Справа № 137/614/14-ц
Провадження №2/149/423/14
Номер рядка звіту 54
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
04.07.2014 року Хмільницький
міськрайонний суд Вінницької області в
головуючого судді Вергелеса В. О.,
з участю секретаря Лисої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Хмільнику справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства фірма "Вікторія" про
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
приватного підприємства фірма
"Вікторія" про поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, відшкодування
Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 19 жовтня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 15 грудня 2010 року, позов задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі у ПП фірмі
"Вікторія" на посаді завідуючого
аптечним пунктом в с. Уладівка.
Зобов'язано ПП фірму "Вікторія"
нарахувати та виплатити ОСОБА_1
середній заробіток на час вимушеного
прогулу з 13 червня 2006 року до дня
поновлення на роботі.

Ухвалою колегії суддів судової палати
ВССУ з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 5 березня 2014
року рішення Літинського районного
суду Вінницької області від 19 жовтня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 15 грудня 2010
рокув частині вирішення питання про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу скасовано, справу в
цій частині передано на новий розгляд
до суду першої інстанції. В іншій
частині рішення Літинського районного
суду Вінницької області від 19 жовтня 2010
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 15 грудня 2010
року, залишено без змін.

17.04.2014 року справу прийнято до
провадження суддею Хмільницького
міськрайонного суду.

30.05.2014 року позивач ОСОБА_1 через
канцелярію суду подав уточнену
позовну заяву в якій просить стягнути з
відповідача - приватного підприємства
фірма "Вікторія" середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 13.06.2006 року по
11.10.2012 року з розрахунку відповідно до
закону, а також стягнути моральну шкоду
в розмірі 20000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з"явився. Через канцелярію суду подав
письмові пояснення та заяву, в якій
просить розглянути справу у його
відсутність, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, просив їх
задовольнити, а справу вирішити за
наявними у ній доказами, проти
винесення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач у справі приватне
підприємство фірма "Вікторія" свого
представника в судове засідання не
направило, хоча своєчасно та належним
чином повідомлялося про день, час і
місце судових засідань у справі, заяв
про відкладення розгляду справи чи
розгляд справи у відсутність
представника не подало, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами, зокрема поштовими
відправленнями, позовні вимоги не
оспорило.

Частиною 1 ст. 224 ЦПК України
передбачено, що у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений про день, час і
місце судового засідання і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи, що підстав для відкладення
розгляду справи згідно ст. 169 ЦПК
України немає, і позивач не заперечує
проти ухвалення заочного рішення, суд
здійснює заочний розгляд справи з
врахуванням вимог ст.ст. 224-225 ЦПК
України.

Як вбачається з зазначеної ухвали
ВССУз розгляду цивільних і
кримінальних справ, колегією суддів
судової палати, зроблено висновок про
те, що на а.с. 327 т. 1 наявний поданий 05
жовтня 2010 року позивачем ОСОБА_1
власний розрахунок заявлених до
стягнення сум, згідно з яким середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 13 червня 2006 року до 13
вересня 2010 року становив 17850
гривень, моральна шкода - дві тисячі
гривень. На а.с. 328 т. 1 знаходиться заява
від 6 жовтня 2010 року, відповідно до
змісту якої позивач уточнив свої
вимоги та просив поновити його на
роботі та зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 13
червня 2006 року до дня поновлення на
роботі.Проте, оскільки будь-якого
процесуального документа про
прийняття до розгляду змінених
позовних вимог матеріли справи не
містять, у суду першої інстанції не
було процесуальних підстав для
ухвалення рішення за вимогами іншими,
ніж викладені в позовній заяві.

Таким чином, так як Літинським
районним судом, рішення стосовно
позовної вимоги про стягнення
моральної шкоди, яка міститься в
позовній заяві ОСОБА_1, не ухвалено,
Хмільницький міськрайонний суд
розглядає позов як про стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу, так і в частині позовних вимог
про відшкодування моральної шкоди.

Судом встановлено наступні
факти, обставини та відповідні їм
правовідносини.

Рішенням Літинського районного суду
Вінницької області від 19 жовтня 2010
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 15 грудня 2010 року, поновлено ОСОБА_1
на роботі у ПП фірмі "Вікторія" на
посаді завідуючого аптечним пунктом в
с. Уладівка. Як вбачається з вказаного
рішення Літинського районного суду,
судом встановлено незаконність
звільнення ОСОБА_1 з займаної посади у
зв'язку з відсутністю підстав для
звільнення.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України, при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

В матеріалах цивільної справи є
довідка приватного підприємства фірма
"Вікторія" від 9.8.2006 року про середню
заробітну плату (а.с. 9 т. 1), відповідно
до якої середньоденна заробітної
платиВласійчука П.С. становила 15,61
гривень.

Проте суд критично оцінює вказану
довідку в цій частині, так як
обрахування середньоденної заробітної
плати ОСОБА_1 проведено виходячи з
нарахованої заробітної плати за
останні три місяці, хоча відповідно до
п. 2 Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
Постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, у
даному випадку, середньомісячна
заробітна плата має обчислюватися
виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата, тобто за квітень-травень 2006
року.

Виходячи з того, кількість робочих
днів за квітень-травень 2006 року
становила 44 дні, а нарахована заробітна
плата 700 гривень, то середньоденна
заробітна плата ОСОБА_1 становила 15,91
гривень.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1
звільнено з роботи 13 червня 2006 року за
власним бажанням на підставі наказу №
25 від 13.06.2006 року (а.с.6, т.1), про що було
здійснено запис в трудовій книжці. У
зв'язку з його запереченнями,
адміністрація підприємства внесла до
трудової книжки запис про визнання
попереднього запису недійсним без
видання наказу з цього приводу та від
цього ж числа видала наказ № 25 від
13.06.2006 року про його звільнення за п. 2
ст. 41 КЗпП України за недовірою з боку
власника підприємства до працівника,
який обслуговує грошові або товарні
цінності (а.с.7 т. 1). 2 жовтня 2006 року було
видано наказ № 43, яким відмінено наказ
№ 25 від 13 червня 2006 року, а ОСОБА_1
звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 41
КЗпП України з 13.06.2006 року за грубе
порушення трудових обов'язків
керівника (а.с.8 т.1).

На підставі рішення Літинського
районного суду Вінницької області від
19 жовтня 2010 року ОСОБА_1 наказом
директора приватного підприємства
фірма «Вікторія» №10 від 11.10.2012 року
поновлено на роботі 11.10.2012 року.

Відповідно до наказу директора
приватного підприємства фірма
«Вікторія» № 11 від 11.10.2012 року ОСОБА_1
12.10.2013 року звільнено з роботи за
власним бажанням.

Перевіривши матеріали цивільної
справи за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства фірма «Вікторія» про
поновлення на роботі, суд приходить до
висновку про те, що позовна заява про
поновлення на роботі ОСОБА_1
розглядається більше одного року не з
його вини.

Таким чином, на користь ОСОБА_1 з
приватного підприємства фірма
«Вікторія» необхідно стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за весь час вимушеного прогулу,
але не з 13.06.2006 року по 11.10.2012 року
відповідно до позовних вимог позивача
ОСОБА_1, а з 14.06.2006 року по 10.10.2012 рік.

Відповідно до ст. 241-1 КЗпП України
строки виникнення і припинення
трудових прав та обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями. Коли строки визначаються
днями, то їх обчислюють з дня,
наступного після того дня, з якого
починається строк. Відповідно п. 2.27
Інструкції про порядок ведення
трудових книжок працівників,
затвердженої наказом Міністерства
праці України № 58 від 29.07.1993 року, днем
звільнення вважається останній день
роботи. Таким чином, 13.06.2006 року є
останнім днем роботи перед
звільненням, а 11.10.2012 року є першим днем
роботи після поновлення на роботі, і ці
дні не можуть бути включені до днів
вимушеного прогулу.

Як вбачається з наказів по
приватному підприємству фірма
"Вікторія" (а.с. 7, 8 т. 1), трудової книжки
ОСОБА_1 (а.с. 29, т. 3), він звільнений з
роботи 13.06.2006 року, а поновлений на
роботі 11.10.2012 року.

Кількість робочих днів за період з
14.06.2006 року по 10.10.2012 року - 1580 днів (2006
рік - 142 дні; 2007 рік - 251 день; 2008 рік - 252
дні; 2009 рік - 251 день; 2010 рік - 251 день; 2011
рік - 250 днів; 2012 рік - 183 дні). Таким чином
середній заробіток ОСОБА_1 за вказаний
період вимушеного прогулу становить
25137,80 гривень (15,91 гривень х 1580 днів =
25137,80 гривень).

Позивачем у справі ОСОБА_1 заявлено
вимогу про стягнення з відповідача -
приватного підприємства фірма
"Вікторія" моральної шкоди, яка ним
визначена у розмірі 20000 гривень. Свої
позовні вимоги в цій частині позову він
мотивує тим, що заподіяна йому
відповідачем моральна шкода полягає в
тому, що відповідачем у справі
тривалий час на протязі майже 8 років
продовжують порушуватися його трудові
права. Відповідач свідомо та навмисно
чинить перешкоди у виплаті середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
свідомо та навмисно з порушенням
трудового законодавства звільнив його
з роботи, на протязі 6 років не
поновлював його на роботі, фактично
зруйнувавши йому звичний спосіб життя,
завдавши йому моральних страждань і
фактично знущається з нього на протязі
всіх цих років. Вважає, що заподіяна
йому моральна шкода є дуже значною, але
її відшкодування в розмірі 20000 гривень,
хоч якось компенсує заподіянні йому
моральні страждання та душевний біль.

Статтею 55 Конституції України,
гарантовано, що права і свободи людини
і громадянина захищаються судом, а в
разі їх порушення кожна особа має
право на належний судовий захист та
повне відшкодування заподіяної шкоди,
в тому числі і моральної. Це право
також гарантується Конвенцією про
захист прав людини і основоположних
свобод, яка ратифікована Україною у 1997
році і яка є частиною національного
законодавства, зокрема ст. 13,
відповідно до якої кожен, чиї права та
свободи визнані в цій Конвенції було
порушено, має право на ефективний
засіб юридичного захисту у
відповідному національному органі, а
ст. 41 - гарантовано право потерпілого
на справедливу сатисфакцію.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 і
відповідач - приватне підприємство
фірма «Вікторія» перебували у трудових
відносинах і на них поширюється дія
трудового законодавства, моральна
шкода виникла внаслідок порушення
трудових прав з боку приватного
підприємства фірма «Вікторія», позивач
зазнав немайнових втрат у вигляді
моральних страждань, та інших
негативних змін у його житті, що
відобразилися в його свідомості
внаслідок усвідомлення факту
порушення його трудових прав,
наявність втрати нормальних життєвих
зв'язків, а також вимушеність позивача
ОСОБА_1 докладати додаткових зусиль
для організації свого життя. Такі
наслідки для позивача викликані
протиправною поведінкою заподіювача
шкоди - приватного підприємства фірма
«Вікторія» та його службових осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна (немайнова) шкода завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала за наявності її
вини, крім випадків установлених
частиною другою цієї статті ЦК
України.

Відповідач не спростував, не довів, що
шкода настала не з його вини, а тому є
юридичні підстави для стягнення з
нього моральної шкоди.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено,
що моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розміри грошового відшкодування
моральної шкоди визначаються судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються принципи
розумності і справедливості.

Враховуючи характер та значний обсяг
душевних та психічних страждань,
дешевний біль, яких зазнав позивач
ОСОБА_1, характер його немайнових втрат
та їх тривалість - більше ніж 6 років,
необхідність докладання значних
зусиль для їх відновлення, а в певній
мірі неможливості їх відновлення через
вік позивача, тяжкість вимушених змін
у його життєвих і виробничих стосунках,
свідоме порушення трудових прав
позивача з боку відповідача,
відсутність будь-яких дій з боку
відповідача направлених на пом'якшення
для позивача наслідків протиправних
винних дій, виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості, суд приходить до
висновку, що стягнення з відповідача на
користь позивача ОСОБА_1 моральної
шкоди в розмірі 20000 гривень в певній
мірі компенсує йому перенесені
моральні страждання та душевний біль,
заподіяні йому протиправною
поведінкою відповідача.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 доведено
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог, за винятком
стягнення середнього заробітку за
13.06.2006 року та 11.10.2012 року, то суд
дійшов висновку про задоволення
позову частково.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

На підставі викладеного, керуючись
ст. 55 Конституції України, ст.ст. 13, 41
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, ст.ст. 235, 237-1 КЗпП України,
ст.ст. 10, 11, 60, 79,80, 88, 208, 212-215, 223, 224-227, 294
ЦПК України,-

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Стягнути з приватного підприємства
фірма "Вікторія" на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 14.06.2006 року по 10.10.2012
року в розмірі 25137,80 гривень. Суму
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу визначено без утримання
прибуткового податку та інших
обов'язкових платежів.
Стягнути з приватного
підприємства фірма "Вікторія" на
користь ОСОБА_1 20000 гривень моральної
шкоди.

Стягнути з приватного підприємства
фірма "Вікторія" до державного бюджету
494,97 гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Вінницької області
через Хмільницький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особі, яка не була
присутня при його ухваленні - з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Вергелес В.О.