У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи: Кам'янець-Подільська центральна
районна лікарня, виконавчий комітет
Кам'янець-Подільської міської ради, про
виселення, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив виселити
ОСОБА_2 з кімнати площею 10, 2 кв. м
квартири АДРЕСА_1 стягнути з
відповідача судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що на підставі рішення
Виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради від
12 лютого 2009 року йому та його сім'ї у
складі чотирьох осіб був виданий ордер
на житлове приміщення житловою площею
21,1 кв. м, що складається з двох кімнат за
адресою: АДРЕСА_1.

Житловий будинок знаходиться на
балансі Кам'янець-Подільської
центральної районної лікарні.

З метою поліпшення житлових умов
позивач звернувся до
Кам'янець-Подільської центральної
районної лікарні з заявою про надання
суміжної кімнати площею 10,2 кв. м по
АДРЕСА_2. При звільненні суміжної
кімнати площею 10, 2 кв. м, з метою
поліпшення його житлових умов,
відповідно до рішення Виконавчого
комітету Кам'янець-Подільської міської
ради від 12 лютого 2009 року № 209 йому та
його сім'ї із чотирьох осіб 18 лютого 2009
року видано ордер на жиле приміщення
серії КП 002153 площею 21,1 кв. м по АДРЕСА_1.

Без будь-якого погодження з позивачем у
суміжну кімнату вселилася ОСОБА_2
Позивач неодноразово звертався до
відповідача з вимогою про звільнення
приміщення, однак остання жодним чином
не відреагувала, крім того, позивач
звертався до головного лікаря з
проханням виселити ОСОБА_2

Рішенням Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Вирішено виселити ОСОБА_2 з кімнати
площею 10,2 кв. м квартири АДРЕСА_1.
Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року рішення Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду Хмельницької
області від 23 січня 2014 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами встановлено, що відповідно до
рішення Виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради від
20 червня 2002 року № 1098 ОСОБА_1 та його
сім'ї, яка складалася із чотирьох
чоловік, 09 вересня 2002 року видано ордер
серії КП 004344 на право зайняття жилого
приміщення площею 10,9 кв. м, що
складається з однієї кімнати за
адресою: АДРЕСА_1.

При звільненні суміжної кімнати площею
10, 2 кв. м, з метою поліпшення житлових
умов позивача, відповідно до рішення
Виконавчого комітету
Кам'янець-Подільської міської ради від
12 лютого 2009 року № 209, йому та його сім'ї
із чотирьох осіб 18 лютого 2009 року
видано ордер серії КП 002153 на право
зайняття жилого приміщення площею 21,1
кв.м, що складається з двох кімнат за
адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки
Кам'янець-Подільської центральної
районної лікарні від 13 вересня 2013 року
№ 972 будинок, який розташований по
АДРЕСА_1, знаходиться на балансі
Кам'янець-Подільської центральної
районної лікарні.

Відповідно до акта обстеження відомчої
квартири по АДРЕСА_2 комісією
встановлено, що у вказаній квартирі
станом на 12 вересня 2013 року проживає
ОСОБА_2

ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4
було надано квартиру АДРЕСА_3, що
підтверджується ордером на жиле
приміщення від 24 грудня 1998 року № 039001
та довідкою КП «Житловик» від 28
листопада 2013 року № 01-20/1914.

ОСОБА_2 з 19 лютого 2008 року зареєстрована
за адресою: АДРЕСА_4.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач самовільно зайняла житлову
кімнату площею 10,2 кв. м квартири
АДРЕСА_1 без будь-яких
правовстановлюючих документів, та,
керуючись ст. 116 ЖК Української РСР,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог про виселення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
керувався положеннями ст. 58 ЖК
Української РСР та п. 69 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР, та виходив
з того, що ордер на житлове приміщення
дійсний протягом 30 днів, після
закінчення цього строку ордер
автоматично втрачає свою силу, а
матеріали справи не містять доказів
того, що позивач ОСОБА_1 вселився у
спірну кімнату протягом 30 днів з дня
отримання ордера.

Проте з такими висновками суду
апеляційної інстанції погодитися не
можна.

Частиною 4 статті 9 ЖК
<nau://ukr5464-10|st9>Української РСР
передбачено, що ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування житловим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

Статтею 47 Конституції України
<nau://ukr254к/96-ВР|st47> закріплений принцип
непорушності конституційного права на
житло, зокрема, ніхто не може бути
примусово позбавлений житла, інакше як
на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі ст. 58 ЖК Української РСР
<nau://ukr5464-10|st58>на підставі рішення про
надання жилого приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду виконавчий комітет районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів
видає громадянинові ордер, який є
єдиною підставою для вселення в надане
жиле приміщення.

Статтею 59 ЖК <nau://ukr5464-10|st59> Української
РСР передбачено, що ордер може бути
визнаний недійсним тільки за рішенням
суду і тільки в конкретних випадках.

Посилаючись на ст. ст. 58 <nau://ukr5464-10|st58> та
59 ЖК Української РСР <nau://ukr5464-10|st59> як на
підставу обґрунтування своїх мотивів,
суд апеляційної інстанції дійшов
висновків, які суперечать положенням
вказаних норм. Застосувавши до спірних
правовідносин п. 69 Правил обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов і надання їм жилих
приміщень, затверджених постановою
Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11
грудня 1984 року № 470, і зазначивши, що
ордер дійсний лише 30 днів, а по
закінченню 30-денного строку ордер стає
недійсним, суд проігнорував
відсутність відповідного судового
рішення про визнання ордера недійсним.

Разом з цим суд апеляційної інстанції
встановивши, що позивачу видано ордер
від 18 лютого 2009 року на право зайняття
жилого приміщення квартири № 1 площею
21,1 кв. м, не врахував, що вказана
квартира складається з двох кімнат
площею 10,2 та 10,9 кв. м, і позивач
вселився на підставі ордера від 09
вересня 2002 року та проживає у кімнаті
площею 10,9 кв. м, яка є суміжною із
кімнатою площею 10,2 кв. м, тому висновок
про те, що ордер на зайняття житлового
приміщення від 18 лютого 2009 року серії
КП 002153 втратив свою чинність у зв'язку з
тим, що позивач не вселився протягом
встановленого строку у жиле
приміщення, є неправильним.

З огляду на наведене суд апеляційної
інстанції безпідставно відмовив
ОСОБА_1 у задоволенні його позовних
вимог.

Суд першої інстанції правильно виходив
з того, що ОСОБА_2 самовільно, без
будь-яких правовстановлюючих
документів зайняла спірну житлову
кімнату і підлягає виселенню з неї на
підставі ст. 116 ЖК Української РСР
<nau://ukr5464-10|st59>.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції на
підставі наявних у справі доказів
обґрунтував свої висновки та правильно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1

Відповідно до ст. 339 ЦПК України
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалене у справі
судом апеляційної інстанції рішення
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із залишенням у силі рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 14 березня 2014
року скасувати, залишити в силі рішення
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду Хмельницької області від 23 січня
2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук