Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/3130/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Коломієць О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря

судового засідання
Трохимчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Житомиргаз» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Житомиргаз» на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 17 жовтня 2014 року, -

встановила:

У липні 2014 року Публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Житомиргаз» (далі - ПАТ
«Житомиргаз») звернулося з вказаним
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_2 заборгованість за спожитий
природній газ за період з жовтня 2008
року по жовтень 2013 року в сумі 1484,81 грн.
мотивуючи тим, що між сторонами існують
договірні відносини з надання послуг.
Відповідач користується 50% знижкою по
оплаті комунальних послуг, однак
послуги не сплачує і станом на 01.11.2013
року утворилася заборгованість в сумі
1484,81 грн..

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 17 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ
«Житомиргаз» просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове - про
задоволення позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
безпідставно відніс відповідача до
інвалідів війни і вважав, що він
користується 100% знижкою. Крім того, з
відповідачем проживає повнолітня
дитина, на яку пільга не
розповсюджується.

В судовому засіданні представник
апелянта підтримала апеляційну скаргу
з підстав, зазначених у апеляційній
скарзі.

Відповідач заперечив у задоволенні
скарги і пояснив, що він та члени його
сім'ї мають право на 100% пільгу по оплаті
за газ згідно ч.5 ст.22 Закону України
«Про міліцію».

Розглянувши справу в межах визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
послався на рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 08 серпня 2005 року і застосував ч.3
ст.61 ЦПК України, а також вважав, що
ОСОБА_2 має статус інваліда війни, який
має право на 100% знижку по оплаті
використаного газу.

Колегія суддів не погоджується із
таким висновком суду, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Мотивувальна частина рішення повинна
містити мотиви, з яких суд вважає
встановленою наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, бере до уваги або відхиляє
докази, застосовує зазначені в рішенні
нормативно-правові акти (ст.215 ЦПК
України).

Рішення суду не відповідає вказаним
вимогам законодавства.

Судами встановлено і не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1
і у спірному періоді його склад сім'ї
складався з трьох осіб : він, дружина та
повнолітня донька.

20.04.2002 року між сторонами укладено
договір № 61727 про надання послуг з
газопостачання, пунктом 1.1 якого
передбачено обов'язок позивача
безперервно постачати природний газ, а
відповідача - сплачувати кошти за
надані послуги з газопостачання.

Згідно п.5.10 договору споживач
зобов'язаний своєчасно вносити плату
за надані послуги з газопостачання. У
разі користування пільгами подавати до
управління щороку до 15 квітня
відповідні документи.

Плата за надані протягом
розрахункового періоду, яким є
календарний місяць, вноситься не
пізніше 10 числа наступного місяця (п.8
договору).

Отже, між сторонами існують договірні
відносини з надання послуг.

Згідно посвідчень № 85/5762 та № 055191
відповідач є пенсіонером МВС та має
статус ветерана органу внутрішніх
справ.

Скориставшись своїм право на вибір
пільги, ОСОБА_2 подав відповідачу
довідку на підтвердження статусу
пенсіонера МВС (а.с.8), а також довідку
про склад сім'ї із трьох осіб, що
підтвердили сторони у справі.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України ці
обставини не підлягають доказуванню.

У зв'язку із тривалою не оплатою
наданих послуг з 16 вересня 2013 року
проведено відключення помешкання
відповідача від мережі газопостачання
(а.с.6) і з цього часу нарахування не
проводилося.

Згідно розрахунку заборгованості
ОСОБА_2 за спожитий газ в період з
листопада 2000 року по вересень 2013 року
її розмір становить 2334,51 грн.. В 2006 та 2012
роках відбулося списання боргу на суму
860,86 грн. за попередній період, а тому
остаточна заборгованість визначена за
період з жовтня 2008 року по 13 вересня 2013
року в сумі 1484,81 грн. (а.с.13-17).
Нарахування проведено із урахуванням
50-відсоткової пільги для відповідача
та його дружини.

Відповідно до ч.1 ст.901 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов'язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.

Споживач зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом (п.5
ч.3 ст.20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.6 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист» ветеранам органів
внутрішніх справ надається така пільга
: 50-відсоткова знижка плати за
користування житлом (квартирної плати)
та плати за комунальні послуги
(водопостачання, газ, електрична,
теплова енергія та інші послуги),
користування

квартирним телефоном ветеранами
органів внутрішніх справ, і членами
їх сімей, які

проживають разом з ними, в жилих
будинках усіх форм власності в межах
норм, передбачених законодавством.

У разі, коли право на одну і ту саму
пільгу передбачено різними
нормативно-правовими актами, ця пільга
надається по одному із них за вибором
ветерана органів внутрішніх справ (ст.7
Закону України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист»).

