АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 193/1631/13-ц 22-ц/774/730/К/14
Справа № 193/1631/13-ц
Провадження 22ц/774/730/К/14
Головуючий в 1-й інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: позивача- ОСОБА_7 її
представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представників відповідача
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження" - Тесля Алли Михайлівни та
Бедзай Юрія Миколайовича,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження" на рішення Софіївського
районного суду Дніпропетровської
області від 13 лютого 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_7 до
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження", третя особа: відділ
Держземагенства у Софіївському районі
Дніпропетровської області, про
визнання договору оренди земельної
ділянки не укладеним та витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ОСОБА_7 звернулась з
позовом до сільськогосподарського
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Відродження"(надалі-
СТОВ «Відродження») третя особа: відділ
Держземагенства у Софіївському районі
Дніпропетровської області, про
визнання договору оренди земельної
ділянки № 13 від 15 січня 2009 року не
укладеним та витребування земельної
ділянки із чужого незаконного
володіння.

В обґрунтування позову зазначила, що з
травня 2002 року в користуванні СТОВ
«Відродження» знаходиться земельна
ділянка площею 7,1607 га, яка належить
ОСОБА_7 на підставі рішення
Софіївського районного суду
Дніпропетровської області про
визнання права на земельну частку (пай).
В цей же час ОСОБА_8 переїхала на
постійне місце проживання в с. Ігровиця
Тернопільського району Тернопільської
області.

Договору про оренду земельної частки
(паю) між позивачем та відповідачем не
укладалось, але відповідачем платилась
плата за користування вказаною
земельною ділянкою.

11 грудня 2008 року позивач на своє ім'я
отримала Державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
7,1607 га. серія ЯЖ № 136350, який
зареєстровано у встановленому законом
порядку. В жовтні 2011 року ОСОБА_7 з
Тернопільського району переїхала на
постійне місце проживання в с.
Кам’янка Софіївського району, де з 27
жовтня 2013 року зареєструвалась і
проживає.

10 жовтня 2013 року нею в СТОВ
«Відродження» отримано договір оренди
земельної ділянки № 13 від 15.01.2009 року та
акт про передачу та прийом земельної
ділянки від 11 грудня 2009 року,
відповідно до змісту яких ОСОБА_7 якби
то уклала договір оренди земельної
ділянки та передала в оренду СТОВ
«Відродження» земельну ділянку
строком на 8 років. Договір було
зареєстровано Софіївським відділом
Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК
при Держкомземі України» 11 грудня 2009
року за № 19. Договір містить
підписи сторін, проте при вивченні
договору оренди та акту про передачу та
прийом земельної ділянки позивач
звернула увагу на те, що договір оренди
та акт підписані не її рукою.

19 листопада 2013 року позивачем до СТОВ
«Відродження» в особі директора Бедзай
Ю.М. було направлено замовленого листа
з пропозицією повернути до 26.11.2013 року
належну позивачу на праві власності
земельну ділянку.Проте відповідач
належну позивачу земельну ділянку не
повернув та відповіді на її лист не
надав.

Враховуючи викладене просить суд:
визнати договір оренди земельної
ділянки № 13 від 15.01.2009 року не
укладеним; зобов'язати відповідача
повернути позивачу по акту прийому -
передачі вищевказаної земельної
ділянки та стягнути з відповідача на
свою користь судовий збір.

Рішенням Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року, описку у якому виправлено
ухвалою Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 11 квітня
2014 року позовні вимоги ОСОБА_7
задоволено частково.

Визнано не укладеним договір оренди
земельної ділянки НОМЕР_1 від 15.01.2009 р.
укладений між ОСОБА_7 та СТОВ
«Відродження» в особі директора Бедзая
Ю.М., який було зареєстровано 11.12.2009 р. в
Софіївському районному відділі
Дніпропетровської регіональної філії
ДП Центр ДЗК при Держкомземі України за
реєстраційним номером 19.

Зобов'язано СТОВ «Відродження»
повернути ОСОБА_7 земельну ділянку
належну їй на підставі Державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку, серії ЯЖ № 136350
виданого на її ім'я 11.12.2008 р. Софіївською
районною державною адміністрацією.

Стягнуто із СТОВ «Відродження» в особі
директора Бедзая Ю.М. на користь
позивача судовий збір у розмірі 229,40
грн.

В апеляційній скарзі СТОВ
«Відродження» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволені позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушенням судом норм матеріального та
процесуального права.

Так вимога позивача про визнання
договору оренди земельної ділянки не
укладеним не відповідає встановленим
законом способам захисту прав
позивача, та сама по собі суперечить п.8
Постанови Пленуму Верховного Суду
україни №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», в
якому зазначено що вимога про визнання
правочину(договору) неукладеним не
відповідає можливим способом захисту
цивільних прав та інтересів,
передбачених законом, проте суд на
зазначене уваги не звернув, що є
підставою для скасування
оскаржуваного рішення.

Крім того при прийнятті оскаржуваного
рішення, судом безпідставно не
прийнято до уваги, що до Договору
оренди земельної ділянки з ід 15.0 1.2009
року доданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯЖ
№136350 від 11 грудня 2008 року, виданий на
ім'я ОСОБА_7, в якому визначено План
земельної ділянки та визначено межі
земельної ділянки, зазначено
кадастровий номер земельної ділянки.

При цьому умови про наявність обмежень
(обтяжень) щодо використання земельної
ділянки визначено в п.п.26,27 Договору
оренди земельної ділянки від 15.01.2009
року, що відповідає Типовій формі
договору оренди землі, затвердженій
Постановою КМУ від 03.03.2004 року (із
змінами та доповненнями) та визначено,
що на орендовану земельну ділянку не
встановлено обмеження (обтяження) та
інші права третіх осіб.

Таким чином, земельна ділянка, що є
об'єктом оренди за Договором від 15,01.2009
року повністю ідентифікована,
визначена в натурі, межі ділянки
визначені на плані і посилання суду на
неможливість її ідентифікації є
безпідставним.

Безпідставним також є посилання суду
на те, що відповідач не вчинив
відповідних дій по своєчасному
здійсненню державної реєстрації
спірного договору.

Оскільки на час виникнення спірних
правовідносин (підписання договору та
його державної реєстрації) був чинним
Порядок державної, реєстрації
договорів оренди землі, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року № 2073. яким
передбачено, що державна реєстрація
договорів оренди земельної ділянки є
певною процедурою, яка займає
визначений проміжок часу.

Державна реєстрація договору оренди
землі здійснюється відповідним
державним органом - в даному випадку
Софіївським відділом
Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК
при Держкомземі України».

Тобто підписання договору оренди та
його державна реєстрація можуть не
узгоджуватись у часі. Строк подання
договору оренд»: на реєстрацію та його
державна реєстрація певним строком не
обмежена.

Таким чином, посилання суду першої
інстанції на те, що відповідачем не
вчинено відповідних дій по своєчасному
здійсненню державної реєстрації
спірного договору е безпідставним та
не відповідає вимогам закону.

Крім того, суд необґрунтовано
проігнорував клопотання відповідача,
щодо призначення експертизи, з питань
що мають значення для вірного
вирішення даної справи та розглянув
справу у відсутності відповідача, не
повідомленого належним чином про час
та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів, заявлених позовних вимог,
апеляційної скарги і заперечень на неї,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову суд першої
інстанції виходив із того, що договір
оренди земельної ділянки між позивачем
та відповідачем не укладався,
відповідач в порушення п.11 Порядку
державної реєстрації договорів оренди
землі, своєчасно не здійснив державну
реєстрацію спірного договору та з того,
що в оспорюваному договорі відсутні
істотні умови, передбачені ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», що тягне за
собою визнання такого договору не
укладеним.

Проте колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами статей 213, 214, 316 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Однак вказані вимоги судом першої
інстанції дотримано не було.

Як встановлено судом першої інстанції,
згідно з державним актом на право
приватної власності на землю від 11
грудня 2008 року ОСОБА_7 є власницею
земельної ділянки площею 7,1607 га, що
знаходиться на території
Миколаївської сільської ради
Софіївського району Дніпропетровської
області (а.с. 9).

З 2002 року дана земельна ділянка
знаходиться у користування СТОВ
«Відродження».

15 січня 2009 року між ОСОБА_7 та СТОВ
«Відродження» було укладено договір
оренди земельної ділянки, який
зареєстрований Софіївським відділом
Дніпропетровської філії ДП «Центр ДЗК
при Держкомземі України» 11.12.2009 року за
№ 19 та акт про передачу та прийом
земельної ділянки від 11.12.2009 року для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
терміном на 8 років.

Як вбачається зі змісту позовної заяви,
ОСОБА_7 просить визнати зазначений
договір оренди земельної ділянки не
укладеним, з підстав того що він нею не
підписувався і про існування якого
вона не здогадувалась.

На спростування позовних вимог СТОВ
«Відродження» просили суд призначити
по справі судову почеркознавчу
експертизу.

У порушення цивільно - процесуального
закону судом першої інстанції це
питання не було вирішено належним
чином. (а.с. 36 - журнал судового
засідання)

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України суд
має сприяти всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи, сприяти
здійсненню особами, які беруть участь
у справі, в реалізації їх прав.
Реалізація принципу змагальності в
цивільному процесі та доведення перед
судом обґрунтованості своїх вимог є
конституційною гарантією (ст. 129
Конституції України).

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 22 липня
2014 року, було задоволено клопотання
СТОВ «Відродження» в особі директора
Бедзай Ю.М. про призначення
судово-почеркознавчої експертизи, на
вирішення якої було поставлене питання
: Чи виконаний підпис від імені ОСОБА_7
самою ОСОБА_7 на Договорі оренди
земельної ділянки № 13 від 15 січня 2009
року розділі "Підписи сторін", поряд зі
словом "Орендодавець"

Проведення експертизи доручено
експертам Дніпропетровського
науково-дослідному інституту судових
експертиз , відповідно до висновку
№2465-14 від 08.10.2014р. якого, підпис від
імені ОСОБА_7 в розділі «Підписи
сторін» в графі «орендодавець» в
договорі оренди земельної ділянки
НОМЕР_1 від 15 січня 2009 року, виконано
самою ОСОБА_7

Позивачем в суді апеляційної
інстанції, не погоджуючись з висновком
експертизи, не надано жодного доказу на
спростування висновку експертизи, як і
не заявлено клопотання про призначення
повторної почеркознавчої експертизи у
разі незгоди з висновками проведеної
експертизи.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» від 06.10.1998 року з
відповідними змінами та доповненнями в
редакції яка була чинною на час
підписання сторонами договору оренди,
тобто станом на 14.10.2008 рік істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди
землі на підставі ч. 4 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» є план або
схема земельної ділянки, яка
передається в оренду; кадастровий план
земельної ділянки з відображенням
обмежень (обтяжень) у її використанні
та встановлених земельних сервітутів;
акт визначення меж земельної ділянки в
натурі (на місцевості); акт
приймання-передачі об'єкта оренди;
проект відведення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до п. 2 Порядку державної
реєстрації договорів оренди землі,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 25 грудня 1998 року
№ 2073, державна реєстрація договорів
оренди є офіційним визнанням і
підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Згідно з п. 5 зазначеного Порядку для
державної реєстрації договорів оренди
юридична або фізична особа (заявник)
подає до відповідного державного
органу земельних ресурсів: заяву про
державну реєстрацію договору оренди;
договір оренди; план (схему) земельної
ділянки, яка надається в оренду; копію
державного акта на право власності на
землю, що перебуває у власності
фізичних або юридичних осіб. Крім
зазначених документів до заяви
додаються: акт перенесення меж
земельної ділянки, яка надається в
оренду, на місцевість у разі не
визначення їх у натурі; проект
відведення земельної ділянки у разі
надання її в оренду зі зміною цільового
призначення.

Подання акта перенесення меж земельної
ділянки, яка надається в оренду, є
обов'язковим тільки в разі, якщо межі
земельної ділянки не були визначені в
натурі.

Оскільки до договору оренди землі було
додано копію акта на право власності на
земельну ділянку позивача, яка містить
план-схему належної ОСОБА_7 земельної
ділянки, не можна вважати
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції про те, що сторонами не була
погоджена така істотна умова договору
як об'єкт оренди (місце розташування та
розмір земельної ділянки)

Не є укладеними правочини (договори),
у яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення (відсутня згода за всіма
істотними умовами договору; не
отримано акцепт стороною, що направила
оферту; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо). Згідно зі ст. ст. 210 та 640
ЦК України не є вчиненим також правочин
у разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає державній
реєстрації, є укладеним з моменту
державної реєстрації.

Договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації (ст. 18
Закону).

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» однією з істотних
умов договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); відсутність у
договорі оренди землі однієї з
істотних умов, передбачених цією
статтею, та порушення вимог ст. ст. 4-6, 11,
17, 19 Закону України «Про оренду землі»;
є підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Статтею 16 Закону України «;Про оренду
землі»; передбачений порядок укладення
договору оренди землі, зокрема,
передача земельної ділянки, межі якої
визначено в натурі (на місцевості), в
оренду без зміни її цільового
призначення здійснюється без
розроблення проекту її відведення.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
оренду землі» укладений договір оренди
землі підлягає державній реєстрації.
Державна реєстрація договорів оренди
землі проводиться у порядку,
встановленому законом.

Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору і
ніяким чином не впливає на факт його
укладення.

Здійснення реєстрації договору оренди
проведене 11.12.2009 року, проте
волевиявлення на укладення якого
ОСОБА_7 виявила у момент досягнення
згоди з усіх істотних умов, складання
та скріплення підписом письмового
документа.

Проте суд першої інстанції зазначене
не врахував та дійшов хибного висновку
про те, що спірний договір не був
укладений ОСОБА_7 виходячи з факту його
не підписання, пропуску строку його
державної реєстрації та відсутності
окремих істотних умов в договорі
оренди земельної ділянки.

Крім того, визнаючи договір оренди
земельної ділянки неукладеним, суд не
звернув увагу, що протягом його дії
позивачем отримувалася орендна плата,
зазначеній обставині судам взагалі не
надано оцінки.

Отже з огляду на положення ч.1 ст.215,
ст..640 ЦК України і ст.. 18,20 ЗУ «Про оренду
землі», висновки суду першої інстанції
про те що оспорюваний договір оренди
землі є не укладеним, є такими, що
прийняті не у відповідності з
фактичними обставинами справи та
нормами закону.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає вимогам ст. 213-215 ЦПК України,
щодо законності й обґрунтованості, є
таким що містить протиріччя, що
призвело до неправильного вирішення
спору, що в силу п.п. 3,4 ст. 309 ЦПК України
є підставою для скасування рішення
суду з ухваленням нового рішення, яким
відмовити в задоволені позовних вимог
ОСОБА_7 про визнання договору оренди
земельної ділянки не укладеним та
витребування земельної ділянки із
чужого незаконного володіння.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України
суд при ухвалені рішення зазначає про
розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати, а тому з ОСОБА_7 на користь
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження"слід стягнути судові
витрати по справі: -2841,60 грн. витрати на
проведення судової почеркознавчої
експертизи та 121,80 грн. - витрати на
оплату судового збору за подання
апеляційної скарги, а разом 2 963,40 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309,
313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження" задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду
Дніпропетровської області від 13 лютого
2014 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_7 до
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження", третя особа: відділ
Держземагенства у Софіївському районі
Дніпропетровської області, про
визнання договору оренди земельної
ділянки не укладеним та витребування
земельної ділянки із чужого
незаконного володіння - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь
сільськогосподарського Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Відродження" судові витрати у сумі 2
963,40 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: