Справа №642/6297/14-ц
Провадження № 2/642/1456/14
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2014 р. Ленінський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді -
Шрамко Л.Л.

з участю секретаря -
Куніциної М.Є.,

представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу,

встановив:

Позивач через свого представника за
довіреністю ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з відповідача
грошових коштів у сумі 6 485,66 доларів
США, що на день складання позовної
заяви за курсом НБУ становить 75 521, 46
грн., у тому числі суми боргу за
борговою розпискою - 5 000 доларів США,
процентів за користування чужими
грошовими коштами відповідно до ч.1 ст.
1048 ЦК України на рівні облікової ставки
НБУ за період з 10 серпня 2010 року по 23
липня 2014 року включно у розмірі 892,06
доларів США; компенсації інфляції
відповідно до встановлених індексів
інфляції за період з березня по червень
2014 року - 534,01 доларів США; відповідно до
ст. 625 ЦК України 3% річних за час
прострочення виконання зобов'язання
за період з 01.03.2014 року по 23.07.2014 року
включно 59,59 доларів США.

В обґрунтування позову зазначив, що 1
березня 2012 року уклав з відповідачем
договір позики, відповідно до якого
передав останньому грошові кошти у
розмірі 5 000 доларів США зі строком
повернення до 1 березня 2014 року, на
підтвердження чого відповідач надав
власноручно написану розписку про
отримання вказаної суми, однак до цього
часу суму позики не повернув, тому
повинен сплатити вищезазначені суми.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримала,
пояснила, що позивач - її родич - позичив
відповідачу 5 000 доларів США на
розвиток бізнесу, та таку ж суму
позичив і їй, вказані суми кожний з них
позичав окремо. Вказані грошові суми
вона отримала у позивача, який проживає
в Росії, та передала відповідачу 5 000
доларів США, на підтвердження чого він
надав розписку. З відповідачем вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі,
згодом шлюб було розірвано, та
повернути отримані грошові кошти
відповідач відмовився, а вона свій борг
позивачу повернула.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позов підтримав,
пославшись на викладені в позовній
заяві обставини.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що
представник позивача ОСОБА_1- його
колишня дружина, обіцяла позичити 5 000
доларів США у позивача, та за її
проханням він написав власноручно
розписку про отримання вказаних
коштів, однак вказану суму вона йому не
передала, цих грошей він не отримав.

Представник відповідача ОСОБА_3
заперечував проти позову, послався на
відсутність підстав для задоволення
позову, оскільки грошові кошти позивач
не передавав відповідачу.

Суд, вислухавши представників сторін,
відповідача, дослідивши матеріали
справи, дійшов висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню на
підставі наступного.

Згідно з розпискою від 1 березня 2014 року
відповідач ОСОБА_5 отримав 5 000 доларів
США у ОСОБА_4, та зобов'язався повернути
позику до 1 березня 2014 року.

За змістом ст. 1046 ЦК, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду і такої ж
якості.

За приписами ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Суд приходить до висновку, що між
сторонами виникли правовідносини, які
регулюються ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику - грошові кошти у
строк та в порядку, що встановлений
договором.

Згідно з ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Як зазначено у ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема, сплата
неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до вимог ст. 545 ч.3 ЦК України
тільки наявність у боржника боргового
документа підтверджує виконання ним
свого обов'язку.

У відповідності до положень ст. 214 ЦПК
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією, викладеною
у постанові Верховного Суду України
від 18 вересня 2013 року, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей. Факт
неповернення боргу підтверджується
тим, що борговий документ (розписка)
перебуває у позивача, так як,
відповідно до ч.3 ст. 545 ЦК України,
тільки наявність боргового документу у
боржника підтверджує виконання їм
свого обов'язку.

Оригінал розписки, якою
підтверджується укладення договору
позики, знаходиться у представника
позивача та наданий суду, чим
підтверджується невиконання
договірних зобов'язань по поверненню
позиченої грошової суми відповідачем.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Посилання відповідача на те, що
договір позики є безгрошовим, суд
вважає безпідставними, оскільки вимог
щодо оспорювання договору позики за
безгрошовістю, на тій підставі, що
грошові кошти насправді не були ним
одержані, як це передбачено ст. 1051 ЦК
України, або вимог щодо визнання
недійсними договору позики з інших
підстав відповідач не заявляв.

Отже, позивачем надано докази на
підтвердження отримання відповідачем
позики - грошових коштів у сумі 5 000
доларів, а відповідачем не надано
доказів повернення суми позики
відповідно до умов договору, або
визнання договору позики недійсним,
тому позовні вимоги в частині
стягнення суми позики підлягають
задоволенню.

Таким чином, з відповідача на користь
позивача слід стягнути суму позики у
розмірі 5 000 доларів США. Станом на 23.07.2014
року офіційний курс НБУ складає 11, 644375
грн. за 1 долар США, тобто 5 000 доларів США
дорівнює 75 521 грн. 46 коп., тому, в межах
заявлених позовних вимог, з
відповідача слід стягнути вказану
суму.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» N 1282-XII від 03.07.1991 року зі
змінами індекс інфляції (індекс
споживчих цін) - це показник, що
характеризує динаміку загального
рівня цін на товари та послуги, які
купує населення для невиробничого
споживання, а ціни в Україні
встановлюються в національній валюті -
гривні. Офіційний індекс інфляції, що
розраховується Державним комітетом
статистики України, визначає рівень
знецінення національної грошової
одиниці України, тобто купівельної
спроможності гривні, а не іноземної
валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення
підлягає лише грошова одиниця України -
гривня, а іноземна валюта, яка була
предметом договору, індексації не
підлягає (рішення ВСУ від 28 березня 2012
р. у справі 6-36736 вов 10). Виходячи з
наведеного, норми ч. 2 ст. 625 ЦК України
щодо сплати боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції
поширюються лише на випадки
прострочення грошового зобов'язання,
яке визначене у гривні, правові
підстави для задоволення позовних
вимог позивача в частині стягнення
компенсації інфляції за період з
березня по червень 2014 року у розмірі
534,01 доларів США відсутні, а тому суд
відмовляє в цій частині позову.

Як зазначено у частині першої статті 1048
ЦК України, позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Якщо
договором не встановлений розмір
процентів, їх розмір визначається на
рівні облікової ставки Національного
банку України.

У разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Відповідно до частини другої вказаної
статті договір позики вважається
безпроцентним, якщо: 1) він укладений
між фізичними особами на суму, яка не
перевищує п'ятдесятикратного розміру
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, і не пов'язаний із
здійсненням підприємницької
діяльності хоча б однією із сторін; 2)
позичальникові передані речі,
визначені родовими ознаками.

Виходячи з наведеного, є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача процентів на
рівні облікової ставки НБУ за період з
01.03.2012 року по 23.07. 2014 року у розмірі 892,06
доларів США, виходячи з розрахунку:

-з 01.03.2012 року по 22.03.2012 року включно, за 22
дні: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*22 дні*7,75% (облікова ставка
НБУ)/100=23,36 доларів США;

з 23.03.2012 року по 09.06.2013 року включно, за 444
дні: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*444 дні*7,75% (облікова ставка
НБУ)/100=456,16 доларів США;

з 10.06.2013 року по 12.08.2013 року включно, за 64
дні: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*64 дні*7 (облікова ставка НБУ)/100=61,37
доларів США;

з 13.08.2013 року по 14.04.2014 року включно, за 245
днів: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*245 днів*6,5 (облікова ставка
НБУ)/100=218,15 доларів США;

з 15.04.2014 року по 16.07.2014 року включно, за 93
дні: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*93 днів*9,5 (облікова ставка
НБУ)/100=121,03 доларів США;

з 17.07.2014 року по 23.07.2014 року включно, за 7
днів: 5 000 доларів США (сума боргу)/365
днів*7 днів*12,5 (облікова ставка
НБУ)/100=11,99 доларів США.

Отже, загальна сума процентів
становить 892,06 доларів США:
23,36+456,16+61,37+218,15+121,03+11,99=892,06.

При розгляді позовних вимог позивача в
частині стягнення 3% річних у сумі 59, 59
доларів США за прострочку виконання
грошового зобов'язання по поверненню
позики за період з 1 березня 2014 року по 23
липня 2014 року включно, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України 3 %
річних підлягають стягненню лише у
разі, якщо інше не передбачено
договором або законом.

Оскільки позивачем заявлені позовні
вимоги про стягнення з відповідача
процентів в розмірі облікової ставки
НБУ, як це передбачено законом, а саме
ч.1 ст. 1048 ЦК України, які
задовольняються судом, правові
підстави для стягнення 3% річних за
прострочення виконання грошового
зобов'язання на підставі ч.2 ст. 625 ЦК
України відсутні.

Таким чином, позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню, з відповідача
на користь позивача слід стягнути суму
боргу та проценти за час користування
коштами в розмірі облікової ставки НБУ:

5 000 доларів США+892,06 доларів США =5 892, 06
доларів США, що за курсом НБУ на 23.07.2014
року - дату звернення позивача до суду,
в межах заявлених ним позовних вимог, з
розрахунку 1 долар США=11,644375 грн.,
становить 58 915 грн. 76 коп. (5 892,06х11,644375= 58
915 грн. 76 коп.)

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
необхідно також стягнути понесені ним
витрати на сплату судового збору
пропорційно задоволеним позовним
вимогам у ромірі 1% від суми, яка
підлягає стягненню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись, ст.
ст.ст. 10,11,60, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 15, 16,526, 533, 543, 611, 623, 207, 612, 625, 1047-1050
ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_4 58 915 грн. 76 коп. , а також у
відшкодування витрат на оплату
судового збору 589 грн. 16 коп., а всього
стягнути 59 504 грн. 92 коп.

В інший частині позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Харківської області протягом десяти
днів з дня його проголошення, через
Ленінський районний суд м.Харкова.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Л.Л. Шрамко