Справа №173/2433/14-ц
Провадження №2/173/1338/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у складі
головуючого судді Шевченко О.Ю. при
секретарі судового засідання
Демяненко С.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до Водянської сільської ради про
визнання права власності, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмету спору: державний
нотаріус Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори,
комунальне підприємство
«Верхньодніпровське БТІ»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
Водянської сільської ради про визнання
права власності. В обґрунтування
позовних вимог зазначено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача -
ОСОБА_3. На день смерті батька
залишилось спадкове майно - житловий
будинок садибного типу з
господарськими спорудами та будівлями
по АДРЕСА_1. Після смерті батька позивач
звернувся до нотаріуса для отримання
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, проте у видачі свідоцтва
йому було відмовлено у зв'язку з
відсутністю право встановлюючи
документів на будинок. Чому документи
на будинок відсутні позивачу не відомо.
Разом з тим позивач зазначає, що
будівництво житлового будинку було
закінчено в 1954 році. Рішенням
Верхньодніпровської районної ради №
14/4 «Про оформлення права власності на
будинок за ОСОБА_3 було визнано право
власності на жилий будинок по АДРЕСА_2.
На підставі рішення Водянської
сільської ради № 323-29/V від 22 липня 2010
року було змінено нумерацію будинків
та будинок АДРЕСА_2 було змінено на буд.
№ 56. На підставі вищевикладеного
позивач просив суд визнати за ним право
власності на будинок по АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом
після смерті ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив суд
задовольнити заявлені позовні вимоги.
Суду пояснив, що йому не відомо, чому
батько не оформив право власності на
будинок. За його замовленням було
виготовлено технічний паспорт на
будинок. Він є спадкоємцем за
заповітом. Мати, яка має право на
обов'язкову частку у спадковому майні,
від прийняття спадщини відмовилась,
про що подала нотаріусу відповідну
заяву.

Представники відповідача та
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору,
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином. Відповідач та третя
особа, державний нотаріус
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори, подали заяви про
розгляд справи без їх участі.
Відповідач позов визнав.

Суд, вислухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
та оцінивши докази в їх сукупності,
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько
позивача ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.13) та
свідоцтвом про народження ОСОБА_1
НОМЕР_3 (а.с.11).

Після смерті батька залишилось
спадкове майно, в тому числі житловий
будинок по АДРЕСА_1.

Згідно з довідкою комунального
підприємства «Верхньодніпровське БТІ»
від 22 жовтня 2014 року право власності на
житловий будинок по АДРЕСА_1 не
оформлялось (а.с.46).

Разом з тим судом встановлено, що
рішенням виконавчого комітету
Верхньодніпровської районної ради №
14/4 від 22 січня 1988 року було визнано
право власності на житлові будинки
громадян Водянської сільської ради
відповідно до переліку, в тому числі за
ОСОБА_3 (а.с.7-8).

Рішенням Водянської сільської
ради від 22 липня 2010 року № 323-29/ V було
уточнено назву вулиць та нумерацію
будинків в населених пунктах
Водянської сільської ради та будинок
АДРЕСА_2 було змінено на будинок № 56
(а.с.9).

Відповідно до п. 16 додатку № 1
Інструкції про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР
від 31 січня 1966 року свідоцтва про право
власності на будинки (домоволодіння),
які видані виконкомами місцевих Рад
депутатів трудящих або органами
комунального господарства на підставі
рішень виконкомів є
правовстановлюючими документами, на
підставі яких проводиться реєстрація
будинків.

Згідно з п. 4 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від 31
січня 1966 року реєстрації підлягають
всі будинки і домоволодіння в межах
міст і селищ міського типу УРСР, що
належать місцевим Радам депутатів
трудящих, державним, кооперативним і
громадським установам, підприємствам
і організаціям, а також ті будинки і
домоволодіння, які належать
громадянам на праві особистої
власності. Будинки, що підлягають
реєстрації, повинні бути закінчені
будівництвом і прийняті в
експлуатацію за актом, затвердженим
виконкомом місцевої Ради депутатів
трудящих. Виникнення права власності
згідно з даною Інструкцією не залежало
від державної реєстрації.

Відповідно до п. 3.1 наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 24 червня 2011
року № 91 «Про затвердження Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків I та II категорій складності,
які збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів та правил,
зокрема для потреб державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно, є технічний паспорт, складений
за результатами технічної
інвентаризації.

Отже, судом встановлено, що
рішенням виконкому
Верхньодніпровської районної ради
право власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 було визнано за ОСОБА_3, проте з
невідомих суду причин ОСОБА_3 не
зареєстрував право власності в органах
БТІ та не отримав свідоцтво про право
власності.

У відповідності до вимог чинного
законодавства житловий будинок по
АДРЕСА_1 є таким, що відповідає вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів та правил, що
підтверджується складеним технічним
паспортом за результатами технічної
інвентаризації від 6 жовтня 2014 року
(а.с.3-6).

Таким чином, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_3 фактично був
власником будинку садибного типу по
АДРЕСА_1.

За життя, 13 червня 2003 року, ОСОБА_3
склав заповіт, яким житловий будинок в
с.Діденкове заповів своєму сину -
ОСОБА_1 (а.с.11). Згідно з витягом зі
спадкового реєстру від 3 лютого 2010 року
даний заповіт не змінювався та не
скасовувався (а.с.28-29).

На момент смерті ОСОБА_3 проживав
разом зі своєю непрацездатною дружиною
- ОСОБА_4, що підтверджується довідкою
Водянської сільської ради від 2
листопада 2009 року (а.с.37). Разом з тим
ОСОБА_4 1 лютого 2010 року подала
нотаріусу заяву про відмову від
обов'язкової частки у спадщині (а.с.32).

Інших непрацездатних, неповнолітніх,
недієздатних спадкоємців після смерті
ОСОБА_3 судом не встановлено.

Таким чином єдиним спадкоємцем, що має
право на спадкування житлового будинку
садибного типу по АДРЕСА_1 після смерті
ОСОБА_3 є ОСОБА_1, який прийняв спадщину
шляхом постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, що підтверджується відміткою
в паспорті про місце реєстрації
позивача (а.с.10).

У зв'язку з відсутністю належним чином
оформлених правовстановлюючих
документів на будинок нотаріус
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори відмовила ОСОБА_1
у видачі свідоцтва про право на
спадщину на житловий будинок (а.с.17).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218
Цивільного кодексу України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки судом встановлено, що на день
смерті ОСОБА_3 мав у власності житловий
будинок садибного типу по АДРЕСА_1,
проте не оформив право власності у
встановленому законом порядку, ОСОБА_1
прийняв спадщину у відповідності до ч. 3
ст. 1268 Цивільного кодексу України, суд
вважає, що до позивача перейшло право
власності на житловий будинок
садибного типу по АДРЕСА_1, а тому
заявлені позовні вимоги є законними та
обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 1216, 1218, 1268 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Водянської сільської
ради про визнання права власності -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1),
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
житловий будинок садибного типу по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.Ю.Шевченко