№ провадження 2/521/2382/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 25» листопада 2014 року Малиновський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання
Корнієнко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ГО «Комітет захисту прав
міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна
зірка» про визнання дій незаконними та
відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

20 грудня 2013 року до Малиновського
районного суду м. Одеси звернулась
ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_2, третя
особа - ГО «Комітет захисту прав
міноритарних акціонерів ЗАТ «Полярна
зірка» про визнання дій незаконними та
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що вона була
власником іменних акції ЗАТ «Полярна
зірка», яке проіснувало близько 50
років. Під час ліквідації даного
підприємства позивач не отримала
грошової компенсації, хоча мала на це
право, у зв'язку з наявністю у неї
іменних акцій ЗАТ «Полярна зірка». За
рішенням Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України АС
№248ш/98 від 11,15 березня 1999 року по справі
за позовом представників за
довіреністю ЗАТ «Полярна зірка»
Брилько А.М. та Тулякової М.А. до фірми
«RIAL Q4 LTD» про стягнення 252886,74 доларів
США, було частково задоволено позов ЗАТ
«Полярна зірка» та стягнуто з фірми «RIAL
Q4 LTD» на користь ЗАТ «Полярна зірка»
242212,19 доларів США та за період з 01.01.1998
року по 01.01.2003 року на рахунок ЗАТ
«Полярна зірка» не надходило. При цьому
в мережі Інтернет на сайті
Американської корпорації «Universal Business
Ventures» була розміщена інформація
стосовно отримання грошових коштів у
сумі 460 тис. доларів США ЗАТ «Полярна
зірка» на виконання рішення суду від
11,15 березня 1999 року.

ОСОБА_1 зазначає, що їй
незаконними діями генерального
директора АТЗТ «Полярна зірка» ОСОБА_2
було заподіяно шкоду у зв'язку з
неотримання чи невнесення на
розрахунковий рахунок чи в касу АТЗТ
«Полярна зірка» ним чи посадовими
особами АТЗТ «Полярна зірка» грошових
коштів в сумі 242212,19 доларів США, які
отримані за рішенням Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
11,15 березня 1999 року. Також позивач
вказує, що тоді, коли ОСОБА_2 був
генеральним директором АТЗТ «Полярна
зірка» майно, яке належало товариству,
було продано за заниженою вартістю та
грошові кошти, які отримані від продажу
не були перераховані на рахунок чи в
касу АТЗТ «Полярна зірка».

Позивач вказує, що посадові особи
АТЗТ «Полярна зірка», в тому числі
генеральний директор ОСОБА_2 винні в
тому, що протиправно не виконали свої
посадові обов'язки, що призвело до
зникнення грошових коштів, які мали
бути направлені на погашення
заборгованості за дивідендами перед
міноритарними акціонерами АТЗТ
«Полярна зірка». Такі обставини
призвели до штучного банкрутства
підприємства, у зв'язку із чим ОСОБА_1
втратила постійне місце роботи,
постійний заробіток та престижну
роботу. У зв'язку із незаконними діями
ОСОБА_2 їй заподіяно значну моральну
шкоду, вона переживала суттєві душевні
страждання та через нервове напруження
і хвилювання у неї загострились
хронічні хвороби.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач просила суд визнати
незаконними дії ОСОБА_2 щодо продажу
майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна; стягнути
з ОСОБА_2 на свою користь компенсацію
моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі, просив позов задовольнити із
підстав, викладених у позовній заяві та
зафіксованих технічними засобами
судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов не визнала,
проти його задоволення заперечувала,
із підстав, викладених у письмових
запереченнях проти позову, та
зафіксованих технічними засобами
судового засідання.

Представник третьої особи ГО
«Комітет захисту прав міноритарних
акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» у
судовому засіданні позов підтримав, не
заперечував, проти його задоволення.

Мотиви та додаткові доводи сторін
зафіксовані технічними засобами
судового засідання.

Вислухавши думку сторін,
дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку поданим доказам, суд вважає, що
заявлені позовні вимоги не підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_1 є акціонером ЗАТ «Полярна
зірка», що підтверджується
сертифікатом акцій серія А №152 ЗАТ
«Полярна зірка» від 28.12.1998 року.

Рішенням Міжнародного
комерційного арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті України від
11,15 березня 1999 року зобов'язано фірму Rial
Q4 LTD сплатити АТЗТ «Полярна зірка» 233834,13
доларів США.

Ухвалою Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 24.01.2013 року,
скасовано постанову Приморського
районного суду м. Одеси від 11.04.2012 року
та Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 27.04.2012 року, якою задоволено
скаргу ОСОБА_2 та скасовано постанову
прокурора про порушення кримінальної
справи та направлено на новий розгляд.

Статтею 11 ЦПК України визначено,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно чинного законодавства
господарське товариство є власником
майна, переданого йому у власність
засновниками та учасниками у виді
внесків, а управління товариством
здійснюють його органи.

Статтею 10 Закону України "Про
господарські товариства" (далі Закон)
визначено права учасників
господарського товариства. Ця норма не
наділяє учасника товариства
суб'єктивним правом на здійснення
повноважень власника майна товариства,
тому такий учасник не належить до тих
суб'єктів, котрі мають право оспорити
договір, укладений між юридичними
особами. Крім того, угода між
товариством та іншою юридичною особою
не зачіпає його прав, а учасники
господарського товариства не наділені
правом звертатися до суду за захистом
прав та інтересів інших учасників
товариства і самого товариства поза
відносинами представництва, а також
обґрунтовувати свої вимоги порушенням
прав інших учасників товариства.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами корпоративних спорів»
N13 від 24.10.2008 р. п. 51, Законом не
передбачено право акціонера (учасника)
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва. Спори цієї категорії є
підвідомчими (підсудними)
господарським судам незалежно від їх
суб'єктного складу на підставі пункту 4
частини першої статті 12 ГПК, якщо
акціонер (учасник) господарського
товариства обґрунтовує відповідні
позовні вимоги порушенням його
корпоративних прав.

Досліджуючи позовні вимоги
ОСОБА_1 в частині визнання незаконними
дій ОСОБА_2 щодо продажу майна АТЗТ
«Полярна зірка» та неотримання АТЗТ
«Полярна зірка» коштів за продаж
даного майна, суд вважає, що вони
задоволенню не підлягають.

В обґрунтування зазначеної
вимоги ОСОБА_1 посилається на
встановлені обставини незаконності
дій ОСОБА_2 як генерального директора
АТЗТ «Полярна зірка», але звернулась до
суду із даним позовом до ОСОБА_2 - як
фізичної особи.

Відповідних та належних доказів
щодо незаконності дій ОСОБА_2 щодо
продажу майна АТЗТ «Полярна зірка» та
неотримання АТЗТ «Полярна зірка»
коштів за продаж даного майна,
наявність причинно-наслідкового
зв'язку з такими діями та як наслідок
завдання позивачці шкоди - суду не
надано.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також суду не надано належних
доказів, щодо обґрунтування та
підтвердження порушених прав позивача
ОСОБА_1 - заявленим відповідачем ОСОБА_2
як фізичною особою, а не посадовою
особою підприємства.

При цьому, суд погоджується із доводами
представника відповідача, викладеними
ним у письмових запереченнях проти
позову стосовно того, що будь - яких
правових відносин між двома фізичними
особами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - не існувало
та не існує. Позивач працювала на
підприємстві, директором якого був
відповідач який також був найманим
працівником. Отже між ними існували
лише відносини як між робітником та
керівником підприємства, яке не
находилося у приватній власності
ОСОБА_2, а було акціонерним товариством.
Отже позивач, як акціонер юридичної
особи АТЗТ «Полярна Зірка», також мала
право, та брала участь в управлінні
підприємством.

Позивач брала участь у загальних
зборах АТЗТ «Полярна Зірка» від 07
травня 2004 року, яким і проводилось
відчуження майна юридичної особи на
користь підприємства ТОВ «Анастасія -
2000» та ПП «Галина». Загальні збори
акціонерів АТЗТ «Полярна Зірка» - є
чинними, що підтверджується Постановою
Одеського апеляційного господарського
суду від 18 вересня 2007 року, Постановою
ВГСУ від 29 січня 2008 року, Ухвалою
Верховного суду України від 03 квітня 2008
року.

Таким чином, підстав визнавати
незаконними дії ОСОБА_2 в частині
продажу майна - не існує, оскільки
вищенаведе свідчить про пряму
причастість самого позивача до
відчуження майна ЗАТ (АТЗТ) «Полярна
Зірка».

У зв'язку із цим суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними
та не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно п.п. 4, 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується та відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з'ясувати,
чим підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Також зазначено, що оскільки
питання відшкодування моральної шкоди
регулюються законодавчими актами,
введеними у дію в різні строки, суду
необхідно в кожній справі з`ясувати
характер правовідносин сторін і
встановлювати якими правовими нормами
вони регулюються, чи допускає
відповідне законодавство
відшкодування моральної шкоди при
даному виді правовідносин.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду
про відшкодування моральної шкоди, яка
з її наведених у позові обґрунтувань
випливає з корпоративних відносин, які
фактично склалися між головою
правління товариства та акціонером. В
зв'язку з цим суд звертає увагу, що такі
взаємовідносини між такими суб`єктами
регулюються Господарським кодексом
України та Законом України «Про
господарські товариства».

Згідно п. 2.2.1 Рекомендацій Вищого
Господарського Суду України «Про
практику застосування законодавства у
розгляді справ, що виникають з
корпоративних відносин» №04-5/14 від
28.12.2007 року законодавством не
передбачено право акціонера
звертатись до суду за захистом прав
акціонерного товариства, крім
випадків, коли він уповноважений на це
відповідним акціонерним товариством,
або якщо таке право надається йому
статутом акціонерного товариства.

У Рішенні Конституційного Суду
України № 18-рп/2004 від 01.02.2004 року у
справі № 1-10/2004 щодо офіційного
тлумачення окремих положень частини
першої статті 4 Цивільного
процесуального кодексу України (справа
про охоронюваний законом інтерес)
зазначено, що «акціонер може захищати
свої безпосередні права чи охоронювані
законом інтереси шляхом звернення до
суду у випадку їх порушення,
оспорювання чи невизнання самим
акціонерним товариством, учасником
якого він є, органами чи іншими
акціонерами цього товариства. Порядок
судового захисту порушених будь-ким, у
тому числі третіми особами, прав чи
охоронюваних законом інтересів
акціонерного товариства, які не можуть
вважатися тотожними простій
сукупності індивідуальних
охоронюваних законом інтересів його
акціонерів, визначається законом».

При таких обставинах, суд вважає,
що правові підстави для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про
відшкодування моральної шкоди -
відсутні.

Враховуючи вищевикладене та
встановлені судом обставини, суд
відмовляє в задоволенні вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання дій незаконними
та відшкодування моральної шкоди у
повному обсязі.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ГО
«Комітет захисту прав міноритарних
акціонерів ЗАТ «Полярна зірка» про
визнання дій незаконними та
відшкодування моральної шкоди -
відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Малиновського
районного суду міста Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ
А.П. ЦЕЛУХ