Номер провадження: 22-ц/785/9473/14
Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Виноградової Л.Є.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» на
ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року про залишення без розгляду
позовної заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави,

встановила:

12 березня 2014 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» (далі - ТОВ «Вердикт Фінанс»)
звернулася до суду із зазначеним
позовом.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 27 березня 2014
року провадження у справі було
відкрито та справа призначена до
розгляду.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року позовна заява ТОВ «Вердикт
Фінанс» була залишена без розгляду
через відсутність у судових
засіданнях, призначених на 23.06.2014 року
та на 16.07.2014 року, представника
позивача, який був належним чином
повідомлений про час та місце їх
проведення.

16 жовтня 2014 року від ТОВ «Вердикт
Фінанс» надійшла апеляційна скарга на
зазначену ухвалу суду, в якій апелянт
ставить питання про її скасування із
направленням справи для продовження
розгляду до суду першої інстанції,
посилаючись на те, що ухвала суду
постановлена із порушенням норм
процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач повторно не з'явився в судове
засідання, про причини неявки суд не
повідомив і заяви про розгляд справи за
його відсутності не надав.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

У відповідності до ч.3 ст. 169 ЦПК України
у разі повторної неявки в судове
засідання позивача, повідомленого
належним чином, якщо від нього не
надійшла заява про розгляд справи за
його відсутності, суд залишає заяву без
розгляду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК України
суд постановляє ухвалу про залишення
заяви без розгляду, якщо належним чином
повідомлений позивач повторно не
з'явився в судове засідання, якщо від
нього не надійшла заява про розгляд
справи за його відсутності.

Як вбачається з матеріалів справи, у
судові засідання, призначені на 23.06.2014
року та на 16.07.2014 року представник
позивача не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, про причини неявки суду
не повідомив, заяву про розгляд справи
в його відсутність суду не надав
(а.с.111-116).

Про зазначені обставини свідчить
розписка про сповіщення представника
позивача Фортуни Є.О. про день та час
судового засідання, призначеного на
23.06.2014 року (а.с. 101), а також повідомлення
позивача про вручення йому повістки
про час і місце судового засідання, яке
було призначено на 16.07.2014 року (а.с. 113).

Таким чином, у відповідності до ч.2 ст. 77
ЦПК України суд першої інстанції
дійшов обгрунтованого висновку про те,
що представник позивача повторно не
з'явився до суду без поважних причин.

Доводи апелянта про те, що про час і
місце судового засідання, призначеного
на 23.06.2014 року суд повідомив невідому
позивачу особу, є безпідставними,
оскільки судом був повідомлений
представник позивача Фортуна Є.О., який
діяв на підставі довіреності, копія
якої мається на а.с. 99, та який приймав
участь у розгляді справи 02.06.2014 року
(а.с.100).

Що стосується повідомлення про час і
місце судового засідання, призначеного
на 16.07.2014 року, то воно було доставлене
за юридичною адресою відповідача:
АДРЕСА_1. Зазначена поштова
кореспонденція вручена через ВПЗН
ОСОБА_4 (а.с.113).

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що поштова
кореспонденція суду першої інстанції а
згодом і апеляційної інстанції також
була неодноразово доставлена за
юридичною адресою позивача до АДРЕСА_1,
через ВПЗН ОСОБА_4 (а.с.98, 132, 141).

У відповідності до ч. 8 ст. 74 ЦПК України
судова повістка юридичній особі
направляється за її місцезнаходженням
або за місцезнаходженням її
представництва, філії, якщо позов виник
з їх діяльністю.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України судові
повстки, адресовані юридичним особам,
вручаються відповідній службовій
особі, яка розписується про одержання
повістки.

Всі вищевикладені обставини у своїй
сукупності свідчать про те, що позивач
за вказаною ним у позові юридичною
адресою у встановленому порядку і
строки отримував поштову
кореспонденцію суду, у тому числі про
час і місце призначених судових
засідань.

Таким чином, суд першої інстанції у
повному обсязі та у повній
відповідності до вимог
цивільно-процесуального
законодавства, повідомив позивача про
час і місце судових засідань,
призначених на 23.06.2014 року та на 16.07.2014
року.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду про те, що в даному
випадку права позивача щодо доступу до
суду не порушуються, оскільки згідно ч.1
ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи
протягом розумного строку, але не більш
двох місяців з дня відкриття
провадження у справі.

У зв'язку з цим дії представника
позивача у вигляді систематичної
неявки у судове засідання суд відніс до
таких, що суперечать вимогам ч.3 ст. 27
ЦПК України, та розцінив їх як
зловживання стороною своїми
процесуальними правами, що призводить
до порушення розумних строків розгляду
справи.

Суд також обгрунтовано зазначив, що
статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (далі -
Конвенція) встановлено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію
Україна взяла на себе зобов'язання
гарантувати кожній особі права та
свободи, закріплені в Конвенції,
включаючи право на справедливий
судовий розгляд протягом розумного
строку.

З аналізу зазначених норм Конвенції та
практики Європейського суду
вбачається, що питання про порушення
ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із
основоположних принципів Конвенції -
принцип неприпустимості зловживання
правами, може поставати лише у
сукупності з іншою статтею Конвенції,
положення якої у конкретному випадку
дають підстави для висновку про
зловживання особою наданим їй правом.

Таким чином, факт неявки в судові
засідання представника позивача, якому
було відомо про провадження у справі та
про час і місце судових засідань, дає
підстави стверджувати про неналежне
здійснення своїх процесуальних прав і
виконання процесуальних обов'язків, що
виразилися у відсутності інтересу до
поданої до суду заяви, що в свою чергу
призвело до затягування судового
розгляду даної справи, яка тривалий час
не може бути вирішена по суті
пред'явленого позову.

Залишаючи позовну заяву без розгляду,
суд також правомірно роз'яснив
позивачу його право на повторне
звернення до суду після усунення умов,
що були підставою для залишення заяви
без розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
доводів апеляційної скарги.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
суду, доводи апеляційної скарги її не
спростовують, ухвалу постановлено у
відповідності до вимог процесуального
права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу
слід відхилити, оскаржувану ухвалу
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1
ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» відхилити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року про залишення без розгляду
позовної заяви Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення на
предмет застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

Л.Є. Виноградова

Н.А. Кононенко