Номер провадження: 22-ц/785/6510/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Доценко Л.І., Заїкін А.П.,

при секретарях Феленко В.В., Решетник
М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення кредитної
заборгованості,

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
13 травня 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
кредитної заборгованості за кредитним
договором № К3ХRFT05010309 від 05 липня 2007
року у сумі 41345,79 грн. та витрат по
оплаті судового збору у розмірі 413,46
грн. Позивач посилався на порушення
відповідачем своїх зобов'язань перед
банком.

У судове засідання представник
позивача не з'явився, просив розглядати
справу за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надав суду письмову заяву, в
якій позовні вимоги не визнав,
пославшись на погашення ним
заборгованості і втрату квитанції, та
на пропуск строку позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 13 травня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду від
13 травня 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення про задоволення позову у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в межах оскарження, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду зміні в частині
викладення мотивувальної частини, з
наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п.1, 4 ЦПК України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції є неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові,
суд 1-ої інстанції виходив з того, що
позивач не довів факту неповернення
відповідачем кредитних коштів
позивачу, що відсутній договір про
погодження сторонами строку позовної
давності тривалістю в 50 років, що
кредитору забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

З такими висновками суду колегія
суддів погоджується частково, і вважає
за необхідне викласти мотивувальну
частину рішення суду повністю в новій
редакції.

За змістом ст.ст.1046-1048,1054ч.1,525ч.1 ЦК
України за кредитним договором банк…
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити обумовлені
проценти. Одностороння відмова від
зобов'язання не допускається.

Разом з тим, за змістом ст. ст. 530, 257, 261ч.5,
267ч.4 ЦК України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання. Сплив позовної давності є
підставою для відмови у позові.

Із матеріалів справи вбачається?
що 05 липня 2007 року ПАТ КБ «Приват Банк»
уклав з відповідачем кредитний договір
№ К3ХRFT05010309 у формі письмової заяви по
програмі кредитування «Розстрочка»
(Стандарт). (а.с.4) У відповідності з
договором банк надав позичальнику на
споживчі цілі кредитні кошти у сумі 4229
грн., строком на 12 місяців, з 05.07.2007р. до
05.07.2008р., зі сплатою відсотків: 0,01%
щомісячно на суму залишку
заборгованості за кредитом та
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 126,87
грн. При порушенні позичальником
зобов'язань із погашення кредиту,
позичальник зобов'язався сплатити
банку відсотки за користування
кредитом у розмірі 10,17% в місяць,
розрахованих від суми залишку
непогашеної заборгованості за
кредитом.

За Умовами програми кредитування
«Розстрочка» (Стандарт) (п.5.1), з якими
позивач ознайомився, підтвердивши це
своїм підписом в заяві, при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та
п.3.2.2.,3.2.3. Умов позичальник зобов'язався
сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
грн. за кожний день прострочки платежу.
(а.с.169)

До позовної заяви позивач надав
розрахунок, за яким борг відповідача
перед позивачем складає 41345,79 грн., із
яких вказано: борг по кредиту у сумі 4229
грн., заборгованість по процентам - 15148,42
грн., заборгованість по комісії - 1395,57
грн., заборгованість по пені 18127,76 грн.,
штраф 500 грн., штраф ( відсоток від суми
заборгованості) 1945,04 грн.. (а.с.3)

Сторонами не оспорюється, що банк свої
зобов'язання перед позичальником
належно виконав, надавши кредитні
кошти.

Відповідач виконання умов кредитного
договору зі свого боку обґрунтовує
виключно своїми поясненнями. На
підтвердження своїх доводів
відповідач жодних належних і
допустимих доказів виконання суду не
надав. У відповідності зі ст.ст.10,60 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення і щодо яких виник
спір.

Відтак, суд першої інстанції
безпідставно поклав на позивача
обов'язок доводити заперечення
відповідача. Такі дії суду суперечать
принципу змагальності сторін. А тому
доводи відповідача щодо належного
виконання зобов'язань по кредитному
договору та висновки суду щодо
недоведення позивачем стверджень
відповідача є неспроможними.

А між тим із матеріалів справи та
дослідженої апеляційним судом справи
наказного провадження № 2-н-1474/09
вбачається, що позивач 13 жовтня 2009 року
подав до суду заяву про видачу судового
наказу, в якій просив стягнути з
відповідача заборгованість по
кредитному договору за станом на 21
квітня 2008 року, зокрема заборгованість
по кредиту у сумі 4229 грн.,
заборгованість по процентам у сумі 1307,62
грн., заборгованість по комісії у сумі
1141,83 грн., пеню у сумі 167,27 грн., а всього
просив стягнути заборгованість у сумі
6845,72 грн.. (а.с.160-161) За заявою позивача
наказ було видано 15 жовтня 2009 року, і
стягнуто з ОСОБА_2 вищевказану
заборгованість у сумі 6845,72 грн. Наказ
судом не скасовувався і є чинним.(а.с.170)

Відтак, повторне нарахування
заборгованості уже стягнутої судовим
наказом слід визнати необґрунтованим,
на що суд першої інстанції уваги не
звернув, і розмір заборгованості не
встановив. Окрім того, ані договором,
ані наявними у справі наказного
провадження № 2-н-1474/09 Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам (
«Розстрочка») (Стандарт) (п.5.1.-5.3.),
можливість стягнення з позичальника
штрафу у розмірі 500 грн. + штрафу у
розмірі 5% від суми заборгованості не
передбачена. А тому з визначеним
позивачем розміром штрафних санкцій у
повному обсязі погодитись неможливо. У
відповідача наявною є тільки
заборгованість перед позивачем по
відсоткам, комісії та пені виключно за
період з 21 квітня 2008 року. Зокрема за
розрахунком позивача заборгованість
по процентам у сумі 12533,18 грн. (13840,80-1307,62),
заборгованість по комісії у сумі 253,74
грн., заборгованість по пені у сумі 17585,81
грн. (17753,08-167,27).(а.с.157)

Разом з тим, вбачається, що строк
виконання основного зобов'язання за
договором настав 05 липня 2008 року.
Поданням позивачем у жовтні 2009 року
заяви про видачу судового наказу,
відповідно до правил ст. 264 ч.2,3 ЦК
України, перебіг позовної давності
було перервано, та після переривання
перебіг позовної давності розпочався
заново.

Проте, позовну заяву до суду ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 подав тільки
11 липня 2013 року, тобто після спливу
трирічного строку позовної давності з
моменту переривання перебігу позовної
давності. Тоді як ОСОБА_2 в
процесі розгляду справи надіслав суду
письмову заяву про застосування строку
позовної давності.(а.с.78)

Враховуючи зазначене, колегія суддів
стверджує, що хоч відповідач і порушив
умови договору з позивачем, але сплив
строку позовної давності виключає
можливість задоволення позову, і
стягнення з відповідача залишку
заборгованості по кредитному договору.

Саме з цих підстав у позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» слід відмовити.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи банку щодо тривалості перебігу
позовної давності в межах п'яти років
(п.5.5.Умов), та не враховує надані суду
першої інстанції і наявні у справі
Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), в яких п.5.3. викладено в іншій
редакції ніж в вищевказаних Умовах
(передбачено стягнення додаткових
штрафних санкцій), та є додаткові
п.п.5.4.-5.6. (а.с.67-74), виходячи з наступного.
Позивач не надав доказів, які б
беззаперечно підтверджували дату
внесення змін до згаданих Умов. Не
доведеним є також факт домовленості
між сторонами щодо збільшення
тривалості перебігу позовної давності
до 5 років, та ознайомлення відповідача
саме з цими Умовами, оскільки при
подачі заяви про видачу судового
наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» разом з
заявою-договором, укладеним з ОСОБА_2,
надав суду 1-ої інстанції інші Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам ( «Розстрочка») (Стандарт), в
яких за п.5.3. сторони домовились, що усі
спори, розбіжності…підлягають
вирішенню у суді, а п.п.5.4.-5.6. взагалі
немає, і про збільшення тривалості
строку позовної давності не йдеться.

За таких обставин, в межах апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»
слід задовольнити частково, рішення
суду 1-ої інстанції слід змінити в
частині викладення мотивувальної
частини, а у решті рішення суду слід
залишити без змін..

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319
ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 13 травня 2014 року
змінити в частині викладення
мотивувальної частини рішення.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді:
Л.І. Доценко

А.П. Заїкін