Згідно із ч.4 ст.22 Закону України «Про
міліцію» працівникам міліції та членам
їх сімей надається 50-процентна знижка
по оплаті жилої площі, комунальних
послуг.

За працівниками міліції, звільненими
зі служби за віком, хворобою або
вислугою років, зберігається право на
пільги за цим Законом (ч.6 ст.22 Закону
України «Про міліцію»).

Суд першої інстанції безпідставно
застосував норми Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», оскільки
відповідач не має статусу інваліда
війни.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від
21.11.2008 року ОСОБА_2 встановлено
безстроково другу групу інвалідності
по захворюванню, отриманому у період
проходження служби в органах
внутрішніх справ, що не є тотожним
захворюванню, одержаному під час
виконання службових обов'язків, а тому
він не може бути віднесений до
інвалідів війни у розумінні п.2 ч.2 ст.7
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту». Окрім того, посвідчення
інваліда війни ОСОБА_2 не видавалося і
про наявність такої пільги останній не
повідомляв ПАТ «Житомиргаз».

Також, судом помилково застосовано ч.3
ст.61 ЦПК України тому, що рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 08 серпня 2005
року та ухвала апеляційного суду
Житомирської області від 27 жовтня 2005
року скасовані ухвалою апеляційного
суду Вінницької області від 16 жовтня 2007
року і позов ВАТ «Житомиргаз» залишено
без розгляду ухвалою Житомирського
районного суду Житомирської області
від 25 березня 2008 року (а.с.105-109). Крім
того, суд не звернув увагу на підставу
позову, а саме періоду заборгованості з
жовтня 2008 року по жовтень 2013 року, який
не був предметом розгляду цієї справи.

Доводи відповідача колегія суддів не
приймає до уваги, з огляду на наступне.

Помилковим є посилання відповідача на
ч.5 ст.22 Закону України «Про міліцію», як
на підставу звільнення від оплати
послуг з газопостачання.

Згідно із ч.5 ст.22 Закону України «Про
міліцію» працівники міліції, які
живуть і працюють у сільській
місцевості та в селищах міського типу,
і члени їх сімей, які проживають з
ними, забезпечуються безплатно житлом
з опаленням і освітленням за
встановленими нормами, а також
користуються іншими пільгами,
передбаченими законодавством.

За змістом останньої передбачено лише
безоплатне забезпечення житлом з
опаленням і освітленням. Інші пільги
надаються відповідно до законодавства.

ОСОБА_2 отримує послугу з
газопостачання для використання у
газовій плиті (п.4.10 договору), що їм не
заперечується, а тому до вказаних
правовідносин норма ч.5 ст.22 Закону
України не підлягає застосуванню.

Також, колегія суддів не приймає до
уваги і доводи відповідача про
наявність пільги по оплаті зазначених
послуг у члена його сім'ї - повнолітньої
доньки, з посиланням на рішення
Конституційного Суду України № 5-рп/99
від 03.06.1999 року.

Вказане рішення Конституційного Суду
України було винесено у зв'язку із
відсутністю у законодавстві чіткого
поняття «члена сім'ї», в т.ч.
зазначеного у ст.22 Закону України «Про
міліцію».

Згідно ст.24 Закону України «Про
міліцію» пільги, компенсації та
гарантії, встановлені цим Законом,
надаються за рахунок і в межах коштів,
передбачених на утримання бюджетних
установ.

Фінансування і матеріально-технічне
забезпечення міліції здійснюються за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Законами України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(ст.66), «Про Державний бюджет України на
2009 рік» (ст.65) та «Про Державний бюджет
України на 2010 рік» (ст.64) установлено,
що до членів сім'ї пільговика при
наданні пільг належать: дружина
(чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18
років); неодружені повнолітні діти, які
визнані інвалідами з дитинства I та II
групи або інвалідами I групи; особа,
яка проживає разом з інвалідом війни
I групи та доглядає за ним за умови, що
інвалід війни не перебуває у шлюбі;
непрацездатні батьки; особа, яка
знаходиться під опікою або
піклуванням громадянина, що має право
на пільги, та проживає разом з ним.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 22-рп/2010 від 30.11.2010 року визнано
неконституційною норму ст.64 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік», оскільки зазначене питання
не повинно вирішуватися у даному
законі.

За змістом ч.2 ст.152 Конституції України
положення закону, що визнано
неконституційним, втрачає чинність з
дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність, а тому вищевказана
норма втратила чинність з 30.11.2010 року.
Однак ст.1 Закону України «Про деякі
питання організації бюджетного
процесу у 2010 році», який застосовується
з 30 листопада 2010 року до 01 січня 2011 року,
встановлено аналогічні перелік осіб,
що відносяться до членів сім'ї
пільговика, як і у ст.64 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2010
рік».

З 01.01.2011 року набрав чинності Бюджетний
кодекс України, частиною 5 ст.51 якого
визначено, що при наданні пільг та
здійсненні видатків з бюджету щодо їх
виплати до членів сім'ї пільговика
належать: дружина (чоловік), їхні
неповнолітні діти (до 18 років);
неодружені повнолітні діти, визнані
інвалідами з дитинства I та II групи або
інвалідами I групи; особа, яка проживає
разом з інвалідом війни I групи та
доглядає за ним, за умови що інвалід
війни не перебуває у шлюбі;
непрацездатні батьки; особа, яка
знаходиться під опікою або піклуванням
громадянина, який має право на пільги,
та проживає разом з ним.

Отже, законодавством визначено поняття
члена сім'ї пільговика при
фінансуванні пільг за рахунок
державного бюджету, а тому у спірний
період 50-відсоткова знижка не
розповсюджується на повнолітню доньку
відповідача.

Враховуючи те, що відповідач
скористався своїм правом на отримання
пільги згідно Закону України «Про
міліцію», останній та його дружина
мають право на 50-процентну знижку по
оплаті за послуги з газопостачання, що
враховано позивачем при обчисленні
боргу.

Не відповідає обставинам справи і
висновок суду про дотримання строків
позовної давності.

Так, відповідно до ст.257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч.5 ст.261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Верховним Судом України викладено
правову позицію з питань обчислення
строків позовної давності та
встановлення різних видів
цивільно-правової відповідальності у
справі № 6-116цс13, де зазначено, що
оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Перебіг позовної давності
переривається : вчиненням особою дії,
що свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку, у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (ст.264 ЦК
України).

За змістом ч.3 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленої до
винесення ним рішення.

Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту (ч.5 ст.267 ЦК
України).

В суді першої інстанції відповідач
посилався на пропуск строку позовної
давності, а тому він підлягає
застосуванню.

Позивачем у лютому 2011 року подавалася
заява про видачу судового наказу на
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в
сумі 1138,83 грн. і суддею Житомирського
районного суду Житомирської області 10
лютого 2011 року винесено відповідний
судовий наказ, який скасований за
заявою боржника 01 квітня 2011 року
(а.с.110-111).

03 квітня 2014 року ПАТ «Житомиргаз»
подало повторно заяву на видачу
судового наказу про стягнення з ОСОБА_2
боргу за період з жовтня 2008 року в сумі
1484,81 грн., за якою суддею Житомирського
районного суду Житомирської області 18
квітня 2014 року винесено судовий наказ,
який скасований за заявою боржника 29
травня 2014 року (матеріали цивільної
справи № 278/1648/14).

Позов подано до суду 03 липня 2014 року.

Повторна заява про видачу судового
наказу подана після закінчення
трьохрічного строку після подачі
попередньої заяви та ухвали про
скасування судового наказу і
представник позивача не змогла
пояснити причини його пропуску, а тому
колегія суддів вважає строк позовної
давності по вимогах за період з жовтня
2008 року по березень 2011 року пропущеним.

В той же час, колегія суддів вважає
поважною причину пропуску строку
позовної давності по вимогах за період
з квітня 2011 року по липень 2011 року,
оскільки позивач звертався до суду із
заявою про видачу судового наказу в
квітні 2014 року і після отримання ухвали
суду про скасування судового наказу
подав до суду відповідний позовом.

На підставі викладеного, з відповідача
підлягає стягненню заборгованість по
оплаті за спожитий газ в межах
трьохрічного строку за період з квітня
2011 року по вересень 2013 року, включно, в
сумі 861,59 грн. (квітень-грудень 2011 року -
262,85 грн., 2012 рік - 350,48 грн.,
січень-вересень 2013 року - 248,26 грн.), а у
задоволенні решти вимог слід відмовити
за пропуском строку позовної давності.

Зважаючи на недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, неправильне
застосування норм матеріального права
та порушення норм процесуального
права, рішення суду підлягає
скасуванню, з ухваленням нового - про
часткове задоволення позову.

Відповідач звільнений від сплати
судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5
Закону України «Про судовий збір», а
тому, з урахуванням роз'яснень,
викладених у п.35 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»,
судові витрати позивача компенсуються
за рахунок держави у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Житомиргаз» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 17 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове - про
часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Житомиргаз» заборгованість за
спожитий природній газ за період з
квітня 2011 року по вересень 2013 року,
включно, в сумі 861,59 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити за
пропуском строку позовної давності.

Компенсувати Публічному акціонерному
товариству по газопостачанню та
газифікації «Житомиргаз» судові
витрати в сумі 243,6 грн. за рахунок
держави у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді