Провадження № 2/127/515/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2014 року
місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі : головуючого судді Курбатової
І.Л.,

при секретарі Станілавській
І.В.,

за участю позивача-відповідача ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача
ОСОБА_2,

законного представника
неповнолітнього відповідача-позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

представника відповідачів-позивачів
ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6,
ОСОБА_4, що діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, за участю
третьої особи без самостійних вимог на
стороні відповідача Служби у справах
дітей Вінницької міської ради про
визнання заповіту недійсним та
зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_4, що
діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області 01 серпня 2013 року з
позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_4, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним звернувся
ОСОБА_1 Позов мотивовано тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_14 померла ОСОБА_9, після
смерті якої відкрилася спадщина на
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. Позивач
з ОСОБА_9 перебував в фактичних шлюбних
відносинах протягом 21 року, а саме
проживали в одній квартирі, вели
спільне господарство. ОСОБА_9 страждала
на гіпертонію наслідком чого 25.05.2008
року стався інсульт. ОСОБА_1 перебував
постійно в лікарні, дома, готував їжу,
гуляв з ОСОБА_9 на вулиці. За життя
ОСОБА_9 24.12.2012 року складено заповіт на
ім'я ОСОБА_1, в якому вона розпорядилась
своїм майном на випадок смерті.
Зазначений заповіт ОСОБА_9 підписала
самостійно, в тексті якого здійснено
власноручний запис: «Текст заповіту
прочитано мною, ОСОБА_9 особисто у
голос, його зміст та умови відповідають
дійсним моїм намірам». В результаті
повторного інсульту та інфаркту, який
стався у ОСОБА_9 28.02.2013 року, стан її
здоров'я був тяжкий, вона не розмовляла,
не сиділа, не могла самостійно їсти,
тому позивач в цей період доглядав її.
Крім того, ОСОБА_9 12 днів перебувала на
стаціонарному лікуванні, де її
доглядав ОСОБА_1 та його дочка. Під час
виписки ОСОБА_9 додому стан її не
покращився та у виписціз історії
хвороби зазначено, що вона потребує
стороннього догляду і не здатна до
самообслуговування. В подальшому,
09.04.2013 року до квартири прийшли
відповідачі та вигнали ОСОБА_1,
зазначивши, що будуть самі доглядати за
ОСОБА_9 та більше позивача до ОСОБА_9 не
допустили. Крім того, ОСОБА_1 зазначає,
що за життя ОСОБА_9 онуки до неї не
навідувались, не цікавились її життям,
а з невісткою були вкрай неприязні
стосунки. Позивачу стало відомо, що
21.05.2013 року,нібито, ОСОБА_4 запросила
додому нотаріуса, в результаті чого
ОСОБА_4 був складений новий заповіт.
Разом з тим, на момент укладення
заповіту ОСОБА_4 за станом свого
здоров'я не могла розуміти значення
своїх дій та керувати ними, оскільки
стан здоров'я був вкрай тяжким,
наслідком чого ОСОБА_9 наступного дня -
ІНФОРМАЦІЯ_14 померла. Вважаючи
вказаний заповіт недійсним, позивач
звернувся до суду з позовом в якому
просив визнати недійсним заповіт
ОСОБА_9 від 21.05.2013 року на ім'я
відповідачів.

До початку розгляду справи по суті
відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_4, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3
звернулись до ОСОБА_1 з зустрічним
позовом про визнання заповіту
недійсним. Зустрічний позов
мотивований тим, що протягом всього
літнього життя ОСОБА_9 її утриманням та
доглядом займалась її онука ОСОБА_8, а
саме оплачувались комунальні послуги,
придбавались ліки, продукти
харчування. Крім того позивачами
зазначено, що після смерті ОСОБА_9
організацією поховання та всі витрати,
пов'язані з цим понесли ОСОБА_8 та
ОСОБА_4. За час свого життя ОСОБА_9 не
визнана недієздатною. Враховуючи
вищевикладене, позивачі просили
визнати недійсним заповіт від 24.12.2012
року, посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_10

В судовому засідання позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав та просив їх
задоволити в повному обсязі та
заперечував щодо задоволення
зустрічного позову.

Представник позивача-відповідача
ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила,
що ІНФОРМАЦІЯ_14 померла ОСОБА_9, після
смерті якої відкрилася спадщина на
майно, а саме квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_1 з
ОСОБА_9 перебували в фактичних шлюбних
відносинах протягом 21 року, а саме
проживали в одній квартирі, вели
спільне господарство. ОСОБА_9 страждала
на гіпертонію, в зв'язку з чим 25.05.2008
року перенесла інсульт. В цей час
ОСОБА_1 постійно перебував біля неї,
доглядав її. За життя ОСОБА_9 24.12.2012 року
складено заповіт на ім'я ОСОБА_1, в якому
вона розпорядилась своїм майном на
випадок смерті. Зазначений заповіт
ОСОБА_9 підписано самостійно, в тексті
якого здійснено власноручний запис:
«Текст заповіту прочитано мною, ОСОБА_9
особисто у голос, його зміст та умови
відповідають дійсним моїм намірам». В
результаті повторного інсульту та
інфаркту, який стався у ОСОБА_9 28.02.2013
року, стан її здоров'я був тяжкий, вона
не розмовляла, не сиділа, не могла
самостійно їсти, в цей період позивач
доглядав її. ОСОБА_9 12 днів перебувала
на стаціонарному лікуванні, де її
доглядав ОСОБА_1 та його дочка. Під час
виписки ОСОБА_9 додому стан її не
покращився та у виписці з історії
хвороби було зазначено, що вона
потребує стороннього догляду і не
здатна до самообслуговування. В зв'язку
з тим, що стан ОСОБА_9 не покращувався,
вона продовжувала тяжко хворіти, не
рухалась, не розмовляла, не могла
самостійно себе обслуговувати, 26.03.2013
року її оглянуто лікарями МСЕК,
висновком якої встановлено ОСОБА_9
першу групу інвалідності А. В
подальшому, а саме 09.04.2013 року до
квартири прийшли відповідачі та
вигнали ОСОБА_1, зазначивши, що будуть
самі доглядати за ОСОБА_9 та більше
позивача до ОСОБА_9 не допустили. 21.05.2013
року, за день до смерті, від імені
ОСОБА_4 був складений заповіт, який
ОСОБА_9 не підписаний, оскільки на
момент укладення заповіту ОСОБА_4 за
станом свого здоров'я не могла розуміти
значення своїх дій та керувати ними, не
могла виявити свою волю оскільки не
розмовляла, на оточуючих не реагувала,
стан її здоров'я був вкрай тяжким.
Згідно самого заповіту, він від імені
та за дорученням ОСОБА_9 підписаний її
бувшою невісткою ОСОБА_4, яка одночасно
є законним представником ОСОБА_3 - на
користь якого ОСОБА_9 заповіла майно.
Наступного дня ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_9
померла. Враховуючи сукупність всіх
доказів, які підтверджують наявність в
ОСОБА_9 тяжкого захворювання, внаслідок
якого вона не розмовляла, не рухалась, а
тому за станом свого здоров'я не могла
розуміти значення своїх дій та
керувати ними, що підтверджується і
тим, що вказаний заповіт самою ОСОБА_9
не підписаний, а підписаний особою, що
не мала права вказане робити
представник позивача - відповідача
просила задоволити позов ОСОБА_1,а в
задоволенні зустрічного позову
відмовити як необгрунтованому.

