Головуючий у 1 інстанції: Дячишин В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/5282/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну ОСОБА_3 на ухвалу
Франківського районного суду м. Львова
від 16 травня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_3 на дії державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області -

в с т а н
о в и л а:

оскаржуваною ухвалою відмовлено у
задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії
державного виконавця, незаконними які
вона вважала: відкриття виконавчого
провадження згідно постанови від 07.06.2013
року, опис і арешт майна від 03.09.2013 року.
Просила витребувати від державного
виконавця оригінали виконавчих
проваджень про звернення стягнення на
предмет іпотеки і зупинити ці
виконавчі провадження.

Ухвалу оскаржила ОСОБА_3 Просить її
скасувати і постановити нову ухвалу
про задоволення скарги у зв'язку з
неправильним встановленням фактичних
обставин справи, невідповідністю
висновків дійсним обставинам справи,
неправильним застосуванням норм
матеріального права. Зокрема зазначає,
що виконавчі дії ні юрисдикційно, ні
територіально не підвідомчі відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Львівській області; державний
виконавець описав не те майно, на яке
звернуто стягнення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника апелянта ОСОБА_2 на
підтримання скарги, перевіривши
матеріали справи, межі і доводи
апеляційної скарги колегія суддів не
знаходить законних підстав для її
задоволення з огляду на викладені
мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про виконавче провадження», яку
правильно застосував суд першої
інстанції, виконавчі дії провадяться
державним виконавцем за місцем
проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна.

Право вибору місця виконання між
кількома органами державної
виконавчої служби, що можуть вчиняти
виконавчі дії з виконання рішення на
території, на яку поширюються їх
функції, належить стягувачу. У даному
випадку стягувач подав виконавчий
документ для примусового виконання за
місцем проживання ОСОБА_3

Оскільки адресою проживання ОСОБА_3 -
боржника у виконавчому провадженні
(згідно виконавчого листа) є АДРЕСА_1, що
за адміністративно територіальним
поділом відноситься до Франківського
району м. Львова то відділ ПВР УДВС ГУЮ
у Львівській області повноважний
здійснювати виконавче провадження за
даними виконавчими документами. Місце
знаходження майна у м. Стрию Львівської
області у цьому випадку правового
значення не має, так як даний відділ
державної виконавчої службі вправі
проводити виконавчі дії на території
Львівської області.

Вирішуючи це питання, місцевий суд
правильно зазначив, що ОСОБА_3 не
доведено яким чином відкриття
виконавчого провадження саме відділом
ПВР УДВС ГУЮ у Львівській області
порушило її права, адже приписи Закону
України «Про виконавче провадження» є
однаковими для застосування усіма
органами Державної виконавчої служби
України і правові наслідки як
відкриття виконавчого провадження, так
і проведення виконавчих дій в усіх
випадках будуть однаковими.

Не відповідають вимогам чинного
законодавства доводи апелянта і в
частині оскарження дій державного
виконавця щодо опису майна, на яке
звернуто стягнення.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець здійснює заходи, необхідні
для своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення зазначеного у
документі на примусове виконання
рішення у спосіб та у порядку,
встановленому у виконавчому документі
та цим Законом.

Із акту опису і арешту майна від 03.09.2013
року випливає висновок, що він
складений відповідно до вказаних норм
закону, оскільки державний виконавець
описав майно боржниці у спосіб і
порядку, встановленими виконавчим
документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦПК України
скаргу може бути подано до суду у
десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав чи свобод.

Так як ОСОБА_3 подала скаргу з пропуском
зазначеного строку, про що суд вірно
зазначив в ухвалі, і не просила про його
поновлення, то суду слід було залишити
скаргу без розгляду відповідно до ст. 72
ЦПК України.

Оскільки суд розглянув скаргу по суті і
правильно знайшов її безпідставною, то
це порушення процесуального закону
колегія суддів вважає формальним і не
вбачає необхідним скасування цього
судового рішення.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст.
317 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м.
Львова від 16 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: