УХВАЛА

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання договору
поруки припиненим та визнання
додаткових угод до договору поруки
недійсними за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» на рішення
Івано-Франківського міського суду
Івано-Франківської області від 11
серпня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 6
жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 28 вересня 2007 року між публічним
акціонерним товариством «Універсал
Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») та
ОСОБА_4 були укладені: кредитний
договір, за умовами якого останньому
надано кредитні кошти в розмірі 665 тис.
доларів США на строк до 1 вересня 2017
року; додаткова угода до кредитного
договору, якою встановлено розмір
відсотків за користування кредитом -
11,5% річних. Цього ж дня між ПАТ
«Універсал Банк» та ОСОБА_3
був укладений договір поруки, за
умовами якого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед банком
за невиконання позичальником умов
кредитного договору та додаткового
договору, а кредитор зобов'язався без
згоди поручителя не змінювати умови
основного договору, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

Позивачка вважала, що указаний
кредитний договір суперечить вимогам
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки відповідач не
повідомив позичальника у письмовій
формі про валютні ризики; методику
визначення валютного курсу; порядок
конвертації валютного платежу, а
договір поруки припиненим з тих
підстав, що додатковою угодою до
кредитного договору від 22
квітня 2009 року відповідач збільшив
розмір відсоткової ставки з 11,5 % до
13,5 % річних без її згоди, яка
нараховувалась з 26 серпня 2008 року.

Ураховуючи викладене, позивачка
просила суд визнати кредитний договір
та додаткові угоди до кредитного
договору та до договору поруки
недійсними, а договір поруки
припиненим.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 30
травня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3
про визнання кредитного договору
недійсним залишені без розгляду.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
серпня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 6 жовтня
2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено.
Визнано припиненою поруку ОСОБА_3, яка
виникла на підставі договору поруки №
BL232-П1 від 28 вересня 2007 року, укладеного
між ОСОБА_3 та ВАТ «Універсал Банк»
(правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк»). Визнано недійсними
додаткову угоду № 1 від 22 квітня 2009 року
та додаткову угоду № 2 від 26 лютого 2010
року до вказаного договору поруки.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Універсал
Банк», посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що банк підвищив
відсоткову ставку за кредитним
договором без повідомлення поручителя
ОСОБА_3 та без її згоди, що призвело до
збільшення обсягу її відповідальності
і припинення поруки. Оскільки порука є
припиненою, то укладенні у подальшому
додаткові угоди до договору поруки є
недійними (ст. ст. 203, 215 ЦК України)

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що 28 вересня 2007 року
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого останньому надано кредитні кошти
в розмірі 665 тис. доларів США на строк до
1 вересня 2017 року та додаткова
угода, якою встановлено розмір
відсотків за користування кредитом - 11,5
% річних. Цього ж дня між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_3 був
укладений договір поруки, за умовами
кого поручитель взяв на себе
зобов'язання відповідати перед банком
за невиконання позичальником умов
кредитного договору та додаткового
договору, а кредитор без згоди
поручителя не змінювати умови
основного договору, внаслідок чого
збільшується обсяг відповідальності
поручителя.

22 квітня 2009 року між ПАТ «Універсал
Банк» та ОСОБА_4 була укладена
додаткова угода до указаного
кредитного договору, за якою збільшено
розмір відсоткової ставки з 11,5% до 13,5 %
річних, без згоди поручителя, які
нараховувались у такому розмірі ще до
укладення додаткової угоди до договору
поруки, а саме з 26 серпня 2008 року, про що
зазначено у п. 2.1 договору
(а.с. 17-20).

22 квітня 2009 року та 26 лютого 2010 року між
ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 були
укладені додаткові угоди до указаного
договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Задовольняючи позов, суди послались на
те, що наявність рішення суду, що
набрало законної сили, про стягнення, у
тому числі з поручителя, кредитної
заборгованості, з урахуванням ст. 16 ЦК
України, не є перешкодою для
пред'явлення поручителем позову про
визнання договору поруки припиненим.

Зазначене дійсно відповідає
положенням ст. 16 ЦК України, проте суди
у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не звернули уваги на таке.

Судом установлено, що 11 березня 2007 року
ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитом.
Рішенням апеляційного суду
Івано-Франківської області від 6
березня 2012 року задоволено апеляційну
скаргу ПАТ «Універсал Банк», рішення
Тисменицького районного суду
Івано-Франківської області від
30 грудня 2011 року скасовано та
задоволено позов ПАТ «Універсал Банк»
до ОСОБА_4 та ОСОБА_3, яким стягнуто з
відповідачів солідарно 692 64 долари
34 центи США.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Після набрання рішенням суду законної
сили сторони та треті особи із
самостійними вимогами, а також їх
правонаступники, не можуть знову
заявляти в суді ту саму позовну вимогу
з тих самих підстав, а також оспорювати
в іншому процесі встановлені судом
факти і правовідносини (ч. 2 ст. 223 ЦПК
України).

У порушення наведених норм права суди
не дали оцінки тому, що в судовому
рішенні про стягнення кредитної
заборгованості, у тому числі з
поручителя, суди досліджували умови
укладення договору поруки, його
виконання та доводи поручителя ОСОБА_3
про заперечення проти позову. Отже,
суду слід дати оцінку тому чи не є
пред'явлення цього позову поручителем
фактичне оспорення фактів та
правовідносин, установлених
преюдиційним рішенням суду.

Також суди не дали оцінки доводам банка
про застосування позовної давності
згідно положень ст. 257, ч. 4 ст. 267 ЦК
України, оскільки договір поруки
укладено 28 вересня 2007 року, додаткова
угода 22 квітня 2009 року, а позов
пред'явлено у березні 2014 року.

Ураховуючи те, що фактичні обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, їх судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності та обґрунтованості, що
в силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для їх скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від 11
серпня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від
6 жовтня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко