22-ц/775/1452/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Аксьоненко
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока
суддів -
Гаврилової Г.Л., Баркової Л.Л.,
при секретарі - Одінцові
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Юнівес», ОСОБА_3 про
стягнення страхового відшкодування та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Юнівес» на рішення
Волноваського районного суду
Донецької області від 24 червня 2014 року,-
11 березня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з даним позовом до відповідачів та
просила стягнути з Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Юнівес» (далі за текстом ПрАТ
«СК «Юнівес») страхове відшкодування в
в сумі 5000 грн., франшизу в розмірі 1000
грн., а також за рахунок обох
відповідачів відшкодувати витрати по
оплаті судового збору (а.с.2-4).
В обґрунтування позовних вимог
посилалась на те, що внаслідок
дорожньо-транспортної події, яка
відбулася 11.12.2013 року о 18.00 годині в
селі Миколаївка Волноваського району
Донецької області на перехресті вулиць
Кірова та Леніна з вини водія ОСОБА_3, що
керував транспортним засобом «Джилі
СК» д/н НОМЕР_1, належним ОСОБА_5, був
технічно пошкоджений належний їй
автомобіль «ВАЗ 2121» д/н НОМЕР_2.
Відповідальність ОСОБА_3 застрахована
ПрАТ «СК «Юнівес», тому вона звернулась
до страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування, де
їй повідомили, що розмір відшкодування
становить 5000грн., але письмового
розрахунку на її вимогу не надали.
З таким розміром відшкодування вона не
погодилась, провела незалежну
експертну оцінку. Згідно висновку
автотоварознавчого дослідження від
25.02.2014 року розмір завданої їй
матеріальної шкоди складає 18 265,81 грн.
Тому, вважає, що страхова компанія має
їй сплатити страхове відшкодування в
1000 грн. повинен відшкодувати ОСОБА_3, як
вина особа у вчиненні ДТП.
Також вважає, що внаслідок ДТП їй було
завдано моральну шкоду, яка полягає у
душевних стражданнях, яких вона
зазнала у зв'язку з пошкодженням її
майна. Моральну шкоду оцінює в 5000грн. та
просила стягнути з ОСОБА_3
В ході розгляду справи позивачка
подала заяву про зменшення позовних
суму сплаченого страхового
відшкодування 7637,18грн. (а.с.86).
Рішенням Волноваського районного суду
Донецької області від 24 червня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_2 задоволено
частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«ЮНІВЕС» на користь ОСОБА_2 майнову
шкоду в розмірі 15628 (п'ятнадцять тисяч
шістсот двадцять вісім) гривень 66
(шістдесят шість) копійок та судовий
збір в сумі 228,95 (двісті двадцять вісім)
гривень дев'яносто п'ять копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
франшизу у сумі 1000 (одну тисячу) гривень
та судовий збір в сумі 14 (чотирнадцять)
гривень 65 (шістдесят п'ять) копійок.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду,
відповідач ПрАТ «СК «Юнівес» в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення суду в частині стягнення з ПрАТ
«СК «Юнівес» матеріальної шкоди та
судового збору, посилаючись на
необґрунтованість висновків суду,
порушення норм матеріального та
процесуального права. Зазначає, що суд
необґрунтовано в основу рішення про
стягнення матеріальної шкоди з
страхової компанії поклав висновок
автотоварознавчого дослідження №18/14-02
від 25.02.2014 року, пославшись на
помилковість застосування експертом
ОСОБА_6 у висновку №04/01 від 06.01.2014 року
коефіцієнту фізичного зносу при
визначені розміру матеріальної шкоди,
оскільки такий висновок суду не
ґрунтується на вимогах пунктів 7.38-7.39
Методики товарознавчої експертизи і
оцінки колісних транспортних засобів.
Суд не дав належної оцінки тим
обставинам, що страхова компанія у
відповідності з положеннями Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» виконала всі зобов'язання та
на підставі висновку експерта №04/01 від
06.01.2014 року у встановлені законом
строки правильно визначила і виплатила
позивачці розмір страхового
відшкодування.

Позивачка ОСОБА_2, її представники,
представник ПрАТ «СК «Юнівес»,
відповідач ОСОБА_3 та його представник
в судове засідання повторно не
з'явилися, про час та місце судового
засідання були повідомлені належним
чином, що підтверджується поштовими
повідомленнями про вручення судового
виклику рекомендованим листом з
повідомленням про вручення а також
телефонограмами, зареєстрованими у
встановленому порядку в журналі
телефонограм, витяги з якого долучені
до матеріалів справи. Представник ПрАТ
«СК «Юнівес» та відповідач ОСОБА_3
подали до суду письмові заяви про
розгляд справи у їх відсутності. Інші
особи, що брали участь у справі, про
причини своєї неявки суду не
повідомили, ніяких заяв не подали. З
огляду на наведене, виходячи з положень
ст.305 ЦПК України, враховуючи, що
встановлений законом строк
апеляційного розгляду справи
закінчився, колегія суддів дійшла до
висновку про розгляд справи у
відсутності зазначених осіб без
фіксації судового засідання
технічними засобами фіксації згідно
вимог ч.1 ст.197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

У відповідності зі ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться у
п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду
України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку», у разі
якщо апеляційна скарга подана на
рішення щодо частини вирішених вимог,
суд апеляційної інстанції відповідно
до принципу диспозитивності не має
права робити висновки щодо не
оскаржуваної частини рішення ні в
мотивувальній, ні в резолютивній
частині судового рішення.

Як вбачається зі справи, ПрАТ «СК
«Юнівес» оскаржує рішення суду в
частині стягнення матеріальної шкоди
та судового збору зі страхової
компанії. Тому відповідно до вимог ст.303
ЦПК України апеляційний суд перевіряє
рішення суду першої інстанції в межах
апеляційного оскарження в даній
частині, а в частині вимог до ОСОБА_3
рішення суду не перевіряє, оскільки в
цій частині рішення ніким не
оскаржується.

Згідно вимог ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, а також розгляд і вирішення
справи неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
що викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
рішення не тим суддею, який розглянув
справу.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 11.12.2013 року о 18.00
годині в селі Миколаївка Волноваського
району Донецької області на перехресті
вулиць Кірова та Леніна відбулася
дорожньо-транспортна пригода за участю
водія ОСОБА_3, який керував
транспортним засобом Geely CК, д/н НОМЕР_1,
що належить ОСОБА_5, та, перетинаючи
перехрестя, не надав перевагу в русі
автомобілю «ВАЗ 2121», д/н НОМЕР_2, який
належить на праві власності ОСОБА_2, під
управлінням водія ОСОБА_7, що рухався
праворуч, внаслідок чого сталося
зіткнення, яке призвело до механічних
пошкоджень обох транспортних засобів.

Постановою Волноваського районного
суду Донецької області від 10.01.2014 року
ОСОБА_3 по даному факту ДТП визнаний
винним у скоєнні адміністративного
правопорушення, передбаченого статтею
124 КУпАП та притягнутий до
адміністративної відповідальності
(а.с.5).

24.08.2013 року було укладено договір
(поліс) обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів № АС/6310624, яким було
забезпечено транспортний засіб - Geely CК
1.5, д/н НОМЕР_1. Строк дії договору до
23.08.2014 року включно. Ліміт
відповідальності за шкоду завдану
майну встановлено в розмірі 50000грн.,
розмір франшизи - 1000грн. (а.с.30).

Відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження
спеціаліста №18/14-02 від 25.02.2014 року
вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику автомобіля ВАЗ 212140-120-40, д/н
НОМЕР_2, на момент проведення
дослідження становить 18265,81грн. (а.с.8-25).

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 04/01
від 06.01.2014 року про встановлення
вартості відновлювального ремонту
транспортного засобу, що проводив
спеціаліст-автотоварознавець ОСОБА_6,
вартість відновлювального ремонту
автомобіля ВАЗ 212140-120-40, д/н НОМЕР_2 на
момент проведення дослідження
становить 8637,18 грн. з урахуванням
фізичного зносу (а.с.51зворот-59).

Відповідно до страхового акту №
ГО-1065/ДО1 від 01.04.2014 року ПрАТ «СК
«Юнівес» по даній страховій події за
вирахуванням франшизи в сумі 1000грн.
була визначена до виплати сума
страхового відшкодування в розмірі
7637,18грн., яка була сплачена платіжним
дорученням № 372 від 01.04.2014 року (а.с.49,61).

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив з того, що,
оскільки належний позивачці
автомобіль був технічно пошкоджений
внаслідок винних дій водія ОСОБА_3, який
керував забезпеченим транспортним
засобом та своєчасно повідомив
страховика про настання страхового
випадку, ПрАТ «СК «Юнівес» зобов'язана
виплати позивачці страхове
відшкодування матеріальної шкоди у
розмірі вартості відновлювального
ремонту за вирахуванням франшизи, яка
підлягає відшкодуванню винною особою.
Визаначючи розмір страхового
відшкодування, суд виходив з того, що
цей розмір підлягає нарахуванню
відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження №18/14/-02
від 25.02.2014 року за вирахуванням суми
франшизи, посилаючись на те, що даний
висновок є обґрунтованим, дослідження
проведено експертом автоварознавцем з
більшим стажем експертної діяльності і
розмір матеріальної шкоди правильно
визначено без врахування фізичного
зносу транспортного засобу відповідно
до п.7.38 Методики товарознавчої
експертизи і оцінки колісних
транспортних засобів. Висновок
експертного автотоварознавчого
дослідження №04/01 від 06.01.2014 року, на
підставі якого страховою компанією
було визначено розмір страхового
відшкодування та виплачено позивачці у
відшкодування матеріальної шкоди в
сумі 7637,18грн., суд до уваги не прийняв,
посилаючись на те, що цей висновок
проведено спеціалістом, який має
менший досвід роботи в галузі
проведення автотоварознавчих
експертиз та, що ним неправильно
застосовано процент фізичного зносу.

Колегія суддів не може не погодитись с
висновками суду першої інстанції про
неправильність визначення страховою
компанією розміру страхового
відшкодування на підставі висновку
експертного автотоварознавчого
дослідження №04/01 від 06.01.2014 року,
оскільки цей висновок суду відповідає
обставинам справи і ґрунтується на
вимогах закону.

Так, відповідно до п.22.1 ст.22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання страхового
випадку страховик у межах страхових
сум, зазначених у страховому полісі,
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 вказаного Закону у
зв'язку з пошкодженням транспортного
засобу відшкодовуються витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
фізичного зносу у порядку,
встановленому законодавством.

Відповідно до п.7.38 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 (з
наступними змінами та доповненнями),
коефіцієнт фізичного зносу
приймається таким, що дорівнює нулю для
нових складників та для складників КТЗ,
строк експлуатації яких не перевищує: 5
років - для легкових КТЗ виробництва
країн СНД; 7 років - для інших легкових
КТЗ.

Зі справи вбачається, що належний
позивачці автомобіль «ВАЗ 2121», д/н
НОМЕР_2, був технічно пошкоджений
внаслідок дорожньо-транспортної події,
що відбулася 11.12.2013 року з вини водія
ОСОБА_3, який керував забезпеченим
транспортним засобом та по даному
факту ДТП був притягнутий до
адміністративної відповідальності
постановою суду.

17.02.2014 року позивачка звернулась до
ПрАТ «СК «Юнівес» із заявою про
відшкодування шкоди, зазначивши
орієнтовний розмір шкоди 21629, на
підтвердження якого долучила
рахунок-фактуру від 27.12.2013 року.

Не погодившись з висновками щодо
визначення розміру страхового
відшкодування позивачка в Центрі
незалежних експертиз замовила
автотоварознавче дослідження, після
проведення якого 24.03.2014 року звернулась
до страхової компанії із заявою про
виплату страхового відшкодування у
розмірі 18323,37грн. з додатком висновку
автотоварознавчого дослідження №18/14-02
від 25.02.2014 року та рахунку-фактури на
проведення відновлювального ремонту
(а.с.50,79-81). Визначаючи розмір страхового
відшкодування, що підлягає виплаті
позивачці на відшкодування
матеріальної шкоди, страхова компанія
надані позивачкою додатково документи
щодо вартості відновлювального
ремонту до уваги не прийняла, провела
нарахування страхового відшкодування
на підставі висновку експертного
дослідження №04/01 від 06.01.2014 року в сумі
7637,18грн., які перерахувала на користь
позивачки платіжним дорученням від
01.04.2014 року, з чим позивачка не
погодилась. Дані обставини не
оспорювались сторонами.

Зі справи також вбачається, що належний
на праві власності ОСОБА_2 автомобіль
ВАЗ 212140-120-40, д/н НОМЕР_2, номер кузова
НОМЕР_3, є 2011 року випуску, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію від 03.04.2012 року (а.с.6-7).

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 04/01
від 06.01.2014 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
ВАЗ 212140-120-40, д/н НОМЕР_2, на момент
проведення дослідження становить 8637,18
грн. з урахуванням фізичного зносу
(а.с.51зворот -59).

Як вбачається зі змісту даного
висновку експертного
автотоварознавчого дослідження, у
розділі «визначення дати виготовлення
дорожнього транспортного засобу»
даного висновку зазначено, що з
урахуванням аналізу ідентифікаційного
номера та реєстраційних документів
спеціаліст автотоварознавець визнав
необхідним прийняти датою випуску
автомобіля 01.01.2005 року. В подальшому в
результаті огляду транспортного
засобу, аналізу даних, наявних в його
ідентифікаційному номері та
реєстраційних документах,
спеціалістом встановлено, що роком
випуску автомобіля згідно свідоцтва
про реєстрацію є 2010 рік, датою
виготовлення транспортного засобу
приймається 01.01.2013 року, строк
експлуатації визначено 1.222. Показник
спідометра становить 45154км,
нормативний пробіг -23819км. В розділі
«Розрахунок величини втрати товарної
вартості (ВТВ)» зазначено, що строк
експлуатації перевищує 7 років. В
розділі «Визначення вартості
колісного транспортного засобу»
зазначено, що вартість
відновлювального ремонту з
урахуванням фізичного зносу КТЗ
становить 0. При визначені розміру
матеріальної шкоди коефіцієнт
фізичного зносу деталей автомобіля
визначений 0,33.

Наведене свідчить про наявність
суперечностей в дослідницькій частині
висновку щодо року випуску автомобіля,
строку його експлуатації, що впливає на
правильність вирішення питання щодо
визначення проценту фізичного зносу
транспортного засобу, а, відповідно, і
розміру завданої позивачці внаслідок
ДТП матеріальної шкоди.

Крім того, як вбачається з додатку до
протоколу про адміністративне
правопорушення від 11.12.2013 року,
складеного ДПС ВДАІ Волноваського РВ
ГМВС України в Донецькій області за
участю водіїв транспортних засобів та
понятих, внаслідок ДТП, що відбулося
11.12.2013 року, в автомобілі позивачки
виявлені наступні пошкодження: розбиті
решітка радіатора, передній бампер,
деформований передній капот, переднє
ліве крило, ліва фара, декоративна
захисна решітка передньої частини
автомобіля (справа №221/6528/13-п а.с.4,9,23).

При визначені вартості
відновлювального ремонту та розміру
матеріальної шкоди спеціалістом
автотоварознавцем будь-які
відновлювально-ремонтні роботи щодо
лівої передньої фари не враховані, про
що свідчить відсутність таких даних в
калькуляції вартості ремонту, на
підставі яких зроблено висновки
спеціалістом про розмір матеріальної
шкоди, а також даних про пошкодження
фари в акті огляду автомобіля
здійсненого представником експертної
компанії 20.12.2013 року, який провів огляд
автомобіля у відсутності власника
автомобіля, представника страхової
компанії, учасників ДТП та зазначив, що
в процесі розбори/ремонту
транспортного засобу можуть бути
виявлені інші пошкодження, які не
відображені в даному акті (а.с.57-59).

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно не прийняв доказом на
підтвердження розміру завданої
позивачці матеріальної шкоди даний
висновок експертного дослідження від
06.01.2014 року, оскільки в ньому наведені
неповні, суперечливі дані, у зв'язку з
чим цей висновок не може бути визнаний
обґрунтованим, у зв'язку з чим рішення
страхової компанії про визначення
розміру страхового відшкодування на
підставі цього висновку не може бути
визнане правильним.

Відповідно до висновку
автотоварознавчого дослідження
спеціаліста №18/14-02 від 25.02.2014 року
вартість матеріальної шкоди, завданої
власнику автомобіля ВАЗ 212140-120-40, д/н
НОМЕР_2, на момент проведення
дослідження становить 18265,81грн. з
урахуванням проценту фізичного зносу
рівного нулю (а.с.8-25).

Колегія суддів також вважає, що суд
першої інстанції правильно для
визначення розміру завданої позивачці
матеріальної шкоди прийняв доказом
висновок автотоварознавчого
дослідження спеціаліста №18/14-02 від
25.02.2014 року, оскільки цей висновок
складений у відповідності з вимогами
Методики товарознавчої експертизи та
оцінки колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092 (з
наступними змінами та доповненнями), в
ньому наведені повні та послідовні
дані щодо характеристики
транспортного засобу, виявлених у
ньому пошкоджень внаслідок ДТП,
висновки щодо вартості
відновлювального ремонту та завданої
позивачці матеріальної шкоди
достатньо повно мотивовані, в тому
числі і висновки щодо застосування
проценту фізичного зносу
транспортного засобу рівного нулю з
урахуванням того, що строк
експлуатації автомобіля виробництва
країн СНД не перевищує 5 років. Крім
того, даний висновок щодо розміру
завданої позивачці матеріальної шкоди
в сумі 18265,81грн. співпадає з даними,
наведеними в рахунку-фактури від 26.02.2014
року, акті передачі-приймання
виконаних робіт від 02.04.2014 року (а.с.80-82)
щодо переліку
ремонтно-відновлювальних робіт та
відповідними квитанціями, платіжним
дорученням про понесені позивачкою
витрати на проведення
відновлювального ремонту пошкодженого
транспортного засобу.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитись з рішенням суду в частині
розміру матеріальної шкоди, стягнутої
з страхової компанії на користь
позивачки.

Як вбачається зі справи, згідно
висновку автотоварознавчого
дослідження спеціаліста №18/14-02 від
25.02.2014 року вартість матеріальної
шкоди, завданої власнику автомобіля
ВАЗ 212140-120-40, д/н НОМЕР_2, на момент
проведення дослідження становить
18265,81грн. (а.с.8-25).

Відповідно до страхового акту №
ГО-1065/ДО1 від 01.04.2014 року ПрАТ «СК
«Юнівес» по даній страховій події за
вирахуванням франшизи в сумі 1000грн.
була визначена до виплати сума
страхового відшкодування в розмірі
7637,18грн., яка була сплачена платіжним
дорученням № 372 від 01.04.2014 року (а.с.49,61).

Таким чином, сума страхового
відшкодування матеріальної шкоди, яка
підлягає стягненню з страхової
компанії на користь позивачки,
становить 9628,63грн. (18265,81грн.-1000грн.-
7637,18грн.).

Однак, визначаючи розмір страхового
відшкодування матеріальної шкоди, що
підлягає стягненню з страхової
компанії на користь позивачки, суд
першої інстанції помилково виходив не
із різниці визначеної вартості
відновлювального ремонту за
вирахуванням франшизи та сплаченої
відповідачем суми, а із зазначеної в
заяві представника позивачки про
зменшення позовних вимог суми
матеріальної шкоди, що становить
23265,81грн., та виплаченої позивачці суми,
що призвело до помилкового стягнення з
страхової компанії на користь
позивачки матеріальної шкоди у розмірі
15628,63грн.

З огляду на наведене, рішення суду в
частині стягнення з ПрАТ «СК «Юнівес»
на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди
підлягає зміні та з страхової компанії
на користь позивачки підлягає
стягненню страхове відшкодування
матеріальної шкоди у розмірі 9628,63грн.

Підстав для зміни чи скасування
рішення суду в іншій частині колегія
суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції, не приймаючи
доказом висновок експертного
дослідження від 06.01.2014 року, залишив
поза увагою вимоги п.7.39 Методики
товарознавчої експертизи і оцінки
колісних транспортних засобів,
відповідно до вимог якого розмір
відшкодування матеріальної шкоди
підлягає зменшенню з урахуванням
фізичного зносу транспортного засобу,
є безпідставними.

Так, згідно п.7.39 Методики товарознавчої
експертизи та оцінки колісних
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України,
Фонду державного майна України від
24.11.2003 року №142/5/2092 (з наступними
змінами та доповненнями) винятком
стосовно використання зазначених
вимог є: а) якщо КТЗ експлуатується в
інтенсивному режимі (фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний); б) якщо складові частини
кузова, кабіни, рами відновлювалися
ремонтом або вони мають корозійні
руйнування чи пошкодження у вигляді
деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося
в умовах, визначених у пункті 4 таблиці
4.1 додатка 4 (автомобіль легковий
експлуатувався в режимі таксі, що
передбачає надання послуг з
перевезення пасажирів та їх багажу в
індивідуальному порядку; автомобілі
легкові та автобуси спеціального
призначення; КТЗ застосовувався поза
дорогами загального користування не
менше 30% пробігу).

Зі справи вбачається, що фактичний
пробіг автомобіля позивачки перевищує
нормативний пробіг, однак, у висновках
автотоварознавчих досліджень від
06.01.2014 року та від 25.02.2014 року не
встановлено, що фактичний пробіг
щонайменше вдвічі більший за
нормативний і такі дані у справі
відсутні. В матеріалах справи також
відсутні будь-які докази, які б
свідчили наявність пошкоджень
транспортного засобу, проведення
ремонтних робіт до
дорожньо-транспортної пригоди, що є
страховим випадком, а також обставини,
передбачені в пункті 4 таблиці 4.1
додатка 4 до Методики. Таких обставин не
наведено в апеляційній скарзі та не
надано доказів апеляційному суду.

Ні в суді першої інстанції, ні в
апеляційному суді сторони та їх
представники не заявляли клопотання
про призначення судової
автотоварознавчої експертизи. Не
наведено такого клопотання і в
апеляційній скарзі ПрАТ «СК «Юнівес».
На неодноразові виклики до суду
представник ПрАТ «СК «Юнівес» в судове
засідання не з'явився, подаючи заяви
про розгляд справи у його відсутності,
ніяких додаткових доказів не надав.

З огляду на наведене, виходячи з того,
що ніяких нових обставин, які не були
предметом дослідження в суді першої
інстанції, не наведено та нових доказів
апеляційному суду не надано, у колегії
апеляційного суду відсутні підстави
для проведення переоцінки висновків
автотоварознавчих досліджень №04/01 від
06.01.2014 року та №18/14-02 від 25.02.2014 року,
проведеної судом першої інстанції.

Таким чином, переглядаючи справу
відповідно до вимог ст.303 ЦПК України в
межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
зміну рішення суду в частині стягнення
з ПрАТ «СК «Юнівес» матеріальної шкоди
та залишення без зміни рішення суду в
решті частини рішення, у зв'язку з чим
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Юнівес» задовольнити
частково.

Рішення Волноваського районного суду
Донецької області від 24 червня 2014 року
в частині стягнення майнової шкоди з
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Юнівес» змінити.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Юнівес» на користь ОСОБА_2 у
відшкодування майнової шкоди 9628
(дев'ять тисяч шістсот двадцять вісім)
гривень 63 копійок.

В решті частини рішення суду залишити
без зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.