Номер провадження: 22-ц/785/9919/14
Головуючий у першій інстанції Гура А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та
виключення запису про народження
дитини його як батька дитини, третя
особа - відділ державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Кодимського районного
управління юстиції в Одеській області,

встановила:

22 квітня 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до
відповідачки про оспорювання свого
батьківства щодо дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та виключення запису про
своє батьківство з актового запису про
народження дитини.

Свої вимоги мотивував тим, що з 15 червня
2013 року перебуває у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_4 Ще до реєстрації шлюбу
відповідачка була вагітна. ІНФОРМАЦІЯ_1
відповідачка народила сина - ОСОБА_5.
Відповідно до ст.122 ч.2 СК України
батьком дитини записано саме його.
Разом з тим, ще до народження сина, з 21
грудня 2013 року вони припинили шлюбні
відносини.

Посилаючись на те, що у нього є сумніви
щодо походження дитини, оскільки
батьком дитини він себе не вважає,
просив його вимоги задовольнити у
повному обсязі.

Відповідачка у судовому засіданні
позов не визнала і пояснила, що з 15
червня 2013 року вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з позивачем. Від
шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син
ОСОБА_6. Чому позивач вважає сина не
своїм, вона пояснити не змогла. Від
проходження судової
молекулярно-генетичної експертизи
щодо встановлення біологічного
батьківства позивача відмовилася,
оскільки не хоче травмувати психіку
дитини.

Посилаючись на зазначені обставини,
відповідачка просила у задоволенні
позову відмовити.

Рішенням Кодимського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було
відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування зазначеного
судового рішення і направлення справи
для продовження розгляду до суду
першої інстанції, посилаючись на те, що
рішення суду ухвалено із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність часткового задоволення
апеляційної скарги, виходячи з
наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
ОСОБА_3 не довів суду того, що він не є
батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. При цьому
судом було враховано, що при реєстрації
народження дитини позивач не
заперечував проти свого батьківства.

Однак, з таким висновком суду
погодитись не можна, з огляду на
наступне.

Ті обставини, що позивач ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 з 15 червня 2013 року по теперішній
час перебувають у зареєстрованому
шлюбі, підтверджується свідоцтвом про
шлюб серії НОМЕР_1, виданого 15 червня 2013
року Відділом державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Кодимського районного
управління юстиції в Одеській області,
актовий запис №51 (а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2, виданого 16 січня 2014 року
Відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Кодимського районного управління
юстиції в Одеській області, батьками
народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5
записані ОСОБА_3 та ОСОБА_4, актовий
запис №11 (а.с.10).

Зазначені обставини також визнані
сторонами, а тому у відповідності до ч.1
ст. 61 ЦПК України не підлягають
доказуванню.

В даному випадку спірним є питання щодо
біологічного батька малолітнього
ОСОБА_5

У відповідності до ч.1 ст. 122 СК України
дитина, яка зачата і (або) народжена у
шлюбі, походить від подружжя.
Походження дитини від подружжя
визначається на підставі Свідоцтва про
шлюб та документа закладу охорони
здоров'я про народження дружиною
дитини.

Таким чином, враховуючи, що на час
народження ОСОБА_5 його батьки (сторони
у справі) перебували у шлюбі, позивач
ОСОБА_3 був записаний батьком дитини в
актовому записі про його народження.

Разом з тим, згідно ч.ч.1,2 ст. 136 СК
України особа, яка записана батьком
дитини відповідно до статей 122,124,126
цього Кодексу, має право оспорити своє
батьківство, пред'явивши позов про
виключення запису про нього як батька з
актового запису про народження дитини.
У разі доведення відсутності кровного
споріднення між особою, яка записана
батьком, та дитиною суд постановляє
рішення про виключення відомостей про
особу як про особу як батька дитини з
актового запису про її народження.

За змістом зазначеної норми сімейного
права, при оспоренні батьківства
вирішальним є встановлення кровного
споріднення між особою, яка записана
батьком дитини, та цією дитиною.

З цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Як вбачається за матеріалів справи, у
позивача ОСОБА_3 виникли сумніви
стосовно того, що він є батьком ОСОБА_5,
оскільки останній народився через 6,5
місяців після реєстрації шлюбу між
сторонами, про що він зазначив у своєму
позові.

Крім того, в суді апеляційної інстанції
апелянт ОСОБА_3 зазначив, що за дві-три
неділі до реєстрації шлюбу між ним і
відповідачкою почали існувати статеві
стосунки, при цьому ще до реєстрації
шлюбу відповідачка заявила йому, що
вона вагітна.

На час народження дитини позивач ще
сподівався на те, що він є батьком
дитини, однак після чергової сварки,
відповідачка заявила йому, що дитина
народжена від іншого чоловіка і що
відповідач не є батьком ОСОБА_5

Саме ці обставини стали підставою для
звернення позивача до суду, оскільки
він вирішив оспорити своє батьківство.

Виходячи із викладеного а також із
вимог, передбачених ч. 2 ст. 136 СК
України, суду належало встановити
кровне споріднення між позивачем та
малолітнім ОСОБА_5, оскільки в даному
випадку саме цей факт відіграє
вирішальне значення, а факт сумісного
проживання, ведення сумісного
господарства, перебування у шлюбі та
наявність статевих стосунків між
батьками дитини, в даному випадку на
відміну КпШС України, який втратив
чинність 01.01.2004 року, правового
значення не має.

На підтвердження своїх позовних вимог,
позивач ОСОБА_3 заявив суду клопотання
про призначення у справі судової
експертизи на предмет встановлення або
виключення свого батьківства відносно
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Задовольняючи вказане клопотання, суд
своєю ухвалою від 24.06.2014 року призначив
у справі судову генотипоскопичну ДНК
експертизу спірного батьківства на
вирішення якої постав питання:

-чи є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, біологічним
батьком малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 чи біологічним батьком є
інша особа? (а.с.30).

Однак, зазначена судова експертиза не
була проведена, оскільки відповідачка
ОСОБА_4 відмовилась від її проведення, з
посиланням на те, що не бажає
травмувати психіку дитини (а.с.36), про що
суд також вказав в оскаржуваному
судовому рішенні (а.с.50).

Таким чином, ні відповідачка ОСОБА_4, ні
суд в рішенні не спростував доводи
позивача про те, що він не є біологічним
батьком дитини.

Проте, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України визначено,
що кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Більш того, у відповідності до ч. 1 ст. 146
ЦПК України у разі ухилення особи, яка
бере участь у справі, від подання
експертам необхідних матеріалів,
документів або від іншої участі в
експертизі, якщо без цього провести
експертизу неможливо, суд залежно від
того, хто із цих осіб ухиляється, а
також яке для них ця експертиза має
значення, може визнати факт, для
з'ясування якого експертиза була
призначена, або відмовити у його
визнанні.

Враховуючи, що відповідачка ОСОБА_4
ухилилась від проведення експертизи і
те, що проведення останньої могло мати
вирішальне значення для вирішення
спору, колегія суддів дійшла висновку
про те, що відповідачка не спростувала
доводів позивача про те, що він не є
біологічним батьком їх дитини.

Посилання відповідачки на те, що
причиною відмови від проведення
експертизи є її небажання травмувати
дитину, є безпідставним, оскільки на
час можливого проведення експертизи
дитині сторін мало виповнитися 9
місяців, що виключає будь-яке її
психічне травмування.

З огляду на викладене, та враховуючи, що
у відповідності до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, суд дійшов помилкового
висновку про недоведеність позовних
вимог позивачем, обґрунтувавши свій
висновок лише припущенням щодо
батьківства позивача по відношенню до
малолітнього ОСОБА_5

Колегія суддів також не погоджується з
висновком суду про те, що на час
реєстрації народження дитини, позивач
знав, що він не є її батьком.

Зазначене є лише припущенням суду, не
підтверджується жодним доказом, який є
в матеріалах справи і крім того
спростовується як позовною заявою
ОСОБА_3, так і іншими об'єктивними
доказами, які маються в матеріалах
справи.

У відповідності до п. 11 постанови №3 від
15 травня 2006 року Пленуму Верховного
Суду України „Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
оспорити батьківство має право особа,
яка записана батьком дитини в Книзі
реєстрації народжень (ст. 136 СК), - шляхом
пред'явлення позову про виключення
відомостей про неї як батька з актового
запису про народження дитини.

З огляду на вимоги ст. 60 ЦПК України, про
що було зазначено вище, та враховуючи,
що докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір, колегія
суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги частково надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, які не спростовані
відповідачкою ОСОБА_4

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про те, що оскаржуване
рішення суду не відповідає зазначеним
вимогам цивільно-процесуального
законодавства, доводи апеляційної
скарги його повністю спростовують, у
зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити у
справі нове рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3

Що стосується вимог апелянта про
направлення справи на новий судовий
розгляд, то вони задоволенню не
підлягають, оскільки у відповідності
до ст. 307 ЦПК України суд апеляційної
інстанції не наділений такими
повноваженнями.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1
ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кодимського районного суду
Одеської області від 23 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити у справі нове
рішення, яким виключити відомості з
графи «Батько» - «ОСОБА_3», як батька
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, із актового запису
про народження ОСОБА_5 № 11 від 16 січня
2014 року, складеного Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Кодимського
районного управління юстиції в
Одеській області.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко