АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7744/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В.В. Доповідач - Куценко Т.Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

03 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційними
скаргами

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 листопада 2014 року, по справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
повернення коштів та 3% річних,
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про зобов'язання вчинити певні дії, та
позовом третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 у березні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
грошових коштів у сумі 30000 грн., трьох
відсотків річних за користування
кредитом у сумі 2700 грн. та судових
витрат по справі /а.с. 3-5, 36-38, 99-101/.

У травні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 про зобов'язання
передати належне йому на праві
власності туристичне судно, та
оригінали правовстановлюючих та
реєстраційних документів на судно /а.с.
48-50/.

ОСОБА_3 у травні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа
ОСОБА_2 про стягнення 30000 грн. /а.с. 63-67/.

Рішенням АНД районного суду м.
Дніпропетровська від 11.11.2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 кошти в сумі 30000 грн. Позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 задоволено,
зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_4
туристичне судно «ІНФОРМАЦІЯ_1», а
також правовстановлюючі та
реєстраційні документи на нього. В
іншій частині позовних вимог було
відмовлено. Вирішено питання щодо
судових витрат /а.с. 128-132/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі, в задоволені
зустрічного позову ОСОБА_4 про
зобов'язання ОСОБА_2 повернути
туристичне судно відмовити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 137-140/.

ОСОБА_3 також звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення суду
скасувати в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з
ОСОБА_4 30000 грн., та відмови в
задоволенні цих вимог, та ухвалити
нове, яким задовольнити його позовні
вимоги про стягнення з ОСОБА_4 на його
користь 30000 грн., в іншій частині
рішення суду залишити без змін,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 157-161/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Судом встановлено, що мале туристичне
судно «ІНФОРМАЦІЯ_1», 1976 року випуску,
Росія, з двигуном підвісним «JАМАХА-30»,
30 к.с. НОМЕР_1, державний знак «НОМЕР_2»
належить на праві власності ОСОБА_4, що
підтверджується судновим білетом №
НОМЕР_3, свідоцтвом про придатність
малого судна до плавання, актом
первісного огляду малого судна /а.с. 7-11/.

05.10.2010 року ОСОБА_4 отримав за
вищевказане судно від ОСОБА_2 30000 грн.,
що підтверджується розпискою
написаною власноруч ОСОБА_4, та передав
ОСОБА_2 судно та правовстановлюючі
документи на спірне судно, що
визнається сторонами, та не підлягає
доказуванню /а.с. 6/.

Таким чином, між сторонами фактично
відбувся усний договір
купівлі-продажу.

08.10.2010 року приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу від імені ОСОБА_4
була посвідчена довіреність,
реєстровий № 2438, якою він уповноважив
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, кожного на свій
розсуд, розпоряджатися, в тому числі
керувати, здавати в оренду, позичку,
заставляти, обміняти, зняти з обліку в
РДІГДРФ у м. Дніпропетровську, продати
належне йому судно «ІНФОРМАЦІЯ_1».
Довіреність видана без права
передовіри, строком на три роки і
дійсна до 08.10.2013 року /а.с. 12/.

ОСОБА_2 посилається на те, що на протязі
2010 року до осені 2011 року він та ОСОБА_3,
який був директором підприємства на
якому він працював, по черзі
користувалися судном для відпочинку на
Дніпрі. При цьому ОСОБА_2 сплачував
транспортний збір та за місто стоянки
/а.с. 13-14/.

У листопаді 2011 року ОСОБА_2, за
пропозицію ОСОБА_3, відвіз судно на
зберігання на зимній період до
приватного володіння останнього. Після
чого ОСОБА_3 перестав спілкуватися з
ОСОБА_2 та не дає йому можливості
забрати судно.

З жовтня 2012 року по квітень 2013 року
ОСОБА_2 пропонував

ОСОБА_4 нотаріально оформити договір
купівлі-продажу малого плавучого
судна, але той відмовився, також
відмовляється і повертати гроші.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_2
просить суд зобов'язати ОСОБА_4
повернути йому безпідставно отримані
кошти в сумі 30000 грн., три відсотки
річних за користування його коштами, що
складає 2700 грн., а також понесені ним
судові витрати /а.с. 99-101/.

ОСОБА_4 позов не визнав, звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2,
третя особа ОСОБА_3 та посилаючись на
те, що він як власник малого
туристичного судна «ІНФОРМАЦІЯ_1», 1976
року випуску, Росія, з двигуном
підвісним «JАМАХА-30», 01.10.2010 року уклав в
простій письмовій формі договір
купівлі-продажу з ОСОБА_3 за 30000 грн.
ОСОБА_3, через свого партнера по бізнесу
ОСОБА_2 передав йому ці кошти, після
чого попросив дати розписку про
отримання коштів для звітності перед
ОСОБА_3, що він і зробив. Крім того, з
урахуванням того, що він є хворою
людиною, а між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 існують
конкретні домовленості, він передав
судно та документи на нього ОСОБА_2,
08.10.2010 року видав нотаріально оформлену
довіреність.

ОСОБА_4 просить суд зобов'язати ОСОБА_2
повернути належне йому судно,
оригінали правовстановлюючих та
реєстраційних документів /а.с. 48-50/.

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_2 та
посилаючись на те, що 01.10.2010 року між ним
та ОСОБА_4 було укладено в простій
письмовій формі договір купівлі
продажу спірного судна, після чого він
виїхав на відпочинок за межі України,
але через те, що ОСОБА_4 наполягав на
передачі коштів, він звернувся до
ОСОБА_2, з яким разом працював, та
попросив його взяти у сейфі на
підприємстві кошти, передати їх
продавцю та отримати розписку, яка
підтверджує факт передачі цих коштів.
Враховуючи те, що договір
купівлі-продажу між сторонами не
укладено з вини власника, судно та
документи на нього знаходяться у
ОСОБА_2, позивач просить суд стягнути з
ОСОБА_4 на його користь кошти в сумі 30000
грн. /а.с. 63-67/.

Встановивши, що сторони уклали договір
купівлі-продажу у простій письмовій
формі, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що ця угода, відповідно до
ст.ст. 220 ЦК України, ст. 215 ЦК України є
нікчемною, а тому підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення коштів в сумі 30000 грн.

Однак, з таким обгрунтуванням підстав
задоволення позовних вимог в цій
частині погодитися неможна, а тому
колегія суддів приходить до висновку
щодо необхідності зміни обґрунтування
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом. Правочин, для
якого законом не встановлена
обов'язкова письмова форма, вважається
вчиненим, якщо поведінка сторін
засвідчує їхню волю до настання
відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦК України усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню, або
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно до ст. 30 Кодексу
торгівельного мореплавства України
про будь-які зміни відомостей, що
підлягають внесенню до Державного
суднового реєстру України або Суднової
книги України, власник судна,
судновласник або фрахтувальник за
бербоут - чартером протягом двох тижнів
з дня цих змін повинен повідомити орган
реєстрації судна.

З вищенаведеного вбачається, що при
укладанні договору - купівлі
туристичного судна «ІНФОРМАЦІЯ_1»
сторони не зобов'язані були укладати
письмовий договір та нотаріально
посвідчувати його. Необхідно було
власнику судна, після отримання від
ОСОБА_2 05.10.2010 року коштів в сумі 30000 грн.,
звернутися за місцем реєстрації судна,
а саме до РД Інспекції Головного
державного реєстратора флоту в м.
Дніпропетровську для внесення змін
щодо власника судна, але ОСОБА_4 цього
не зробив.

Захищаючи свої майнові права ОСОБА_2 у
жовтні 2012 року звернувся до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3
та ОСОБА_4 про визнання права власності
на туристичне судно «ІНФОРМАЦІЯ_1»,
визнання частково недійсною
довіреність та витребування майна з
чужого незаконного володіння. У червні
2012 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічним
позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання
договору купівлі - продажу дійсним
визнання права власності, витребування
майна з чужого незаконного володіння.

З цієї позовної заяви ОСОБА_2 стало
відомо, що 01.10.2010 року між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було укладено в простій
письмовій формі договір купівлі -
продажу спірного судна /а.с. 20-21/.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 05.02.2013 року в
задоволенні позовних вимог за основним
та зустрічним позовом було відмовлено
/а.с. 15-19/.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 09.04.2013
року рішення суду залишено без змін
/а.с. 39/.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_4
суми 30000 грн. підлягають задоволенню,
так як ОСОБА_6 отримав їх без достатньої
правової підстави.

Також колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції правильно прийшов до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 про
зобов'язання ОСОБА_2 повернути
туристичне судно, а також
правовстановлюючі та реєстраційні
документи на вказане судно, також
підлягають задоволенню, так як в
судовому засіданні підтверджено факт
передачі судна та документів ОСОБА_2,
після передачі ним грошей.

Приведені в апеляційній скарзі доводи
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про те, що суд не дав
наданих ними доказів та безпідставно
відмовив у задоволенні позовних вимог
не можуть бути прийняті до уваги,
оскільки зводяться до переоцінки
доказів і незгоди з висновками суду по
їх оцінці, та особистого тлумачення
апелянтом норм матеріального та
процесуального права.

Згідно до ст. 212 ЦПК України виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Амур - Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
11 листопада 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.