Законний представник неповнолітнього
відповідача-позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
суду пояснила, що зі своїм чоловіком
вона прожила 25 років та у них
народилось 10 дітей. ОСОБА_9 є її
свекрухою, яка майже кожен день
приходила до них додому та приносила
гостинці онукам. Крім того ОСОБА_9
дарувала і її і онукам подарунки,
залишала їх в себе ночувати, вони її в
свою чергу допомагали по господарству,
ходили в магазин та ін. ОСОБА_4 в 1997 році
за свої кошти допомагала приватизувати
квартиру ОСОБА_9 та встановила телефон,
за який сплачувала кошти. Захворівши
ОСОБА_9 потрапила у лікарню та онуки
постійно до неї приходили, сиділи біля
неї та купували все необхідне. 12.03.2013
року онука ОСОБА_11 ОСОБА_9 мала забрати
з лікарні, проте ОСОБА_1 її випередив та
забрав її раніше, перевіз додому та
повідомив, що буде самостійно її
доглядати. Крім того ОСОБА_4 повідомила,
що коли внуки приходили до бабусі
ОСОБА_9, то він їх до квартири не впускав
та виштовхував з квартири. ОСОБА_9 на
момент укладення та підписання
заповіту 21.05.2013 року мала повну
цивільну дієздатність ( недієздатною
або обмежено дієздатною вона визнана
не була), а отже мала право скасовувати
раніше складений заповіт так і
складати новий. Враховуючи стан ОСОБА_9
неможливо стверджувати, що вона не
усвідомлювала своїх дій на момент
складання заповіту, тому враховуючи
вищевикладене, ОСОБА_4 просила
відмовити в задоволенні первісного
позову ОСОБА_1 про визнання заповіту
недійсним.

Представник відповідачів-позивачів
ОСОБА_5 суду пояснив, що позивач за
первісним позовом ОСОБА_1 стверджує, що
ОСОБА_9 не усвідомлювала значення своїх
дій на момент укладення заповіту від
21.05.2013 року. Однак такі твердження на
думку позивача за первісним позовом є
помилковими, оскільки на момент
складання заповіту ОСОБА_9 не визнана
недієздатною, розуміла значення своїх
дій та могла ними керувати. Крім того
представник зазначає, що висновок
експертизи у даній справі є лише одним
із доказів, тому йому слід надавати
належну оцінку в сукупності з іншими
доказами, а саме взяти до уваги покази
свідків про поведінку ОСОБА_9, які
зазначають, що в момент складання
заповіту заповідач розуміла значення
своїх дій та керувала ними. Так при
спілкуванні ОСОБА_9 з нотаріусом
ОСОБА_12, у неї не виникло жодних
сумнівів щодо повного усвідомлення
своїх дій ОСОБА_9, тому просив в
задоволенні первісного позову
відмовити, а задоволити зустрічний
позов у справі, оскільки заповіт ОСОБА_9
від 24.12.2012 року є недійсним.

Представник третьої особи Служби у
справах дітей Вінницької міської ради
ОСОБА_13 в судове засідання не з'явилась.
В ході розгляду справи надала заяву в
якій просила прийняти рішення на
користь та в інтересах дитини ОСОБА_3.

Допитана в судовому засіданні нотаріус
ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_24 20.05.2013
року близько 14:17 хв. звернулась до неї
на прохання ОСОБА_9 її онука, для
надання консультації щодо укладення
заповіту. Нотаріус 20.05.2013 року о 16 год.
виїхала за зазначеною адресою: АДРЕСА_1.
Її там зустріла ОСОБА_4, свідок пройшла
в кімнату до ОСОБА_9 та в бесіді з нею
нотаріус запитала чи є у неї паспорт,
паспорт був, крім того свідок замітила,
що ОСОБА_9 дуже мало фізично двигалась,
проте те, що вона інвалід І групи, вона
їй не повідомляла. ОСОБА_9 їй
повідомила, що вона бажає скласти
заповіт на своїх малолітніх онуків. При
співбесіді з нею, нотаріусом було
встановлено, що розмовляючи дуже
повільно, оскільки вона перенесла
інсульт, але всетаки розуміючи
значення своїх дій щодо складання
заповіту на онуків. ОСОБА_9 повідомила
про попередній заповіт, складений на
ОСОБА_1, тому нотаріусом було їй
роз'яснено, що складання нового
заповіту скасує попередній. Крім того
нотаріус повідомила, що син її помер.
Вона наполягала на посвідченні
заповіту, оскільки вона хворіла, тому
бажала виявити свою останню волю.
Нотаріус порекомендувала, щоб вона це
здійснила при свідках, на що ОСОБА_9
повідомила, що це мабуть будуть ОСОБА_14
або ОСОБА_4, прізвищ вона не називала.
Наступного дня о 09:00 годині свідка
викликали знову, тому вона виїхала до
них о 09:20 год. Вона набрала проект
заповіту, прочитала ОСОБА_9 в голос,
коли було все зрозуміло, нотаріус
поїхала до офісу на роздрукувала
заповіт на бланк. Знову повернувшись за
зазначеною адресою,заповіт був
прочитаний вголос, потім ще й свідки
його прочитали вголос та всі підписали,
а в зв'язку з вадами рук ОСОБА_9, за неї
заповіт підписала ОСОБА_4 Про те, що
вона є матір'ю неповнолітньої особи, на
яку складався заповіт, нотаріусу
відомо не було.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_9
знає з свого дитячого віку оскільки
вона дружила з її мамою ОСОБА_16 У ОСОБА_9
помер чоловік, вона почала проживати з
ОСОБА_1 Протягом 22 років, вона навідуючи
свою маму, оскільки з чоловіком
проживали окремо, часто бачила ОСОБА_9
та ОСОБА_1 разом. За 5 років до смерті
ОСОБА_9 захворіла та доглядав її ОСОБА_1
Перший інфаркт у ОСОБА_9 стався, коли
помер її син. Згодом стався інсульт з
інфарктом разом і в лікарні часто
провідувала її мама. Свідок разом зі
своєю матір'ю навідувалась до ОСОБА_9,
останній раз це було в травні місяці 2013
року. ОСОБА_9 не розмовляла, свідка не
впізнавала, а її маму інколи
впізнавала, вона не могла сідати. Перед
самою смертю ОСОБА_9 почала доглядати
ОСОБА_4Останній раз бачила ОСОБА_9
приблизно за тиждень до смерті.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що вона
знайома ОСОБА_9, вони разом навчалися в
школі. ОСОБА_9 з ОСОБА_1 прожила 22 роки.
Коли сталася трагедія з її сином, вона
дуже сумувала, переживала все в собі,
нікому нічого не показуючи, тому в неї
виникли хвороби. В ОСОБА_9 був інсульт з
інфарктом разом, тому не працював мозок
та почали відказувати ноги. Свідок до
ОСОБА_9 ходила в лікарню в
кардіологічне відділення та бачила, що
в неї закриті очі, вона ледь з нею
розмовляла, йшла на контакт дуже
погано. Крім того свідок її годувала в
лікарні, оскільки в неї відказало праву
руку і вона не могла самостійно їсти, а
ОСОБА_1 в подальшому її вдома доглядав,
вчив знову ходити, прибирав за нею.
Свідок додому до неї приходила,
навідувала її та бачила, проте за два
або три дні (19.05.13 або 20.05.13) до смерті
свідок її бачила, проте на контакт вона
не йшла, лежала з закритими очима, не
розмовляла. В той момент її доглядала
ОСОБА_4 ОСОБА_1 її повідомив, що перестав
доглядати за ОСОБА_9, коли прийшла
ОСОБА_4, це можливо було в квітні місяці
2013 року, та його вигнала а онуки ніколи
не приходили. Крім того, ОСОБА_9 їй
повідомила, що мала намір написати
заповіт на ОСОБА_1, оскільки він за нею
доглядає та його донька ОСОБА_17
Відвідувала ОСОБА_9 через день, через
два: до хвороби вона була здорова особа,
могла писати, читати, а після хвороби,
вона дуже змінилась, сама не їла, не
читала, не писала, з кружки пити не
могла, не розмовляла.

Допитаний в судовому засіданні в
якості свідка ОСОБА_18 суду пояснив, що
він періодично допомагав ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 по господарству. В квітні 2013
року, поставив замок в дверях. ОСОБА_1
проживав з ОСОБА_9, на третьому поверсі
будинку, що знаходиться біля
«Сніжинки», точної адреси свідок не
пам'ятає. ОСОБА_9 рухатись перестала
після лікарні, тому він приходив та
допомагав ОСОБА_1 її перевертати, вона
вже не впізнавала людей, мало рухалась,
майже не говорила, її кормили. Приходив
до них з періодичністю, приблизно один
раз на тиждень. ОСОБА_1 годував її,
прибирав після неї. Перестав ходити до
ОСОБА_9, коли ОСОБА_1 вигнали, тому перед
самою смертю її не бачив.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_14 суду пояснила, що 20.05.2013
року до неї зателефонувала ОСОБА_24,
внучка ОСОБА_9 та попросила, 21.05.2013 року,
щоб вона прийшла до ОСОБА_9 додому, куди
прийшла і нотаріус. Згодом нотаріус
задавала запитання ОСОБА_9, на які вона
відповідала, нотаріус прочитала
заповіт і ми теж читали заповіт вголос,
потім нотаріус поїхала на роботу, а
повернувшись, надала заповіт на
бланках і ми підписали його.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_19 суду пояснила, що вона
була подругою ОСОБА_9, вони разом
працювали та дружили сім'ями. Після
того, як чоловік ОСОБА_9 помер, вона
прийняла до себе ОСОБА_1 ОСОБА_1
постійно з ОСОБА_9 не проживав, а
проживали періодично: влітку їздив в
село, де можливо проживав з іншою
жінкою, інколи проживав в доньки.
ОСОБА_9 свідку неодноразово її
розповідала, що він її ображав, а коли
помер син, це вплинуло на її здоров'я.
Крім того свідок повідомив, що в ОСОБА_9
була прописана внучка ОСОБА_11, яку вона
дуже любила. Проте внучка і правнучка
виписались з квартири, оскільки
потрібно багато сплачувати за
комунальні послуги. З ОСОБА_1 ОСОБА_9 не
була в зареєстрованому шлюбі та не був
в неї прописаний. Крім того свідок
зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово
повідомляв про те, що йому квартира не
потрібна, оскільки в нього є квартира
на АДРЕСА_4, а в ОСОБА_9 є багато внуків,
тому він претендувати на квартиру не
буде. Коли ОСОБА_9 захворіла останній
раз, то свідок з ОСОБА_20 навідали її в
лікарні, а там ОСОБА_1 сказав, що він її
доглядати не буде. Свідок сповістила
онуків, що їх бабуся захворіла, то вони
накупили все необхідне, та по черзі
ночували біля неї, а ОСОБА_1 ночував
лише один раз, а решту часу лише
приходив. В той день, коли виписували
ОСОБА_9, мала її з лікарні забирати
внучка Віка, проте так сталося, що
ОСОБА_21 забрав ОСОБА_1, в якого на руках
залишились всі її медичні документи.
Коли ОСОБА_9 мала прийти з лікарні
додому, в квартирі було дуже брудно та
смерділо, оскільки в квартирі
проживали коти. В подальшому, свідок з
ОСОБА_20 знову зателефонували внукам та
розповіли, в якому стані квартира. Коли
свідок провідувала ОСОБА_9, то побачила,
що ОСОБА_1 неналежним чином її доглядає,
а він їм у відповідь повідомив, що йому
важко за нею доглядати і не бажав
давати її таблетки, які були призначені
лікарем. Перебуваючи в квартирі з
ОСОБА_21, ОСОБА_1 не пускав в квартиру її
онуків та ОСОБА_9 поділилась з свідком
тим, що ОСОБА_1 забрав у неї документи.
Після того, як ОСОБА_1 не доглядав
ОСОБА_9, то прийшовши без попередження,
свідок побачила, що в квартирі чисто, а
ОСОБА_9 доглянута, нагодована та в
хорошому настрої. За днів десять до
своєї смерті, вона свідку повідомила,
що вона бажає зробити заповіт на своїх
онуків. За три дні до смерті в ОСОБА_9
поліпшився стан здоров'я.

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що вона
була подругою ОСОБА_9, вони дружили
сім'ями. Бачила, як внучки ОСОБА_9
приносили в лікарню і їжу, і ліки, і
пелюшки, і памперси, ночували біля неї в
лікарні. Коли ОСОБА_9 забрали додому,
ОСОБА_1 за нею дуже погано доглядав,
тому у неї виникли пролежні.
Неодноразово, коли свідок приходила,
від ОСОБА_1 чула, що йому тяжко за нею
доглядати та він цього не бажає. Коли
приходила до неї додому донька ОСОБА_1,
ОСОБА_9 відвертала голову, показуючи, що
вона не бажає з нею спілкуватись. Після
того, як ОСОБА_1 перестав доглядати
ОСОБА_9, свідок побачила, що в квартирі
стало чисто, а ОСОБА_9 доглянута,
нагодована та в хорошому настрої. Вона
розмовляла зі свідком. Крім того свідок
повідомила, що ОСОБА_1 проживав
періодично, тому, що він, наскільки їй
було відомо, був одружений з іншою
жінкою. В паспорті ОСОБА_9 була
квитанція на місце на кладовищі для
неї, тому, коли пропав паспорт, вона
дуже засмутилась. ОСОБА_9 розповідала
свідку, що,можливо, паспорт забрав
ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні в якості
свідка нотаріус ОСОБА_10 суду пояснила,
що нею посвідчувався заповіт 24.12.2013
року. До неї звернулась особа, можливо
донька ОСОБА_1, вона в неї документів не
перевіряла та проконсультувалася з
приводу того, що заповідач ОСОБА_9
погано ходить, тому потрібно виїхати за
місцем її проживання для укладення та
посвідчення заповіту. Документів у
зазначеної особи не було, тому проект
заповіту не складали. Коли вдруге
прийшла дана особа, то з нею були
документи, тому ми склали проект
заповіту. При виїзді свідка за місцем
проживання, вона з ОСОБА_9 усамітнились,
заповідач прочитала заповіт та
власноручно підписала. В заповіті не
вказано паспортних даних, оскільки це
не вимагається, проте особу свідок
встановила згідно паспорта. Нотаріус
зрозуміла, що ОСОБА_1 доглядав ОСОБА_9 З
ОСОБА_1 нотаріус не спілкувалась.
Свідок помітила, що ОСОБА_9 повільно
рухалась та повільно говорила, проте
заповіт самостійно прочитала вголос та
розуміла те, що вона прочитує.
Перевірити чи особа дієздатна чи ні в
нотаріуса можливості немає, проте
сторони попереджаються про те, що
заповіт може бути визнано недійсним.
Крім того ОСОБА_9 повідомила нотаріусу,
що з внуками вона не спілкується.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_22
суду пояснив, що на дільниці, де
проживала ОСОБА_9 він працював з січня
2013 року. Коли лікар приходив до ОСОБА_9
додому, то бачив, що її доглядає
чоловік. В ОСОБА_9 були наслідки після
гіпертонічної хвороби: в неї не
двигались ні руки, ні ноги, були
пролежні, розмовляла повільно, на
запитання відповідала логічно та
послідовно. Загальний стан пацієнтки
був середньої важкості, положення в
ліжку пасивне, щодо пам'яті повідомити
не може нічого, проте психічної
симптоматики не виявлено, тому виклику
лікаря-психіатра не потребувала, було
призначене лікування. Коли ОСОБА_9
запитували, то вона відповідала, проте
сама розмову не вела. Після 19.04.2013 року
до смерті ІНФОРМАЦІЯ_14 лікаря не
викликали.

Заслухавши пояснення сторін,
нотаріусів, свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно свідоцтва про смерть
виданого повторно 04.06.2013 року відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області, ОСОБА_9
померла ІНФОРМАЦІЯ_15 у віці 74 роки, про
що 24.05.2013 року складено відповідний
актовий запис № 1419.

Згідно лікарського свідоцтва про
смерть №221 від 23.05.2013 року та довідки
про причину смерті №221 від 23.05.2013 року
ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла
ІНФОРМАЦІЯ_14. Причиною смерті вказана
хронічна серцево-судинна
недостатність.

Відповідно до ст.1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті.

Відповідно до заповіту, укладеного 24
грудня 2012 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
перебуваючи при здоровому розумі та
ясній пам'яті, усвідомлюючи значення
своїх дій, діючи добровільно без
будь-якого примушення, як фізичного так
і морального, насильства чи погроз та
попередньо ознайомлена з вимогами
чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, на випадок
своєї смерті зробила розпорядження:
всю належну їй на праві особистої
приватної власності: квартиру номер 67,
що знаходиться в житловому будинку,
розташованому під номером 8 по вулиці
Едельштейна в місті Вінниці, а також
речі домашнього користування та вжитку
заповіла ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4. Крім того,
ОСОБА_9 власноручно написала: «Текст
заповіту прочитано мною, ОСОБА_9,
особисто у голос, його зміст та умови
відповідають дійсним моїм намірам».
Крім того в заповіті зазначено, що
заповіт записаний нотаріусом зі слів
заповідача ОСОБА_9, власноручно нею
підписаний о 11 годині 05 хвилин, особу
встановлено, дієздатність перевірено
та в зв'язку з похилим віком та хворобою
ніг заповідача, на її прохання, заповіт
посвідчений в неї вдома за адресою:
АДРЕСА_1.

Частиною 2 ст. 1254 ЦК України
передбачено, що заповідач має право у
будь-який час скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт або у тій
частині, в якій він йому суперечить.

21 травня 2013 року укладений заповіт
відповідно до якого, ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстровану за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, перебуваючи при здоровому
розумі та ясній пам'яті, усвідомлюючи
значення своїх дій, діючи добровільно
без будь-якого примушення, як фізичного
так і морального, насильства чи погроз
та попередньо ознайомлена з вимогами
чинного законодавства щодо
недійсності правочинів, на випадок
своєї смерті зробила розпорядження:
все належне їй майно, на яке вона матиме
право на момент смерті, де б воно не
знаходилось і з чого б воно не
складалось, заповіла в рівних частках
кожному: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_6. Крім того в заповіті
зазначено, що на прохання заповідача та
у зв'язку з її похилим віком, заповіт
складено удома за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з похилим віком та фізичними
вадами рук заповідач сама не має змоги
підписати та прочитати заповіт, тому за
її дорученням, в її присутності,
присутності нотаріуса, текст заповіту
на її прохання підписано ОСОБА_4, а при
посвідченні заповіту присутні
запрошені за її бажанням свідки:
ОСОБА_14, ОСОБА_23.

З спадкової справи № 622/2013 р. до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_14 ОСОБА_9, з заявою
до Першої Вінницької державної
нотаріальної контори 17.06.2013 року
звернувся ОСОБА_1, в якій зазначено, що
ОСОБА_9 залишила на його ім'я заповіт
від 24.12.2012 року, посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_10 та
зазначено, що інших спадкоємців, крім
нього, передбачених заповітом та
спадкоємців, які б мали право на
обов'язкову частку в спадщині немає.
Крім того 20.06.2013 року з заявою до Першої
Вінницької державної нотаріальної
контори звернувся ОСОБА_8, який
зазначив, що ОСОБА_9 залишила на його
ім'я заповіт, посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_12 та
повідомив, що крім нього та ОСОБА_3,
зазначеного в заповіті, інших
спадкоємців немає.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами 1 та 3 ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України, якщо
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Вирішуючи доводи позовів щодо
недійсності кожного з заповітів суд
приймає до уваги, що відповідно до акту
№9 посмертної судово-психіатричної
експертизи від 05.06.2014 року на
випробовувану ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7 на
предмет визначення її дієздатності на
час підписання нею заповітів від 24.12.2012
року та 21.05.2013 року, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_14: 1. На момент підписання
заповіту від 24.12.2012 року ОСОБА_9 на
хронічне душевне захворювання не
страждала, а виявляла органічний
розлад особистості змішаного
(судинного, атеросклеротичного) генезу.
2. За своїм психічним станом ОСОБА_9 на
час складання заповіту від 24.12.2012 року
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними. Дати відповідь на
запитання щодо того, чи хворіла ОСОБА_9
на психічне захворювання на час
підписання заповіту від 21.05.2013 року, не
є можливим.

Вказаним висновком експертизи
підтверджено, що зустрічний позов про
визнання заповіту ОСОБА_9 від 24.12.2012
року не підлягає задоволенню, оскільки
на момент підписання вказаного
заповіту ОСОБА_9 на хронічне душевне
захворювання не страждала, за своїм
психічним станом на час його складання
могла усвідомлювати значення своїх дій
та керувати ними. Будь-яких інших
доказів, що могли б свідчити про
зворотнє, або іншим чином доводили
недійсність вказаного заповіту суду не
надано.

Вирішуючи первісний позов ОСОБА_1 про
визнання заповіту від 21.05.2013 року
недійсним суд, приймає до уваги, що
згідно зазначеного висновку експерт не
зміг дати відповідь на запитання щодо
того, чи хворіла ОСОБА_9 на психічне
захворювання на час підписання
заповіту від 21.05.2013 року. Клопотань про
призначення повторної експертизи у
справі від сторін не надходило.

Разом з тим, згідно з актом посмертної
судово-психіатричної експертизи
ОСОБА_9 страждала на загальний
атеросклероз, ішемічну хворобу серця;
атеросклеротичний міокардіосклероз,
гіпертонічну хворобу III ст., і
ускладнились
дисциркуляторноюенцефалопатієюIII ст.,
а в червні 2008 році гострим порушенням
мозкового кровообігу по ішемічному
типу (мультифокальна форма за даними
спіральної комп'ютерної томографії від
25.06.2008 р.), в 2010 р. - гострим інфарктом
міокарда з формування постінфарктного
міокардіосклерозу і в лютому 2013 р. -
гострим повторним інфарктом міокарда
задньої стінки лівого шлуночка та
гострим порушення мозкового
кровообігу по ішемічному типу в
стовбурі головного мозку. Хворіла на
катаракту обох очей, ожиріння II-III ст.
аліментарно конституційного ґенезу.

Наявність вказаних захворювань
підтверджується оглянутими в судовому
засіданні медичними картами
стаціонарного хворого № 4912, № 2174 та
виписками з медичних карт
стаціонарного хворого № 4912, № 5919.

Так, згідно з архівом Вінницької
міської клінічної лікарні № 1 та
випискою з медичної карти
стаціонарного хворого № 2174 ОСОБА_9
28.02.2013 р. поступила в лікарню зі
скаргами на виражену загальні
слабкість, задишку в спокої, що
посилюється при фізичних рухах, кашель,
важкість за грудиною, наявність
підвищеної температури тіла до 38,3.
Відмічено, що стан хворої погіршувався
і 25.02.2013 р. посилились вищеперераховані
явища. Неодноразово викликали швидку
медичну допомогу через підвищення АТ
до 240/130 мм рт.ст. Після надання лікарями
швидкої медичної допомоги
артеріальний тиск у хворої різко
знизився до 70/20 мм рт. ст., і вона була
доставлена в приймальне відділення
ВМКЛ № 1 та госпіталізована в
реанімаційне відділення. Зі слів
чоловіка, який її супроводжував, ОСОБА_9
близько 20 років хворіє на гіпертонічну
хворобу, перенесла ішемічний інсульт, в
2010 р. - інфаркт. При обстеженні лікарем
відмічено, що загальний стан пацієнтки
важкий, положення в ліжку пасивне, вона
загальмована, шкіра бліда, губи
ціанотичні, підшкірна клітковина
розвинута надмірно, в легенях жорстке,
везикулярне дихання, послаблене в
нижніх відділах легенів, пульс - 100
ударів за хв., АТ - 70/20 мм рт.ст., тони
серця приглушені, серце розширене на 1,5
см, живіт безболісний, печінка на 1,5 см
виступає від краю правої реберної дуги.
При огляді пацієнтки лікарями 28.02.2013 р.
о 10.30 зазначено: стан хворої важкий,
стан свідомості - стопор, шкіра суха,
гаряча на дотик, температура тіла 38,2°,
перкуторно над легенями з обох боків
притуплення до 8-го ребра,
аускультативно дихання в легенях різко
послаблене з обох боків, більше зліва, в
нижніх долях негучні вологі середньої
пухирчастості хрипи, АТ - 100/70 мм рт. ст.,
тони серця рівномірно послаблені. В
подальшому 28.02.2013 р. пацієнтка була
оглянута пульмонологом, який зробив
запис: стан важкий, в стопорі, контакту
погано доступна, дуже повільно,
епізодично відповідає на питання, каже,
що її нічого не турбує, орієнтована «в
собі», щодо місця перебування, то знає,
що знаходиться в лікарні. Зі слів
чоловіка, хворіє протягом 2-х днів, коли
вночі на фоні тиску 210-220 мм рт. ст.
«захарчала», після чого порушилась,
уповільнилась мова, з'явилась
слабкість в ногах. Неодноразово
викликав швидку медичну допомогу,
лікарі якої знижували тиск. Проте знову
виникло «харчання», температура тіла
підвищилась до 38,5°, викликав швидку
допомогу, і ОСОБА_9 була доставлена в
лікарню. Встановлений попередній
діагноз: гостра респіраторна вірусна
інфекція? Важкий перебіг.
Рекомендована консультація
інфекціоніста, невролога. 28.02.2013 р.
ОСОБА_9 оглянута інфекціоністом, який
зазначив, що стан хворої важкий,
мовному контакту доступна; правильно,
але з запізненням відповідає на
запитання. Внаслідок обстеження
лікарем даних за гостру респіраторну
вірусну інфекцію не виявлено.
Рекомендовано дообстеження. 28.02.2013 р. о
12.50 оглянута неврологом. Зазначено, що
вона перебуває в свідомості,
орієнтована в місці, часі, адекватно
відповідає на запитання, виконує всі
інструкції, але швидко виснажується.
Скарг не висловлює. В неврологічному
статусі - опущений лівий кут рота,
обличчя асиметричне, виявлено рефлекси
орального автоматизму, сухожильні
рефлекси зліва вищі ніж справа. Мова ....
нерозбірливо... Пам'ять ослаблена.
Встановлений діагноз: віддалені
наслідки ішемічного інсульту в басейні
правої середньої мозкової артерії на
грунті гіпертонічної хвороби. 28.02.2013 р.
обстежена окулістом, встановлений
діагноз: незрілі катаракти обох очей,
гіпертонічний ангіосклероз сітківки
обох очей. 28.02.2013 р. о 18.00 оглянута
черговим реаніматологом, який записав,
що загальний стан хворої важкий,
стабільний, в свідомості. Мовному
контакту доступна, на запитання
відповідає односкладно, орієнтована «в
собі», просторі.Протягом 6.03.2013 р., 7.03.2013
р., 8.03.2013 р., 9.03.2013 р., 10.03.2013 р., 11.03.2013 р.
загальний стан хворої коливався від
важкого до середнього ступеня
важкості, стан свідомості був
порушений - від сопору до деякої
загальмованості, що було обумовлено
гострим інфарктом та гострим
порушенням мозкового кровообігу. В
залежності від стану порушення
свідомості вона або не висловлювала
скарг, або скаржилась на головний біль,
загальну слабкість. Внаслідок
проведеного лікування загальний стан
хворої покращився, став середньої
важкості, AT 130/70 мм рт.ст., тони серця
послаблені; в легенях везикулярне
дихання, послаблене в нижніх відділах;
живіт м'який, безболісний, печінка при
пальпації не болюча, виступає на 2 см
нижче краю правої реберної дуги,
симптом Пастернацького негативний з
обох сторін, периферичні набряки
відсутні. В стані покращення 12.03.2013 р.
виписана додому з відповідними
рекомендаціями щодо лікування.
Зазначені обставини підтверджуються
медичною картою стаціонарного хворого
№ 2174, яка оглянута в судовому засіданні
та актом посмертної
судово-психіатричної експертизи.

Згідно із записами сімейного лікаря в
амбулаторній медичній картці з
Вінницького міського центру первинної
медико-санітарної допомоги (ЦПМСД) № 2
ОСОБА_9 знаходилась під спостереженням
з 2013 р. Лікарем зроблений запис:
загальний стан пацієнтки середньої
важкості. Положення в ліжку пасивне.
Шкіряні покрови чисті. Тони серця
приглушені, на верхівці систолічний
шум, акцент II тону над аортою, одиночні
екстрасистоли. AT 150/90 мм рт.ст. Над
легенями жорстке дихання послаблене в
нижніх відділах. Живіт м'який. Печінка
виступає на 2 см нижче краю правої
реберної дуги. Активні та пасивні рухи
у всіх суглобах обмежені, болючі.
Симптом Пастернацького позитивний з
обох боків. Діагноз: ішемічна хвороба
серця, гострий інфаркт міокарда (28.02.2013
р.). Постінфарктний (2010 р.)
міокардіосклероз, атеросклеротичний
кардіосклероз, гіпертонічна хвороба III
cт., гостре порушення мозкового
кровообігу (28.02.2013 р.). Призначене
лікування. Згідно із записом від 20.03.2013
р. лікарем був заповнений посильний
лист на МСЕК. Встановлений діагноз:
дисциркуляторна енцефалопатіяII-III ст.
Повторне гостре порушення мозкового
кровообігу по типу ішемії 28.02.2013 р. в
стовбурі головного мозку. Стійкі
залишкові явища перенесених повторних
ішемічних інсультів в стовбурі
головного мозку, в басейні правої
середньомозкової артерії у вигляді
лівобічної пірамідної недостатності.
Лікворо-гіпертензивний синдром.
Ішемічна хвороба серця, гострий
повторний інфаркт міокарда задньої
стінки лівого шлуночка (28.02.2013 р.),
постінфарктний (2010 р.) кардіосклероз,
гіпертонічна хвороба ІІІ ст., дуже
високий ризик, гіпертензивна
ангіопатія сітківки, вторинний
хронічний пієлонефрит, деформуючий
остеоартроз суглобів нижніх кінцівок,
дифузний остеохондроз з больовим
синдромом, ожиріння III cт.. 25.03.2013 р.,
28.03.2013 р., 15.04.2013 р., 19.04.2013 р. ОСОБА_9
оглядалася сімейним лікарем на дому.
Ним були зроблені однотипні записи -
загальний стан важкий, шкіряні покрови
бліді, контакту важкодоступна,
положення в ліжку пасивне,
відмічаються пролежні в ділянці
крижів, гомілок, стоп. AT - 140/80 мм рт. ст.
Серцева діяльність ритмічна,
систолічний шум на верхівці, акцент II
тону над аортою. Дихання жорсткувате,
хрипи не вислуховуються. Живіт м'який.
Печінка виступає на 1 см нижче правої
реберної дуги. Селезінка не
пальпується. Периферичних набряків
немає. Починаючи з 15.04.2013 р., місця
розташування пролежнів чисті, покриті
твердими кірками. 1.04.2013 р. було записане
рішення ЛКК. Діагноз: дисциркуляторна
енцефалопатія ІI-III ст. стійкі залишкові
явища перенесених повторних інсультів
у вигляді лівобічної пірамідної
недостатності. Потребує постійної
сторонньої допомоги і не здатна до
самообслуговування.

Відповідно до довідки до акта огляду
медико-спеціальною експертною комісію
серії 10 ААВ № 525202 від 29.03.2013 року ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_1 оглянута вперше 26.03.2013
року, група інвалідності перша А, з
причиною інвалідності - загальне
захворювання, інвалідність
встановлена безстроково. Крім того
зазначено, що особа потребує постійної
сторонньої допомоги та догляду,
рекомендовано лікування. Підставою
став акт МСЕК №730.

Згідно рішення №153 ЛКК Центру
первинної медико-санітарної допомоги
№2 ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_7, проживаюча за
адресою: АДРЕСА_1 освідчена на ЛКК з
діагнозом: ДИЕ ІІ-ІІІ ст. Стійкі
залишкові явища перенесених повторних
ішемічних інсультів у виді лівобічної
пірамідної недостатності.

Відповідно до виписки з історії
хвороби № 2174, ОСОБА_9 виписана з ЦПМСД
№2 12.03.2013 року з діагнозом: ІХС гострий
повторний (ІІ) Q- інфаркт міокарда
задньої стінки лівого шлуночка (28.02.2013).
Постінфарктний міокардіосклероз (2010).
Коронаросклероз. Гіпертонічна хвороба
ІІІ ст.., 3 ст., ризик дуже високий.
Ускладнення: СН ІІ А ст., ІІІ ФК. Стан
після ГПМК (2010). Гостре порушення
мозкового кровообігу за ішемічним
типом (28.02.2013), в стовбурі головного
мозку лікворо-гіпертензейний синдром.
Дисциркуляторна енцефалопатія
змішаного ґенезу ІІ-ІІІ ст. Залишкові
явища перенесеного ішемічного
інсульту в басейні правої середньої
мозкової артерії у вигляді лівобічної
пірамідної недостатності.

Суд, оцінивши сукупність зазначених
доказів дійшов висновку, що ОСОБА_9
будучи дієздатною фізичною особою за
станом свого здоров'я в момент
укладення заповіту не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними виходячи з наступного.

Так, доказами у справі беззаперечно
встановлено, що 28.02.2013 року у ОСОБА_9
стався повторний інсульт та інфаркт,
внаслідок якого ОСОБА_9 з вказаного
часу та до смерті перебувала в
загальному важкому стані, не
розмовляла, на контакт з оточуючими не
йшла, не рухалась, була нездатна до
самообслуговування. Вказане
підтверджується історіями хвороб та
картками хворої, а також показаннями
допитаних свідків у справі.

Суд приймає до уваги, що саме вказаний
стан зумовив 26.03.2013 року встановлення
ОСОБА_9 першої групи інвалідності А, що
свідчить, що ОСОБА_9 не була здатна до
самообслуговування, потребувала
постійної сторонньої допомоги та
догляду, що ще раз підтверджує
зазначений у лікарських документах
стан ОСОБА_9 яка не рухалась, не
вставала з ліжка, на контакт з
оточуючими не йшла.

Вказаний стан ОСОБА_9 підтверджений
документально до 19.04.2013 року, тобто того
часу коли ОСОБА_9 була в останнє до часу
смерті оглянута лікарями.

Жодних доказів, що можуть свідчити про
переконливі факти покращення стану
ОСОБА_9 починаючи з 19.04.2013 року по
ІНФОРМАЦІЯ_14, тобто моменту смерті,
суду не надано.

Суд не приймає до уваги показання
свідків, які вказують на те, що стан
ОСОБА_9 за три дні до смерті покращився,
оскільки вони суперечать медичній
документації та висновку експерта та
враховує, що лікар до ОСОБА_9 не
викликався саме з часу коли її перестав
доглядати ОСОБА_1, що не заперечується
відповідачами у справі та узгоджується
з показаннями лікуючого лікаря ОСОБА_9

Крім того, суд вважає, що зміст самого
заповіту від 21.05.2013 року підтверджує те,
що стан ОСОБА_9 не покращився, оскільки
він посвідчений в присутності свідків
та підписаний не ОСОБА_9, а іншою особою.

Так, згідно п.5 глави 9 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
зазначено, що якщо фізична особа
внаслідок фізичної вади, хвороби або
іншої причини (наприклад, неписьменна)
не може власноручно підписати
документ, то за їїдорученням у її
присутності та в присутності нотаріуса
цей документ може підписати інша особа,
яка визначається зазначеною фізичною
особою. Про причини, з яких фізична
особа, яка звернулася за вчиненням
нотаріальної дії, не мала змоги
підписати документ, зазначається у
тексті документа та в посвідчувальному
написі.

З самого заповіту слідує, що він
підписаний не ОСОБА_9 « зв'язку з
похилим віком та фізичними вадами рук
заповідача», що підтверджує наявність
в ОСОБА_9 на той момент важкого стану
зазначеного в медичних документах.

Таким чином, самою формою та змістом
заповіту підтверджено важкий стан
ОСОБА_9, що в сукупності з іншими
доказами у справі переконує суд, що
якщо в ОСОБА_9 залишились розлади в
зв'язку з якими вона не змогла
підписати заповіт, то і інші зазначені
в медичних документах симптоми
(наслідки) захворювання у виді стопора,
відсутності контакту з оточуючими
також мали місце.

При цьому суд звертає увагу, що ОСОБА_9
померла наступного дня ІНФОРМАЦІЯ_14, що
ще раз переконує суд у неправдивості
показань свідків які вказували на
динаміку покращення її стану та
можливість перед смертю розмовляти та
зробити розпорядження нотаріусу.

Таким чином, судом встановлено, що
ОСОБА_9 починаючи з 28.02.2013 року
перебувала у важкому стані, не була
доступна до оточуючих, не розмовляла, з
ними на контакт не йшла, не рухалась, що
підтверджено сукупністю доказів у
справі. З квітня місяця за нею перестав
доглядати ОСОБА_1, якого вигнали онуки
та колишня невістка - ОСОБА_4, які з
19.04.2013 року жодного разу не викликали до
ОСОБА_9 лікарів, що підтверджується
медичною картою та висновком
експертизи. Вказане свідчить, що стан
ОСОБА_9 не міг покращитись, як про це
свідчать лише свідки, оскільки ОСОБА_9
медична допомога з вказаного часу
ніким не надавалась, а наявні
захворювання в ОСОБА_9 потягли її
смерть ІНФОРМАЦІЯ_14 за день до якої
ОСОБА_4 підписала заповіт від імені
ОСОБА_9, яка продовжувала перебувати в
тяжкому стані обумовленому хворобою.

Таким чином, важкий стан ОСОБА_9 в ході
якого вона не була здатна виявити свою
волю внаслідок хвороби, оскільки не
розмовляла, не рухалась тривав з 28.02.2013
року та до її смерті, що свідчить про те,
що в цей час ОСОБА_9 будучи дієздатною у
момент вчинення правочину - заповіту
від 21.05.2013 року не усвідомлювала
значення своїх дій та не могла керувати
ними.

Крім того, суд враховує, що згідно п.5
глави 9 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, правочин за
особу, яка не може підписати його, не
може підписувати особа, на користь або
за участю якої його посвідчено.

Відповідно до ст. 238 ЦК України
представник може бути уповноважений на
вчинення лише тих правочинів, право на
вчинення яких має особа, яку він
представляє. Представник не може
вчиняти правочин, який відповідно до
його змісту може бути вчинений лише
особисто тією особою, яку він
представляє. Представник не може
вчиняти правочин від імені особи, яку
він представляє, у своїх інтересах або
в інтересах іншої особи, представником
якої він одночасно є, за винятком
комерційного представництва, а також
щодо інших осіб, встановлених законом.

Свідоцтвом про народження серії
НОМЕР_4, виданого виконкомом
Гавришівської сільської ради
Вінницького району Вінницької області,
підтверджено, що матір'ю ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_8 є ОСОБА_4.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
Верховного суду України №9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» право на
пред'явлення позову про недійсність
заповіту

виникає лише після смерті заповідача.
Заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, зокрема, недієздатною,
малолітньою, неповнолітньою особою
(крім осіб, які в установленому порядку
набули повну цивільну дієздатність),
особою з обмеженою цивільною
дієздатністю, представником від
імені заповідача, а також заповіт,
складений із порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення, згідно із
частиною першою статті 1257 ЦК є
нікчемним, тому на підставі статті 215 ЦК
визнання

такого заповіту недійсним судом не
вимагається.

Проте з заповіту, укладеного 21.05.2013 року
вбачається, що від імені ОСОБА_9 у
зв'язку з похилим віком та фізичними
вадами рук заповідач сама не має змоги
підписати та прочитати заповіт, тому за
її дорученням, в її присутності,
присутності нотаріуса, текст заповіту
на її прохання підписано ОСОБА_4, яка є
законним представником неповнолітньої
особи, а саме ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8, якому
ОСОБА_9 заповідала своє майно в рівних
частках з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_9. Про
зазначену обставину ОСОБА_4 нотаріусу
не повідомила, що вбачається з
пояснень, допитаного в судовому
засіданні нотаріуса ОСОБА_12

Таким чином, заповіт від 21.05.2013 року,
укладений від імені ОСОБА_9 та
підписаний за дорученням ОСОБА_9 -
ОСОБА_4, яка була попереджена про про
наслідки вчинюваних нотаріальних дій,
укладений з порушенням вимог ст. ст. 225,
238 ЦК України

Згідно п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду у разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому. Якщо позивач посилається на
нікчемність правочину для
обґрунтування іншої заявленої вимоги,
суд не вправі посилатися на
відсутність судового рішення про
встановлення нікчемності правочину, а
повинен дати оцінку таким доводам
позивача.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом. У
разі якщо під час розгляду спору про
визнання правочину недійсним як
оспорюваного та застосування
наслідків його недійсності буде
встановлено наявність підстав,
передбачених законодавством, вважати
такий правочин нікчемним, суд, вказуючи
про нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину (п. 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними").

Враховуючи сукупність зазначених
положень та доказів у справі, з
врахуванням положень ст. 11 ЦПК України,
суд вважає позов ОСОБА_1 обґрунтованим
та таким, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 1223, 1257, 1261, 1272 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 60, 88, 209, 213,215, 238 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, за
участю третьої особи без самостійних
вимог на стороні відповідача Служби у
справах дітей Вінницької міської ради
про визнання заповіту недійсним -
задоволити.

Визнати недійсним заповіт від 21 травня
2013 року, укладений від імені ОСОБА_9 на
ім'я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_10, уродженця м.Вінниці,
зареєстрованого та проживаючого за
адресою АДРЕСА_5, паспорт серії НОМЕР_5,
виданий 15 грудня 2009 року Вінницьким РВ
УМВС України у Вінницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_13, уродженки м.Вінниці,
зареєстрованої та проживаючої за
адресою АДРЕСА_5, паспорт серії НОМЕР_6,
виданий 07 травня 1997 року Ленінським РВ
УМВС України у Вінницькій області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 344,10
грн.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_6, ОСОБА_4, що діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання заповіту недійсним відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом
залишити за ОСОБА_6, ОСОБА_4, що діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: