: АДРЕСА_1, проте зареєстрований
за адресою батька: по АДРЕСА_2. Із
характеристики ОСОБА_2, наданої
Феськівською сільською радою
Золочівського району Харківської
області, яка міститься на аркуші справи
№ 4 вбачається, що ОСОБА_2 має постійне
місце проживання, є фізичною особою -
підприємцем, спиртними напоями не
зловживає, на обліку у лікаря -
нарколога та психіатра не знаходиться,
до адміністративної відповідальності
не притягувався, скарг на ОСОБА_2 не
надходило, з сусідами підтримує дружні
стосунки.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
пояснив, що після розлучення сторони
проживали за різними адресами. Він став
проживати в с. Феськи Золочівського
району Харківської області у власному
домоволодінні, яке складається з двох
житлових будинків з надвірними
будівлями. В одному з будинків ніхто не
проживає, а в другому, який складається
з 7 кімнат проживає його мати, з січня 2014
року - він та його цивільна дружина. Між
його сином та цивільною дружиною
склалися дружні стосунки. Щомісячно
він сплачує аліменти ОСОБА_1 на
утримання сина в розмірі 500,00 грн. З
травня 2013 року відповідач ОСОБА_1
почала перешкоджати його спілкуванню з
сином. Однак тільки після ухвалення
судового рішення вона надала йому таку
можливість.

Відповідач ОСОБА_1 в суді апеляційної
інстанції заперечувала проти
спілкування батька з сином за місцем
проживання батька, виходячи з
інтересів сина.

Відповідно до вимог ст. 157 СК України
питання виховання дитини вирішується
батьками спільно. Той із батьків, хто
проживає окремо від дитини,
зобов'язаний брати участь у її
вихованні і має права на особисте
спілкування з нею. Той з батьків, з ким
проживає дитина, не має права
перешкоджати тому із батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини.

У відповідності до вимог ч.5 ст.19 СК
України орган опіки та піклування
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання спору на підставі
відомостей, одержаних у результаті
обстеження умов проживання дитини,
батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи.

Із висновку органу опіки та піклування
Золочівської державної адміністрації
щодо доцільності виділення часу ОСОБА_2
для спілкування з малолітнім сином від
19.05.2014 року вбачається, що орган опіки
та піклування Золочівської районної
державної адміністрації вважає
доцільним виділити ОСОБА_2 час для
спілкування та участі у вихованні
малолітнього сина ОСОБА_3 за взаємною
згодою та попередньою домовленістю
батьків у будь - який зручний для них
час. Із акту обстеження
житлово-побутових умов ОСОБА_2 за
місцем його проживання від 04.11.2014 року,
який проведено представниками Служби у
справах дітей Золочівської районної
державної адміністрації у Харківській
області вбачається, що сім'я
складається з двох осіб, санітарний
стан приміщень - задовільний, зроблено
ремонт. Відносини в сім'ї дружелюбні,
доброзичливі, з повагою відносяться
члени сім'ї один до одного, сукупний
дохід родини на двох осіб складає 6000,00
грн.

Відповідач ОСОБА_1 не надала до суду
доказів на підтвердження того, що
спілкування батька з сином негативно
впливає на дитину або син не бажає
спілкуватися з батьком або таке
спілкування перешкоджає нормальному
розвиткові сина.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
правильно зазначив, що той з батьків, з
ким проживає дитина, не має права
перешкоджати тому із батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
оскільки таке спілкування не
перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Разом з тим судова колегія не
погоджується з висновком суду щодо
визначення порядку участі у
спілкуванні з сином та проведенні
спільного відпочинку.

Як вбачається з матеріалів справи
дитині виповнилося 6 років, він
відвідує школу.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1
пояснила, що шкільні заняття у сина
розпочинаються з понеділка по п'ятницю
з 08.30 до 13.00. Гуртки він не відвідує,
оскільки часто хворіє, тому буде краще
для сина, якщо спілкування між ним та
батьком будуть відбуватися в м.
Харкові, де він проживає, а не в селі за
місцем проживання батька, до якого
важко добратися без особистого
транспортного засобу. У зв'язку з чим
заперечувала проти спілкування батька
з сином за місцем проживання батька під
час шкільних занять.

Представник Служби у справах дітей
Управління служб у справах дітей
Департаменту праці та соціальної
політики виконавчого комітету
Харківської міської ради в суді
апеляційної інстанції також
заперечувала проти спілкування сина з
батьком за місцем проживання батька,
посилаючись на вік дитини та стан його
здоров'я.

Частиною 2 ст. 159 СК України передбачено,
що суд визначає способи участі одного з
батьків у вихованні дитини (періодичні
чи систематичні побачення, можливість
спільного відпочинку, відвідування
дитиною місця його проживання) місце та
час їх спілкування з урахуванням віку,
стану здоров'я дитини, поведінки
батьків, а також інших обставин, що
мають істотне значення.

Відповідно до ст. 153 СК України право
батьків на спілкування з дітьми
незалежно від того, де вони
знаходяться. Спілкування з дітьми може
бути як періодичним, так і
систематичним, можливість сумісного
відпочинку, відвідування дитини вдома,
в школі, у дитячому закладі.

Враховуючи малолітній вік дитини, стан
його здоров'я, виходячи з його
інтересів, а також висновку органу
опіки та піклування Золочівської
районної державної адміністрації у
Харківській області, обставин справи,
зазначених вище та вимог закону, судова
колегія вважає, що в цій частині
рішення необхідно змінити та
встановити час спілкування батька з
дитиною з 10.00 годин до 18.00 годин кожної
суботи, проведення спільного
відпочинку сина та батька на шкільних
канікулах: літніх - загальним терміном 1
місяць, осінніх, зимових, весняних -
протягом трьох днів за домовленістю
сторін.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.2.ч. 1 ст. 307, п. 1 ч. 1
ст. 309, ст. 313, .ч.2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 03 червня
2014 року - змінити у частині визначення
порядку участі ОСОБА_2 у спілкуванні з
сином ОСОБА_3 та проведенні спільного
відпочинку, встановивши ОСОБА_2
наступний час для спілкування з сином
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 10.00 годин до 18.00
годин кожної суботи та проведення їх
спільного відпочинку на шкільних
канікулах: літніх - загальним терміном 1
місяць, осінніх, зимових, весняних -
протягом трьох днів за домовленістю
сторін.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Головуючий суддя
Судді колегії