У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Джуга С.Д. Боднар О.В.,

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
червня 2014 року в справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приват Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приват Банк» оскаржив в
апеляційному порядку рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 13 червня 2014
року, яким у задоволенні позову банку
відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене
рішення, як постановлене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

У судовому засіданні представник ПАТ
КБ «Приват Банк» Дурдинець Р.Ю.
апеляційну скаргу підтримала.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 лютого 2006 року
між ПАТ КБ "Приват Банк" та ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір,
відповідно до якого останній отримав
кредит в сумі 7000 гривень, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24 % на рік, з кінцевим терміном
повернення кредиту до 09 лютого 2009 року.

Однак, у встановлений кредитним
договором строк відповідач ОСОБА_1
своїх зобов'язань не виконав, а саме не
повернув кредит та не сплатив відсотки
за його користування, у зв'язку з чим
станом на 11 червня 2013 року позивачем
йому нарахована заборгованість в сумі
121459,45 грн., яка складається із
заборгованості по кредиту - 7000 грн.,
заборгованості по відсоткам за
користування кредитом - 40664,19 грн.,
заборгованості по комісії - 3255 грн. та
заборгованості по пені - 70540,26 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем пропущено строки позовної
давності.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується і
колегія суддів, оскільки такий
ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Зокрема, ст. 258 ч.2 ЦК України передбачає,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Як слідує із розрахунку
заборгованості за договором, останній
платіж, який був зарахований у
погашення відсотків в сумі 298, 54 грн.,
відповідачем ОСОБА_1 було здійснено
03.07.2006 року.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору
позичальник ОСОБА_1 зобов'язався
щомісячно в період з «21» по «28» число
кожного місяця надавати банку кошти
(щомісячний платіж) в сумі 380,86 грн. для
погашення заборгованості за кредитним
договором, що складається із
заборгованості по кредиту, відсоткам,
винагороди, комісії.

Однак, черговий платіж ОСОБА_1 в сумі
380,86 грн. з «21» по «28» серпня 2006 року
сплачено не було, а тому право позивача
на стягнення чергового щомісячного
платежу виникло 28.08.2006 року, а право на
стягнення заборгованості по кредиту,
відсотків, винагороди, комісій 09.02.2009
року, тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі, який закінчився 09.02.2012 року.

ПАТ КБ «Приват Банк» до суду з даним
позовом звернувся 08.07.2013 року, що
стверджується відміткою суду (а.с.1),
тоді як строк позовної давності сплив
ще 09.02.2012 року.

Відповідно до ст. 267 ч.ч.4, 5 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ставив питання про
застосування строків позовної
давності, а тому суд обґрунтовано
відмовив у позові через сплив строків
позовної давності.

Оскільки доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому відповідно до ст. 308 ЦПК
України апеляційну скаргу позивача
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приват Банк» - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 13
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :