Справа № 265/3728/14-ц
Провадження № 2/265/1842/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Скоробогатько Г. О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Маріупольської
міської ради про визнання права
користування житловим приміщенням,
треті особи: Приватне підприємство
«Жилфонд-279», ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом про визнання за нею права
користування жилим приміщенням,
посилаючись на те, що вона є рідною
донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1
року. Вказувала, що вона мешкала разом
із своїм батьком з жовтня 2012 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року в АДРЕСА_1, яка
складається з однієї кімнати, ведучи
разом із ним спільне господарство. На
момент смерті ОСОБА_4 позивачка не була
зареєстрована за спірною адресою,
оскільки була неповнолітньою.
Вказувала, що й тепер мешкає у спірній
квартирі. На підставі переліченого
вважає, що вона набула права
користування вказаним житловим
приміщенням. Оскільки батько позивачки
помер, то вона не має можливості
зареєструвати своє право користування
спірним житлом, окрім як за рішенням
суду. Тому просила визнати за нею право
на користування АДРЕСА_1.

Позивачка до суду не з'явилась, надавши
заяву з проханням вирішити справу у її
відсутність за присутності її
представника, ОСОБА_5, наполягаючи при
цьому на задоволенні поданого нею
позову в повному обсязі.

Представник позивачки, який діє на
підставі договору, ОСОБА_5, в судовому
засіданні підтримуючи заявлені ОСОБА_1
позовні вимоги, вказував, що
неповнолітня позивачка мешкала разом
зі своїм батьком по АДРЕСА_1 останній
рік перед смертю ОСОБА_4, тобто
починаючи з жовтня 2012 року до листопада
2013 року. До цього часу позивачка
мешкала за місцем свої реєстрації.
Враховуючи, що позивачка є
неповнолітньою донькою ОСОБА_4, то
згоди інших прописаних мешканців
спірної квартири не потрібно було для
вселення туди позивачки. Вона вела із
ОСОБА_4 спільне господарство та мешкали
з ним, як одна родина. Вона допомагала
батьку, який перед смертю хворів. У
теперішній час позивачка бажає
продовжити мешкати у спірній квартирі
вже після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1
переїхала жити до батька внаслідок
того, що її мати виїхала до Греції.
Зазначав також, що ОСОБА_3 не мешкає у
спірній квартирі, а мешкає з 1987 року по
АДРЕСА_2, де отримує пенсію. Просив
задовольнити позов повністю, вважаючи,
що позивачка набула права користування
АДРЕСА_1.

Представник відповідача,
Маріупольської міської ради, яка діє на
підставі довіреності, ОСОБА_6, у
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 заперечувала,
вважаючи їх необґрунтованими та
незаконними.

Представник відповідача, який діє на
підставі довіреності, ОСОБА_7, в судове
засідання не з'явився, надавши суду
заяву з проханням вирішити спір за
відсутності представника
Маріупольської міської ради на
підставі норм закону.

Відповідачка, ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явилась за невідомих
суду причин повторно, будучи належним
чином повідомленою про час та місце
розгляду справи.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання
також не з'явилась за невідомих суду
причин повторно, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи.

Представник Приватного підприємства
«Жилфонд-279» надав суду заяву з
проханням вирішити спір за відсутності
представника ПП Жилфонд-279».

Суд, вислухавши учасників процесу, що
з'явились, а також допитавши свідків та
вивчивши письмові докази по справі,
дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного вмотивування.

За довідкою ПП «Жилфонд-279» від 19 квітня
2014 року вбачається, що померлий
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 був
зареєстрований з 24 жовтня 1989 року по
АДРЕСА_1. З довідки також вбачається, що
за вказаною адресою також
зареєстрована ОСОБА_2, 1955 р. н., дружина
померлого (а. с. 9).

З копії особового рахунку № 7451
вбачається, що на підставі ордеру № 002928
від 19 жовтня 1989 року була надана
однокімнатна АДРЕСА_1, наймачем якої
зазначений ОСОБА_4. Також у копії
особового рахунку зазначено, що у
вказаній квартирі зареєстрований
ОСОБА_4 з 24 жовтня 1989 року та ОСОБА_2 з 23
серпня 1991 року (а. с. 10).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
Орджонікідзевським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області, актовий запис № 1405
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, вбачається, що
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а. с. 8).

Відповідно до свідоцтва про
народження, виданого відділом
реєстрації актів цивільного стану
Жовтневого районного управління
юстиції міста Маріуполя Донецької
області, актовий запис № 383 від 5 травня
1998 року, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2
року, батьками якої у свідоцтві
зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а. с. 4).

На підставі паспорту ОСОБА_1
вбачається, що остання зареєстрована в
АДРЕСА_3 (а. с. 5-6).

Натомість на підставі довідки ПАТ «СМФ
«Азовстальбуд» від 3 жовтня 2014 року
вбачається, що ОСОБА_1, 1998 р. н., не мешкає
в АДРЕСА_3 з жовтня 2012 року (а. с. 67).

Допитаний у судовому засіданні в
якості свідка, ОСОБА_9, вказував, що
ОСОБА_4 він знає з 1991 року, а дружину
останнього ОСОБА_2, бачив лише кілька
разів на початку 1990 років. Чув, що
відповідачка виїхала в Росію, тому він
її не бачив. Вказував, що зустрічався із
ОСОБА_4 за рік або два роки до смерті
останнього. У той момент, десь у жовтні
2012 року, ОСОБА_4 мешкав у однокімнатній
квартирі разом із своєю донькою.
Вказує, що навідувався до ОСОБА_4, бо у
останнього були проблеми із ногами.
Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали
удвох в одній житловій кімнаті.

Свідок, ОСОБА_10, в судовому засіданні
вказував, що з 2005 року знайомий із
ОСОБА_1. Знає, що вона мешкала з 2012 року
разом із своїм батьком. Знав також
ОСОБА_4, з яким разом працював. Вказує,
що позивачка мешкала із батьком до
моменту смерті ОСОБА_4 Оскільки
останній постійно хворів перед смертю,
то донька жила із батьком. Вказує, що
він перебував десь раз у місяць у
гостях у ОСОБА_4 Зі слів померлого йому
відомо, що той давно бажав виписати
ОСОБА_2, яка там не мешкала більше 15
років. Стверджував, що у вказаній
квартирі мешкали удвох ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 Додавав, що позивачка спала на
ліжку, а ОСОБА_4 на дивані.

Свідок, ОСОБА_11, вказував, що з 2008 року
по роботі знав ОСОБА_4, до якого в 2012
році приїздив у гості, де застав взимку
2012-2013 років в однокімнатній квартирі
його доньку, яка допомагала батьку,
який погано себе тоді почував, бо були
хворі ноги. При цьому позивачку свідок
знає з 2009 року. Додавав, що десь з літа
2012 року позивачка почала мешкати із
ОСОБА_4

Відповідно до визначень, що містяться в
ст. 3 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», вільний вибір
місця проживання чи перебування - право
громадян України на вибір
адміністративно-територіальної
одиниці, де вони хочуть проживати чи
перебувати. При цьому місце
перебування -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше 6 (шести) місяців
на рік, а місце проживання -
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад 6 (шість) місяців
на рік.

Згідно до ст. 61 Житлового кодексу
України (надалі за текстом - ЖК)
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення, який укладається в
письмовій формі на підставі ордера на
жиле приміщення між наймодавцем -
житлово-експлуатаційною організацією
і наймачем - громадянином, на ім'я якого
видано ордер.

За ст. 63 ЖК предметом договору найму
жилого приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду є окрема квартира або інше
ізольоване жиле приміщення, що
складається з однієї чи кількох кімнат.

Згідно ст. 64 ЖК члени сім'ї наймача, які
проживають разом з ним, користуються
нарівні з наймачем усіма правами і
несуть усі обов'язки, що випливають з
договору найму жилого приміщення. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно. Особи, що вселилися в жиле
приміщення як члени сім'ї наймача,
набувають рівного з іншими членами
сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо при вселенні між цими
особами, наймачем та членами його сім'ї,
які проживають з ним, не було іншої
угоди про порядок користування жилим
приміщенням.

На підставі п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України» вбачається,
що, вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

В аналізу перелічених норм, враховуючи
керівні роз'яснення Пленуму Верховного
Суду України, суд дійшов того, що в осіб,
які вселилися до наймача, виникають усі
права й обов'язки за договором найму
жилого приміщення, якщо особи постійно
проживали разом із наймачем і вели з
ним спільне господарство та були
визнані членами сім'ї наймача. Суд
повинен при цьому з'ясувати, чи було це
приміщення постійним місцем
проживання цих осіб та тривалість часу
їх проживання там.

Суд встановив у судовому засіданні, що
АДРЕСА_1 була надана за ордером у
користування ОСОБА_4, в якій на момент
смерті останнього, ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
була прописана ОСОБА_2 При цьому
відповідачка, ОСОБА_2, за спірною
адресою не мешкає понад 20 років.

Також суд дійшов висновку, що оскільки
ОСОБА_1 є неповнолітньою донькою
померлого, то для її вселення у АДРЕСА_1
згоди інших членів родини наймача,
ОСОБА_4, не було потрібно.

Однак суд вважає, що у судовому
засіданні натомість не було
встановлено факт постійного
проживання позивачки разом із ОСОБА_4 у
спірній квартирі.

Так ОСОБА_1 прописана разом із своєю
матір'ю, що визнавав представник
позивачки, по АДРЕСА_3.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 24 березня 2014
року, що набрало законної сили, за
ОСОБА_3 було визнано право користування
спірною АДРЕСА_1 (а. с. 68-69).

При цьому за вказаним рішенням суду від
24 березня 2014 року було встановлено на
підставі довідки від 13 січня 2013 року ПП
«Жилфонд-279» та свідчень допитаних у
судовому засіданні свідків ОСОБА_12 та
ОСОБА_13, мешканців будинку АДРЕСА_1 що в
АДРЕСА_1 ОСОБА_3 фактично мешкала з 1992
року по теперішній час без реєстрації
разом із своїм братом, ОСОБА_4, як член
родини померлого.

Таким чином суд не погоджується із
доводами представника позивача, що
допитані у судовому засіданні свідки
підтвердили факт постійного
проживання у АДРЕСА_1 ОСОБА_1 разом із
батьком, та ставиться до цих свідчень
критично.

До такого переконання суд дійшов з
огляду на те, що усі допитані свідки по
вказаній справі фактично не мешкали у
будинку АДРЕСА_1 а були знайомими
померлого або позивачки. При цьому
навідувалися свідки до ОСОБА_4 зрідка,
тому стверджувати однозначно, що
ОСОБА_1, яку вони заставали у АДРЕСА_1,
там мешкала постійно не можна.

В той же час за свідченнями сусідів по
спірній квартирі суд рішенням від 24
березня 2014 року встановив постійне
проживання там сестри померлого,
ОСОБА_3

Суд не приймає також доказ сторони
позивачки, акт житлової організації, на
підтвердження фактичного непроживання
ОСОБА_1 за місцем її реєстрації по
АДРЕСА_3, оскільки це не підтверджує, що
остання мешкала саме у спірній
квартирі.

За актом ЖКП Іллічівського району № 1
від 23 вересня 2014 року вбачається, що за
свідченнями сусідів по будинку в
АДРЕСА_2 проживає з 1987 року та по
теперішній час ОСОБА_3 (а. с. 65).

Суд критично ставиться до вказаного
акту житлової організації, де
зазначено, що ОСОБА_3 постійно мешкає по
АДРЕСА_2, оскільки вказана довідка
датована 23 вересня 2014 року, тобто за
минуванням майже річного терміну з
моменту смерті ОСОБА_4, а також оскільки
в матеріалах справи за позовом ОСОБА_3
про визнання за нею права користування
спірною квартирою мається довідка
іншої житлової організації, яка
містить у собі зворотній зміст, тобто
те, що ОСОБА_3 постійно мешкала по
АДРЕСА_1 з 1992 року.

На підставі переліченого суд дійшов
переконання, що ОСОБА_1, будучи донькою
померлого ОСОБА_4, не мешкала постійно
із останнім у спірній квартирі, тому
АДРЕСА_1 не була постійним місцем її
проживання.

Суд при цьому зазначає, що право на
користування житлом для
неповнолітньої ОСОБА_1 не порушено,
оскільки остання має постійне місце
реєстрації разом із своєю матір'ю в
АДРЕСА_3.

На підставі наведеного суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1, як
необґрунтовані, не підлягають
задоволенню, бо є такими, що не були
підтверджені у судовому засіданні
відповідними доказами.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Маріупольської міської ради про
визнання права користування житловим
приміщенням, треті особи: Приватне
підприємство «Жилфонд-279», ОСОБА_3, -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя