Справа № 199/2826/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна,
посилаючись на те, що сторони з вересня
2001 року стали проживати однією сім'єю
без реєстрації шлюбу в квартирі
АДРЕСА_1. Саме з цього часу сторони
почали вести спільний бюджет та
господарство. 05.06.2003 на спільні кошти
сторонами був придбаний будинок
АДРЕСА_2 в якому вони стали проживати
разом. 26.03.2004 між позивачем та
відповідачем був укладений шлюб. Проте
спільне життя у сторін не склалося, з
вересня 2005 року сторони почали
проживати окремо, а 28.11.2005 шлюб між ними
було розірвано. Однак у вересні 2006 року
вони помирилися та стали проживати
разом без реєстрації шлюбу. Після чого
разом вирішили побудувати будинок на
території домоволодіння АДРЕСА_2.

У 2009 році було закінчено будівництво
домоволодіння та рішенням
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 06.04.2009 було
визнано право власності за позивачем
та відповідачем по ? частині за кожним
на вищезазначене домоволодіння. В
цьому домоволодінні позивач проживав
разом з відповідачем до 30.03.2014.

В листопаді 2010 року за спільні кошти
сторони придбали автомобіль REXTON,
державний номерний знак НОМЕР_1, який у
грудні 2011 року був проданий. За кошти
від продажу вказаного автомобіля
сторони придбали автомобіль MITSUBISHI PAJERO
WAGON, який був оформлений на відповідача
у зв'язку з тим, що чинне на той час
законодавство дозволяло реєстрацію
транспортного засобу в м.
Дніпропетровську тільки на особу, яка
мала реєстрацію в м. Дніпропетровську,
а позивач має реєстрацію в м. Києві.

У квітні 2013 року сторони на спільні
кошти придбали автомобіль VOLKSWAGEN TRANSPORTER
T5, який також був оформлений на
відповідача з вищезазначених підстав.

На початку 2014 року між сторонами почали
виникали сварки на побутовому рівні, а
тому вони вирішили розійтися та
проживати окремо.

Оскільки відповідачка у добровільному
порядку не бажає поділити спільне
майно, то позивач вимушений звернутися
до суду з даним позовом.

На підставі викладеного та з
урахуванням уточнених позовних вимог,
позивач просить суд встановити факт
проживання однією сім'єю ОСОБА_3 з
ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу з 01.09.2006 по
30.03.2014; визнати за позивачем право
власності на ? частину автомобіля VOLKSWAGEN
TRANSPORTER T5, фургон малолітражний-В, кузов
НОМЕР_4, червоного кольору, 2007 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2, на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу; визнати на
позивачем право власності на ? частину
автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON,
легковий-універсал-В, двигун НОМЕР_5,
кузов НОМЕР_6, білого кольору, 2011 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3, який зареєстрований на ОСОБА_2
на підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.2-3, 99-104).

Ухвалою суду від 02 вересня 2014 року
позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна в
частині визнання права власності на ?
частину земельної ділянки - залишена
без розгляду (а.с.138).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
позов підтримав, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві, просив позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 позов
підтримав і, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві, просив
уточнений позов задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не
визнала та просила відмовити позивачу
в задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, пояснивши, що з позивачем по
справі у них ніколи не було спільного
бюджету. Спірні автомобілі вона
купувала за свої особисті кошти, так
само як і автомобіль «МАN» позивач
купив за його особисті кошти. Вона не
заперечує того, що в деяких документах
наявне прізвище позивача ОСОБА_3,
оскільки якісь речі він купував за її
проханням та за її кошти. Крім того,
відповідач не заперечувала що вони з
позивачем спілкувалися, приймали
участь у спільних святах, оскільки мали
відносини коханців.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 позов не визнала, пояснивши, що
позивачем не доведено факт спільного
проживання з відповідачем з 01 вересня
2006 року по 30 березня 2014 року.

Вислухавши сторони по справі, їх
представників, допитавши свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 26
березня 2004 року.

28 листопада 2005 року шлюб між сторонами
було розірвано, що підтверджується
свідоцтвом про розірвання шлюбу,
виданого Амур-Нижньодніпровським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції (а.с.5).

Позивач в обґрунтування заявлених
вимог посилається на те, що з 01.09.2006 по
30.03.2014, він проживав однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з відповідачкою по
справі.

Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.
Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли
дружина та чоловік у зв'язку з
навчанням, роботою, лікуванням,
необхідністю догляду за батьками,
дітьми та з інших поважних причин не
проживають спільно.

Згідно із ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення гл. 8 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України,
вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

У відповідності до положень ч. 5 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є страхові суми,
одержані нею, ним за обов'язковим
особистим страхуванням, а також за
добровільним особистим страхуванням,
якщо страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
приватною власністю кожного з них.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 23 Постанови від 21 грудня 2007
року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

З урахуванням того, що позивачем не
надано суду належних та допустимих
доказів того, що він з відповідачкою
весь зазначений час проживали разом, як
чоловік та жінка без реєстрації шлюбу,
вели спільне господарство та мали
спільний сімейний бюджет, що їх
відносини носили усталений характер,
що притаманний подружжю, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову.

Посилання позивача на пояснення
свідків не може бути прийнято до уваги,
оскільки допитані в судовому засіданні
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_4. ОСОБА_9, ОСОБА_8,
ОСОБА_7, підтвердили, що бачили сторони
разом по місту роботи, в домоволодінні
АДРЕСА_2. Однак, жоден із свідків не
надав пояснень, які б підтвердили
ведення спільного господарства,
спільний бюджет та наявність відносин,
притаманних подружжю, висновки свідків
про спільне проживання сторін носять
суб'єктивний характер. Крім того,
відповідач не заперечує, що у них з
позивачем існували гарні відносини,
оскільки вони тривалій період знайомі.

Суд також звертає увагу на те, що
позивач є співвласником домоволодіння
АДРЕСА_2, а відтак має право
користування даним домоволодінням і
його проживання та знаходження в ньому,
як він зазначає, достеменно не свідчить
про існування сім'ї між сторонами по
справі в розумінні вимог Сімейного
Кодексу України.

Що стосується придбання спірного
майна, то рухоме майно, право на яке
позивач просить визнати і за ним, було
придбано у різні роки. Позивачем не
надано доказів, що саме в цей період він
з відповідачем проживали однією сім'єю,
мали спільний бюджет і майно придбано
за спільні кошти.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, в даному випадку - право на майно.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Цивільний процесуальний кодекс
України передбачає право суду
встановлювати факти, що мають юридичне
значення відповідно до положень ст. 256
цього Кодексу, але це можливо за певних
умов, а саме: факти, що підлягають
встановленню, повинні мати юридичне
значення, тобто від них мають
безпосередньо залежати виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав фізичної особи без
повторного звернення до суду на
підставі цього рішення.

Позивач просив встановити
юридичний факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з метою визнання автомобіля
VOLKSWAGEN TRANSPORTER T5, фургон малолітражний-В,
кузов НОМЕР_4, червоного кольору, 2007
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_2, та автомобіля MITSUBISHI PAJERO WAGON,
легковий-універсал-В, двигун НОМЕР_5,
кузов НОМЕР_6, білого кольору, 2011 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_3, спільним майном.

Оскільки суд дійшов висновку, що
підстав передбачених законом для
визнання зазначених автомобілів
спільним сумісним майном сторін по
справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 немає, то цей
висновок фактично виключає
необхідність встановлення юридичного
факту проживання останніх однією
сім'єю без укладення шлюбу, оскільки
його встановлення не тягне за собою
виникнення права власності.

Враховуючи вищезазначене, надані
сторонами докази, суд приходить до
висновку про відсутність достеменних
доказів проживання однією сім'єю
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в період з 01 вересня 2006
року по 30 березня 2014 року та придбання
спірного рухомого майна за спільні
кошти, а відтак позовні вимоги позивача
не підлягають задоволенню в повному
обсязі.

З урахуванням результату розгляду
справи та відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України cудові витрати компенсуванню
не підлягають та відносяться на
рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
чоловіка та жінки однією сім'єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна -
відмовити у повному обсязі.

Судові витрати компенсуванню не
підлягають та відносяться на рахунок
позивача.

З повним текстом рішення суду сторони
можуть ознайомитися 07 листопада 2014
року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець