Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4791/14
Головуючий у 1 інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач:
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.
при секретарі: Бабенко Т.І.
з участю прокурора Понятенка К.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу прокурора
Шевченківського району м. Запоріжжя на
рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади в особі
Запорізької міської ради,
Гаражно-будівельного товариства
«Енергія», треті особи: Орендне
підприємство «Запорізьке міжміське
бюро технічної інвентаризації»,
реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції, про
визнання права власності на гараж, -

В С Т А
Н О В И Л А:

В жовтні 2013 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому зазначає, що
згідно рішення Запорізької міської
ради № 1986 від 25.05.1995р. ГБТ «Енергія»
під будівництво колективних гаражів
з овочесховищем була виділена в
постійне користування земельна
ділянка площею 1,83 га по АДРЕСА_1. На
підставі зазначеного рішення ЗМР
05.07.1995р. ГБТ «Енергія» виданий
Державний акт серія І-ЗП № 000135 на
право постійного користування
землею, зареєстрований в Книзі записів
державних актів на постійне
користування землею за № 1250. Він є
членом ГБТ «Енергія», на території
якого розташований гараж НОМЕР_1 ряд 1
площею 80 кв. м., власником якого він є.
Проте за відсутності
правовстановлюючих документів на
вказане майно він позбавлений
можливості розпоряджатись ним, чим
порушені його права власника.

Вказує, що земельна ділянка та
побудований на ній гараж знаходяться
в його користуванні на законних
підставах, фактично він є власником
гаражу АДРЕСА_1 і це його право ніким
не оспорюються, проте органами
місцевого самоврядування було
відмовлено у видачі йому свідоцтва
про право власності на вказаний
гараж. Посилаючись на те, що в
позасудовому порядку оформити право
власності на гараж неможливо, просив
суд визнати за ним право власності на
гараж АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 січня 2014 року
позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2
право власності на гараж АДРЕСА_1.

На вказане рішення прокурор
Шевченківського району м. Запоріжжя
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на необґрунтованість
судового рішення, порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просила його скасувати та прийняти
нове, яким відмовити ОСОБА_2 у
задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Запорізької міської ради № 1986
від 25.05.1995р. ГБТ «Енергія» під
будівництво колективних гаражів з
овочесховищем була виділена в
постійне користування земельна
ділянка площею 1,83 га по АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення ЗМР
05.07.1995р. ГБТ «Енергія» виданий
Державний акт про право постійного
користування землею, зареєстрований в
Книзі записів державних актів на
постійне користування землею за № 1250.

Відповідно до довідки від 01.08.2013р.,
виданої ГБТ «Енергія», ОСОБА_2 є членом
цього гаражного товариства, на
території якого має гараж площею 80 кв. м
№ 1-68 (ряд 1 гараж НОМЕР_1).

На цей гараж позивач має технічний
паспорт станом на 03.09.2013р.

В ході розгляду справи судом була
призначена судова будівельно-технічна
експертиза, на вирішення якої було
поставлено питання, чи відповідає
новостворений гараж НОМЕР_1 рід 1 по
АДРЕСА_1 будівельним нормам.

Згідно висновку № 25/13 від 12.12.2013р.
досліджена будівля новоствореного
гаражу НОМЕР_1 ряд 1 по АДРЕСА_1, виходячи
з його функціонального призначення,
відповідає діючим
нормативно-технічним вимогам по місцю
розташування на виділеній земельній
ділянці, по об»ємно-планувальним та
конструктивним рішенням в частині
капітальності, надійності, стійкості
основних несучих конструкцій будівель,
по санітарно-гігієнічним,
протипожежним і екологічним вимогам.

Встановивши вказані обставини, суд
першої інстанції вважав, що внаслідок
самочинного будівництва гаражу НОМЕР_1
не відбулось порушення норм земельного
законодавства, були дотримані норми
архітектури, будівництва, санітарні та
пожежні вимоги і правила, а також не
було порушено прав будь-яких третіх
осіб, та пославшись на те, що немає
чіткого законодавчого врегулювання
цього питання, відсутній спрощений
прядок оформлення права власності на
гараж індивідуального будівництва, на
підставі ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 317, 328, 335, 376, 392 ЦК України суд
вважав за можливе визнати за позивачем
право власності на вказаний гараж.

Прокурор в апеляційній скарзі
наголошує на тому, що судом невірно
застосовані норми матеріального права,
зокрема, ст.ст. 331, 376 ЦК України.

Дослідивши доводи апеляційної скарги,
колегія встановила наступне.

Відповідно до п. 4.1 рішення виконкому
Запорізької міської ради № 198/6 від 25
травня 1995р. про надання в постійне
користування ГБТ «Енергія» земельної
ділянки для будівництва колективних
гаражів з овочесховищем Голову
кооперативу зобов»язано будівництво
колективних гаражів вести згідно з
розробленою та затвердженою
проектно-кошторисною документацією. У
відповідності до п. 4.3 цього ж рішення
до введення колективних гаражів в
експлуатацію закінчити роботи з
планування, асфальтування, освітлення
та озеленення ділянок.

Згідно з п. 4.4 Статуту ГБТ в редакції
від 13.01.1994р., яка є діючою до
теперішнього часу, член товариства
зобов»язаний вести будівництво
гаражів у суворій відповідності з
проектом (габаритні розміри, матеріал
фасадів, поверхня головного та
бокового фасадів, розмір і колір
воріт). Такі ж положення передбачені в
пп. «д» п. 4.8 Статуту, за яким член
товариства зобов»язаний вести
будівництво у відповідності до
затвердженого правлінням товариства
проектом.

Крім того, положеннями пп. «к» п. 4.8
Статуту заборонено членам товариства
проводити будь-яке додаткове
будівництво без дозволу зборів та
правління товариства.

З пояснень Голови правління ГБТ
«Енергія» Кандиби І.М. в ході
апеляційного розгляду справи
з»ясовано, що за проектною
документацією кожний гараж не міг
перевищувати розміри 6 х 4 метри, а також
те, що до теперішнього часу за браком
коштів гаражі не введено в
експлуатацію.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 11.10.2006р. придбав два суміщені
гаражі на території ГБТ «Енергія» за
домашньою угодою у ОСОБА_4, площа яких
складає 90 кв. м, та вступив у члени
товариства.

В подальшому ОСОБА_2 здійснив їх
перебудову у єдиний гараж НОМЕР_1,
загальна площа якого складає 120,9 кв. м,
основна площа 47,7 кв. м, допоміжна - 73,2 кв.
м, що не передбачено ані проектною
документацію товариства, ані Статутом
ГБТ «Енергія». При цьому, ОСОБА_2 не
надав рішення загальних зборів про те,
що товариство надало згоду, як це
передбачено п. 4.8 Статуту, на
відступлення від первісного проекту та
таке суттєве збільшення площі гаражу,
зокрема, за рахунок допоміжних
приміщень, площа яких майже вдвічі
перевищує основну площу.

Крім того, позивачем не надано ніяких
доказів тому, що він намагався в
позасудовому порядку вирішити питання
узаконення гаражу, зокрема, ввести його
в експлуатацію; будь-яким чином
оформити земельну ділянку ( на правах
оренди, сервітуту тощо).

Отже, висновки суду про те, що не існує
іншого порядку набуття права власності
на гараж, ніж визнання права власності
за судовим рішенням, не відповідає
матеріалам справи.

Крім того, є неґрунтовним висновок
суду про те, що визнання права
власності на самочинно збудований
гараж не порушує нічиїх прав. Так, ГБТ
«Енергія» здійснювало проектування
гаражів та є відповідальним за
дотриманням проектної документації
при їх будівництві. А відходження від
визначеного проекту слід узгодити
рішенням загальних зборів товариства,
яке у позивача відсутнє.

За викладених обставин, колегія
погоджується з апеляційною скаргою
прокурора щодо незаконності
ухваленого у справі рішення, тому у
відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає задоволенню, а оскаржуване
рішення скасуванню із ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Шевченківського району м. Запоріжжя
задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 17 січня 2014 року у
цій справі скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.