Провадження № 2/522/8293/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2014 року Приморський районний
суд міста Одеси

у складі : головуючого - судді Ільченко
Н.А.

при секретарі Довгань
Ж.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Одеса
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики ;

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за договором позики від 08.08.2014 року у
загальному розмірі 120000,00 грн.,
посилаючи на невиконання відповідачем
свого зобов'язання за цим договором до
повернення суми позики у встановлений
цим договором термін.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_3 підтримав позов, а
відповідач ОСОБА_2 частково визнав
позов, а саме визнав борг за договором
позики від 08.082014 року в сумі, розмір
якої еквівалентний 3000,00 дол.США,
посилаючись, що саме така грошова сума
була отримана ним від позивача.

Дослідивши матеріали справи в
вислухавши пояснення сторін, суд
доходить висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Частина друга статті 1047 ЦК України
встановлює, що на підтвердження
укладення договору та його умов може
бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

На підтвердження факту укладення між
сторонами договору позики та його умов
позивачем ОСОБА_1 надано суду розписку
відповідача ОСОБА_2 від 08 серпня 2014
року, яка посвідчує передання
останньому позивачем грошової суми у
розмірі 3000,00 дол.США. Ксерокопія цієї
розписки приєднана судом до матеріалів
справи.

Згідно вказаної розписки, ОСОБА_2
зобов'язався повернути суму позики в
розмірі 3000,00 дол.США ОСОБА_1 в строк до 11
серпня 2014 року.

Крім того, в цій розписці ОСОБА_2
зазначив, що у разі неповернення ним
суми позики в розмірі 3000,00 дол.США
ОСОБА_1 в строк до 11.08.2014 року, сума боргу
складатиме 10000,00 дол.США.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив в суді
вищевказані обставини в повному
обсязі, а також підтвердив, що станом на
дату судового розгляду даної справи
він не повернув позивачу позику в сумі
3000,00 дол.США, на підтвердження факту
отримання якої ним було видано
позивачу розписку від 08.08.2014 року.

Відповідно ч.1 ст.61 ЦПК України,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Вирішуючи дану справу, суд виходить з
наступного.

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625 ЦК
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк (термін) його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк.

Частиною першою статті 625 ЦК України
встановлено, що боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

За приписами ч.1, 2 ст.533 ЦК України
грошове зобов'язання має бути виконане
у гривнях. Якщо у зобов'язані визначено
грошовий еквівалент в іноземній
валюті, сума, що підлягає сплаті у
гривнях, визначається за офіційним
курсом відповідної валюти на день
платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.

Еквівалент 3000,00, дол.США за курсом НБУ
(12,60 грн. за 1,00 дол.США) на 08.08. - 11.08.2014
року становить 37800,00 грн.

Таким чином, суд вважає доведеними
позовні вимоги позивача в частині
стягнення з відповідача боргу за
договором позики від 08.08.201 року в сумі
37800,00 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ
на 08.08. - 11.08.2014 року становить 3000,00
дол.США.

Також суд бере до уваги, що статтею 1050
ЦК України встановлені наслідки
порушення договору позичальником.

Так, частина перша статті 1050 ЦК України
передбачає, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики, він
обов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня коли
речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно ч.1, 2 ст.1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти вплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо : 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподаткованого розміру
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін ; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Отже, позивач має право вимагати від
відповідача сплатити за весь час
прострочення три проценти річних від
простроченої суми боргу за укладеним
між ними договором позики від 08.08.2014
року, але таку вимогу позивач не
заявляв у даній справі.

З огляду на наведене та враховуючи
положення ч.1 ст.203, ч.1, 2 ст.215 ЦК України,
суд доходить висновку, що укладений між
сторонами договір позики від 08.08.2014
року в частині того, у разі якщо
позичальник своєчасно не поверне суму
позики в розмірі 3000,00 дол.США, він
зобов'язаний сплатити позикодавцеві
грошову суму у розмірі 10000,00 дол.США, є
нікчемним.

Відтак, решта частина позовних вимог
позивача не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
позивача, суд стягує з відповідача на
користь позивача понесені ним і
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору, пропорційно до суми задоволених
вимог, а саме в сумі 378,00 грн.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця
поживання : м.Одеса, АДРЕСА_1) на користь
ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий Біляївським РВ
ГУМВС України в Одеській області 01.11.2007
р., ІПН : НОМЕР_2, що зареєстрований та
проживає за адресою : АДРЕСА_2)
заборгованість за договором позики від
08.08.2014 року у розмірі 37800 (тридцять сім
тисяч вісімсот) грн. 00 коп. та судові
витрати в сумі 378 (триста сімдесят
вісім) грн. 00 коп.

У задоволені решти частини
позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через
Приморський районний суд м.Одеси
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення.

Повний текст рішення складено 05 грудня
2014 року.

Суддя
Н.А.Ільченко

05.12.2014