АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
інстанції: Бартащук Л.П.. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді:
Білич І.М.

Суддів:
Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

за участю: позивача
ОСОБА_3

представника позивача
ОСОБА_4

відповідача
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
утримання дитини.

в с т а н
о в и л а:

У серпні 2014 року звертаючись до суду з
вищевказаним позовом позивач
вказувала на те, що вона перебувала у
шлюбі із відповідачем. Від шлюбу вони
мають дитину: сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1,
який проживає разом з нею та
знаходиться на її утриманні. Так як
відповідач у добровільному порядку не
виконує обов'язку щодо утримання та
належного виховання дитини, просила
суд задовольнити поданий позов та
стягнути із відповідача на її користь
аліменти у розмірі 2 000 гривень
щомісячно.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 на
утримання дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
аліменти у розмірі 1/3 частки заробітку
(доходу) щомісячно, не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 20.08.2014
року до повноліття дитини.

Вирішено питання судового збору.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_3 було
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу де
ставила питання щодо його скасування
та прийняття нового, про задоволення
позову у повному обсязі. Вказуючи на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт та представник апелянта у
судовому засіданні підтримали подану
апеляційну скаргу та просили суд її
задовольнити.

Відповідач не визнав подану
апеляційну скаргу, заперечував проти
її задоволення.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, вислухавши пояснення осіб
що з'явилися в судове засідання,
вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що у
відповідності до рішення Броварського
районного суду Київської області від 07
липня 201 року шлюб між сторонами було
розірвано. Від шлюбу у сторін є син -
ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно ст. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття. З
урахуванням положень ст. 182 СК України
при визначенні розміру аліментів суд
враховував стан здоров'я та
матеріальне становище як дитини так і
платника аліментів, наявність у
останнього інших дітей,
непрацездатних, інші обставини, що
мають істотне значення. А так як
відповідач є працездатною особою, має
постійний, стабільний заробіток,
правових підстав для визначення
аліментів у твердій грошовій сумі суд
вважав що не має. Наявність доказів про
заробітну плату відповідача дозволила
суду визначити частку від його
заробітку, яка підлягає стягненню на
утримання дитини.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись з апеляційною скаргою,
апелянт вказувала на те, що судом
першої інстанції не враховано, що 30% - це
не максимальний розмір аліментів, який
може сплачувати один із батьків, а
мінімум, який обов'язково повинен
сплачувати один із батьків дитини. Суд
визначає розмір відрахувань від
заробітної плати платника аліментів і
цей розмір може становити до 70% від
заробітної плати. Зазначаючи що судом
не було взято до уваги її пояснення
щодо несення додаткових витрат по
оплаті занять зі спорту, гуртків, тощо.

Також, на думку апелянта, судом першої
інстанції безпідставно взято до уваги
пояснення відповідача про те, що
останній не має іншого доходу крім
заробітної плати, оскільки ця
інформація судом через податкові
органи не перевірялась, а відповідач
має додаткові джерела прибутку.

Колегія суддів вважає, що зазначені
вище доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження. Вказуючи
на зазначені вище доводи, позивач не
надала до суду доказів на їх
підтвердження, хоча у відповідності до
положень ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

За наявності в матеріалах справи
довідки щодо доходів, які отримує
відповідач, судом першої інстанції
розмір аліментів, які підлягають до
стягнення визначений з дотриманням
положень ст. 182 СК України.

Крім того, позивач не позбавлена
можливості вирішити питання щодо
участі батьків у додаткових витратах
на дитину( за їх наявності) у спосіб
визначений нормами СК України.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування з
доводів викладених у апеляційній
скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 308, 315, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

у
х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 1 жовтня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена шляхом подачі
касаційної скарги протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: