АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
у 1-й інстанції: Хоменко О.Л.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючої - Кравець
В.А.,

суддів - Семенюк
Т.А., Шиманського В.Й.

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 02 жовтня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «АТТІС» ЛТД про
стягнення заборгованості з поручителя
,

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року представник
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» звернувся в суд з
позовом , в якому просив стягнути з
відповідача, як поручителя по
Кредитному договору № 135/08 від 12.05.08 р. ,
заборгованість у розмірі 1 462 178,44
доларів США., оскільки умови договору
по сплаті кредитних коштів боржником
не виконуються.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
представник банку подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення та постановити нове, яким
позов задовольнити , посилаючись на те,
що рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вказує на те, що суд не дав належної
оцінки тим обставинам, що кредитор
звертався до боржника шляхом подання
позову у межах шестимісячного строку ,
а саме 16.07.2012 року, тому , на думку
апелянта, 17.07.2012 року припинилось
відрахування шестимісячного строку,
протягом якого кредитор може
пред»явити вимогу до поручителя.

В судовому засіданні
представник банку апеляційну скаргу
підтримав.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову , суд
виходив з того, що позивачем пропущено
строк звернення до суду , підстав до
поновлення якого, судом не
встановлено.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на законі.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватись
належним чином та у встановлений строк.
Одностороння відмова від виконання
зобов'язань не допускається.

Статтями 553 та 554 ЦК України
передбачено, що поручитель поручається
перед кредитором боржника за виконання
ним свого обов'язку, відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За змістом указаних норм
матеріального права поручитель, хоча і
пов'язаний з боржником певними
зобов'язальними відносинами, але є
самостійним суб'єктом у відносинах із
кредитором. Поручитель, зокрема, має
право висувати заперечення проти
кредитора і в тому разі, коли боржник
від них відмовився або визнав свій борг
(ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Згідно до ст.1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу.

Судом встановлено, що 12.05.2008 року між
ВАТ «Універсал Банк», правонаступником
якого є позивач, та третьою особою було
укладено кредитний договір №134/08,
відповідно до якого банк зобов'язався
надати позичальнику, а позичальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит, що дорівнює 1400000 доларів США у
порядку та на умовах, визначених цим
договором. Пунктом 1.2.2 договору в
редакції додаткової угоди №5
встановлено строк повернення кредиту
не пізніше 11.05.2013 року.

Для забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
12.05.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір
поруки № 811-1/134/08, відповідно до якого
відповідач поручився перед позивачем
за виконання зобов'язання третьою
особою.

Частина четверта статті 559 ЦК України
передбачає три випадки поруки (перше
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України); протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання, якщо кредитор
не пред'явить вимоги до поручителя
(друге речення частини четвертої
статті 559 ЦК України); протягом одного
року від дня укладення договору поруки
(якщо строк основного зобов'язання не
встановлено або встановлено моментом
пред'явлення вимоги), якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя (третє
речення частини четвертої статті 559 ЦК
України).

Результат аналізу зазначеної норми
права дає підстави для висновку про те,
що строк дії поруки (будь-який із
зазначених у частині четвертій статті
559 ЦК України) не є строком захисту
порушеного права, а є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку
(який є преклюзивним) жодних дій щодо
реалізації свого права за договором
поруки, зокрема й застосування судових
заходів захисту свого права (шляхом
пред'явлення позову), кредитор вчиняти
не може.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні частини четвертої
статті 559 ЦК України словосполучення
«пред'явлення вимоги» до поручителя
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання як умови чинності поруки
слід розуміти як пред«явлення
кредитором у встановленому законом
порядку протягом зазначеного строку
саме позовної, а не будь-якої іншої
вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не
виключає можливості пред'явлення
кредитором до поручителя іншої
письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Виходячи з наведеного вище, суд дійшов
вірного висновку про відмову у
задоволенні позову у зв»язку з
пропуском строку , оскільки строк дії
поруки є строком існування
суб'єктивного права кредитора й
суб'єктивного обов'язку поручителя,
після закінчення якого вони
припиняються.

Наразі, виходячи з положень ст..559 ЦК
України, кредитор може звернутися з
вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

В судовому засіданні встановлено, що
строк виконання зобов'язання за
кредитним договором настав 11 травня 2013
року.

У зв'язку з неналежним виконанням
третьою особою зобов'язань за
кредитним договором, позивач
скористався своїм правом вимоги
дострокового повернення кредиту,
пред'явивши 19.07.2012 року до суду позов
про стягнення заборгованості з
поручителя.

Однак, ухвалою Голосіївського
районного суду м.Києва від 28.05.2013 року,
яка є чинною, позов було залишено без
розгляду у зв»язку з неявкою належно
повідомленого позивача.

Таким чином, подання позову ,
залишеного без розгляду з підстав
неявки позивача в судове засідання , за
яким не приймалося рішення по суті
спору, не може розглядатися як
звернення протягом строку дії поруки,
а тому колегія дійшла висновку, що
подання позову у даній справі 15.11.2013
року відбулося поза межами
шестимісячного строку , що відповідно
до ч.4 ст..559 ЦК України є підставою до
відмови у його задоволенні.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
, підстав до його скасування колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308 ,313,314,315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк»- відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 02 жовтня 2014 року у
справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Судді: