Ухвала

01 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Леванчука А.О.,

Ступак О.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17 вересня 2014
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до арбітражного керуючого ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: фізична
особа-підприємець ОСОБА_6, про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року Публічне акціонерне
товариство «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 26 лютого 2008 року між ним
та фізичною особою ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір
№ НАЕЕGК 01270013, за яким останній
отримав кредит у розмірі
115 364 доларів США на придбання
квартири. 19 вересня 2008 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
№ НАН2GА 00000052, за яким позичальник
отримав кредит у розмірі 101 882,16 доларів
США на придбання квартири. На
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором від 26 лютого 2008
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
фізичною особою ОСОБА_6 укладено
договір іпотеки № НАЕЕGК 01270013 від 26
лютого 2008 року, за умовами якого ОСОБА_6
надав банку (іпотекодержателю) в
іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Крім того, з
метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором від
19 вересня 2008 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та фізичною особою ОСОБА_6
укладено договір іпотеки № НАН2GА 00000052
від 19 вересня 2008 року, за умовами якого
останній передав банку в іпотеку
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_3. На початку 2009 року за заявою
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6
розпочата процедура його банкрутства.
Постановою господарського суду
Харківської області від 13 липня 2009 року
фізичну особу-підприємця ОСОБА_6
визнано банкрутом, відкрито
ліквідаційну процедуру, призначено
ліквідатором арбітражного керуючого
ОСОБА_7, визначено строк ліквідаційної
процедури - до 13 січня 2010 року. Оскільки
зобов'язання ОСОБА_6 перед ПАТ КБ
«ПриватБанк» не пов'язані з
підприємницькою діяльністю
останнього, банк не заявляв свої вимоги
у процедурі банкрутства, і не був його
кредитором у розумінні Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
то іпотечне майно не могло бути
включено до ліквідаційної маси. Крім
того, постановою господарського суду
про визнання банкрутом нерухоме майно
ОСОБА_6, яке він передав в іпотеку банку,
не було включено до ліквідаційної маси.
Незважаючи на це, 28 грудня
2010 року між ліквідатором ФОП ОСОБА_8 -
арбітражним керуючим ОСОБА_4 та ОСОБА_3
було укладено спірні договори
купівлі-продажу нерухомого майна, що
було предметом договорів іпотеки від 26
лютого 2008 року та 19 вересня 2008 року і
перебувало під забороною відчуження:
квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_3,
чим порушені права іпотекодержателя.
Оскільки предмети іпотеки не було
включено до ліквідаційної маси, продаж
вчинено без згоди іпотекодержателя,
іпотечне майно було продано за
заниженою ціною, яка значно менша
ринкової, кошти від реалізації квартир
за спірними договорами у ліквідаційній
процедурі до ПАТ КБ «ПриватБанк» не
надходили, продаж вчинено із
порушенням процедури продажу, тому
позивач просив визнати недійсними
договори купівлі-продажу квартир.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 22 серпня 2013 року позов
задоволено частково. Визнано
недійсними спірні договори
купівлі-продажу, вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 16 січня 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року касаційну
скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено,
рішення апеляційного суду Харківської
області від 16 січня 2014 року скасовано,
залишено в силі рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова
від 22 серпня 2013 року.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме:
ст. ст. 5, 23, 25, 26, 29, 30, 32 Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом».

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на наступні судові рішення: постанову
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 26 червня 2013
року; ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2012 року у
справі за позовом про визнання
договорів купівлі-продажу недійсними
та за зустрічним позовом про визнання
договорів купівлі-продажу нерухомого
майна дійсними, визнання права
власності; ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 травня 2014 року у
справі за позовом про визнання
незаконними дій арбітражного
керуючого та приватного нотаріуса,
визнання правочинів недійсними та
застосування наслідків недійсності
правочинів, зобов'язання скасувати
державну реєстрацію права власності;
ухвалу колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 липня 2014 року у справі за
позовом про визнання правочинів
недійсними та витребування майна з
чужого незаконного володіння; ухвалу
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 03 вересня 2012 року у справі за
позовом про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними,
застосування правових наслідків
недійсності правочинів та зобов'язання
вчинити певні дії; ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 26 грудня
2012 року у справі за позовом про
стягнення заборгованості, визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення.

Перевіривши матеріали провадження за
заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року, колегія
суддів дійшла висновку, що справа
підлягає допуску до провадження
Верховного Суду України з наступних
підстав.

Залишаючи в силі рішення суду першої
інстанції, суд касаційної інстанції в
ухвалі від 17 вересня 2014 року погодився
з його висновками про часткове
задоволення позову та визнання
недійсними спірних договорів
купівлі-продажу нерухомого майна, яке є
предметом іпотеки, з підстав ненадання
ПАТ КБ «ПриватБанк» як
іпотекодержателем спірного нерухомого
майна згоди на укладення договорів
купівлі-продажу предметів іпотеки
відповідно до вимог ст. 9 Закону України
«Про іпотеку».

При цьому суд виходив з того, що
правовідносини з приводу укладення
договору кредиту, його виконання, на
забезпечення якого були укладені
договори іпотеки, виникли між банком та
ОСОБА_6 не як суб'єктом підприємницької
діяльності, а як фізичною особою; ПАТ КБ
«ПриватБанк» не було кредитором
фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 у
процедурі його банкрутства, а останній
- боржником позивача у розумінні Закону
України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», отже, у
суб'єкта підприємницької діяльності
ОСОБА_6 будь-яких зобов'язань перед
банком не існувало, а відтак останній
не міг бути його боржником у процесі
проведення ліквідаційної процедури.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» (далі - постанова) під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Відповідно до п. 9 постанови судовими
рішеннями, на які заявник посилається
на підтвердження підстави,
передбаченої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК, можуть бути рішення:
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ; Вищого адміністративного суду
України; Вищого господарського суду
України; Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України,
ухвалені як судом касаційної
інстанції; апеляційних судів загальної
юрисдикції як судів касаційної
інстанції в цивільних справах, яким
право на перегляд у касаційному
порядку цивільних справ було надано
Законом «Про внесення змін до Закону
України «Про судоустрій України щодо
забезпечення касаційного розгляду
цивільних справ» від 22 лютого 2007 року №
697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими
рішеннями, які набрали законної сили,
вирішено спір по суті, та в них судом
(судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

З огляду на вищевикладене постанова
Судової палати у цивільних справах
Верховного Суду України від 26 червня 2013
року, яка прийнята за результатами
розгляду заяви про перегляд у порядку
ст. ст. 355, 360-3, 360-4 ЦПК України, не є тим
судовим рішенням, на яке може
здійснюватися посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Крім того, зі змісту ухвали колегії
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2012 року
не вбачається передбаченої
ч. 1 ст. 355 ЦПК України підстави для
перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року, оскільки
вона не свідчить про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
адже цією ухвалою справу направлено на
новий судовий розгляд з підстав,
передбачених ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
так як судом неповно встановлено
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи, тому
не можна стверджувати, що встановлені
судом фактичні обставини справи є
тотожними у порівнянні з ухвалою суду,
про перегляд якої подано заяву.

Згідно зі змістом ухвал колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 23 липня 2014 року та від 03
вересня 2012 року, не вбачається
передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК України
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року, оскільки в
цих ухвалах встановлені судом фактичні
обставини справи не є тотожними в
порівнянні з ухвалою суду, про перегляд
якої подано заяву.

Зі змісту ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 26 грудня 2012 року та від 28
травня 2014 року вбачається, що
наведені заявником доводи містять
ознаки, які згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст.
355 ЦПК України є підставою для
перегляду ухвали колегії суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року щодо
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. ст.
5, 23, 25, 26, 29, 30, 32 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
тому колегія суддів дійшла висновку, що
справу необхідно допустити до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ПриватБанк»
до арбітражного керуючого ОСОБА_4,
ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа: фізична
особа-підприємець ОСОБА_6, про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу,
за заявою ОСОБА_3 про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 вересня 2014 року допустити
до провадження Верховного Суду
України.

Ухвалу про допуск справи до
провадження разом із заявою про
перегляд судового рішення та доданими
до неї матеріалами надіслати до
Верховного Суду України протягом п'яти
днів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:
М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук

О.В. Ступак

Г.В. Юровська