Справа № 309/1676/14-ц
Провадження № 2/309/986/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року
м. Хуст

Хустський районний суд

Закарпатської області

в особі: головуючого-судді:
Довжанин М.М.

при секретарі:
Попадинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Хуст справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на житлову
квартиру та визнання права власності
на 1/2 частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в
Хустський районний суд з позовом до
ОСОБА_2, ПАТ АБ «Укргазбанк» про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право власності на житлову
квартиру та визнання права власності
на 1/2 частину квартири, посилаючись на
те, що у відповідності до свідоцтва про
право власності на житло № 25 від 24
грудня 1993 року її мати ОСОБА_2 є
власником квартири під АДРЕСА_1. Вважає,
що вищезазначене свідоцтво видане з
порушенням норм діючого законодавства
та порушує її права як члена сім'ї
власника квартири, оскільки вона, як
член сім'ї власника квартири, що була
прописана та постійно проживала у
квартирі мала рівноцінне право на
приватизацію частки в житловому фонді.
Тим більше, що на момент приватизації
квартири вона була у віці 17 років, тобто
неповнолітньою і позбавлення її права
на частку у квартирі є незаконним. У
грудні 2010 року їй стало відомо, що
відповідачка по справі приватизувала
квартиру на своє ім'я та отримала
свідоцтво про право власності на житло.
Таким чином її як члена сім'ї наймача та
неповнолітню особу незаконно
позбавлено права на житло. У лютому 2008
року відповідачка уклала договір
іпотеки, предметом якого є
вищезазначена квартира, при цьому їй не
було відомо ні про приватизацію, ні про
передачу житла в іпотеку. У січні 2011
року вона звернулася до суду з позовом
про визнання частково недійним
свідоцтва про право власності на житло,
виданого на ім'я її матері. Рішенням
Хустського районного суду її позов
було задоволено, але за апеляційною
скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк»
апеляційний суд рішенням від 02 липня 2013
року скасував рішення суду першої
інстанції через незалучення до участі
у справі належних сторін. Просить
постановити рішення, яким визнати
частково недійсним свідоцтво про право
власності на житло, а саме квартиру
АДРЕСА_1, виданого 24 грудня 1993 року на
ім'я ОСОБА_2 та визнати за нею право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_3 у судове зсідання не з'явилися.
Від представника позивачки до суду
надійшла заява у якій вона заявлений
позов підтримала у повному обсязі,
просила суд справу розглядати у її
відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
05.06.2014 року позовні вимоги визнала,
однак в наступні судові засідання не
з'являлася, про час і місце розгляду
справи її належним чином повідомлено,
про причини неявки суд не повідомляла.

Представник відповідача ПАТ АБ
«Укргазбанк» Рябець В.М. в судовому
засіданні 05.06.2014 року позовні вимоги
ОСОБА_1 не визнав подав письмове
заперечення на позов, в якому просив
відмовити позивачу у задоволенні
заявлених вимог, однак в наступні
судові засідання не з'явився, про час і
місце розгляду справи його належним
чином суд повідомив, про причини неявки
суд не повідомив.

У порядку ст.ст. 158, 224 ЦПК України суд
вважає за можливе розглянути справу у
відсутності позивача, його
представника та відповідачів провівши
заочний розгляд справи на підставі
наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов слід задоволити,
виходячи з наступного.

В судовому засіданні належними
доказами встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 є власником квартири під
АДРЕСА_1, яку приватизувала 24 грудня 1993
року, що стверджується свідоцтвом про
право власності на житло № 25. Позивачка
ОСОБА_1 є донькою відповідачки. Згідно
записів у будинковій книзі позивачка
постійно проживала і була прописана у
квартирі АДРЕСА_1. 27 лютого 2008 року між
відповідачами ПАТ АБ «Укргазбанк» та
ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки,
предметом якого є вищезгадана
квартира. Довідавшись про приватизацію
квартири та укладений договір іпотеки
позивачка звертається до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання
частково недійсним свідоцтва про право
власності на житлову квартиру та
визнання права власності на 1/2 частину
квартири, що стверджується рішенням
Хустського районного суду від 17 лютого
2011 року, яким позов ОСОБА_1 задоволено,
але рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 02 липня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано з причин незалучення до
участі у справі іпотекодержателя.

Згідно з ст. 6-8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» члени сім'ї наймача у тому числі
і неповнолітні мають однакове право
нарівні із наймачем на приватизацію
житла.

Відповідно до Конвенції ООН про права
дитини від 20 листопада 1989 року, яка
ґрунтується на пріоритеті інтересів
дитини у суспільстві, Україну
зобов'язано привести всі нормативні
документи стосовно дитинства у
відповідність із сучасними
міжнародними стандартами, забезпечити
суворе додержання статей Конвенції.

Стаття 2 Конвенції передбачає
поважання і забезпечення всіх прав
дитини без будь-якої дискримінації
незалежно від багатьох позицій, у тому
числі і від майнового стану. Право
дитини на майно, на житло є одним з
основних прав.

У відповідності до ст. 47 Конституції
України, кожен має право на житло.
Зокрема ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства» передбачає, що
держава забезпечує право дитини на
проживання у таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.

Також право дитини на житло закріплено
у Житловому кодексі України, де
зазначено, що громадяни самостійно
здійснюють право на отримання жилого
приміщення у будинках державного і
громадського житлового фондів з
настанням повноліття, а ті, що взяли
шлюб або поступили на роботу у
передбачених законом випадках до
досягнення 18-річного віку - відповідно
з часу вступу у шлюб або влаштування на
роботу. Інші неповнолітні (у віці 15-18
років) здійснюють право на отримання
жилого приміщення з дозволу батьків
або піклувальників.

Отже, право власності дитини на житло
законодавчо закріплено таким чином, що
малолітні та неповнолітні особи не є
суб'єктами житлового права, тобто
самостійно від свого імені вони не
мають права укладати угоди щодо
відчуження чи придбання житла, найму чи
піднайму житлового приміщення, але у
процесі приватизації від імені таких
осіб виступають їхні батьки чи особи,
що їх замінюють.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть обов'язки, що
випливають з договору найму житлового
приміщення. До членів сім'ї наймача
належать дружина наймача, їх діти і
батьки та ін.

З огляду на встановлене суд констатує,
що право позивачки ОСОБА_1 на частку у
житловому приміщенні, тобто квартири
АДРЕСА_1 закріплено Конституцією
України, Житловим кодексом України та
Міжнародним документом - Конвенцією
про права дитини, а видача оспорюваного
свідоцтва та позбавлення ОСОБА_1 права
на частку у житловому приміщенні є
порушенням вищезазначених норм.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що свідоцтво про
право власності на житло, а саме
квартиру АДРЕСА_1, видане 24 грудня 1993
року відповідачці ОСОБА_2 слід визнати
частково недійсним та визнати за
позивачкою ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину цієї квартири.

З матеріалів справи слідує, що
позивачка сплатила судовий збір в
розмірі 243,60 гривень, який
документально підтверджений і згідно
ст. 88 ЦПК України присуджується до
стягнення зі сторін не на користь яких
ухвалено рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 158, 169, 197, 209, 212-215,
224-228 ЦПК України, Конвенцією про права
дитини від 20.11.1989 року, ст. 47 Конституції
України, ст. 64 ЖК України, ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», ст.ст.
6-8 Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», суд, -

Р І Ш И В:

Позов задоволити.

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на житло, а саме
квартиру АДРЕСА_1, видане 24 грудня 1993
року на ім'я ОСОБА_2, мешканки АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_1, мешканкою АДРЕСА_1
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «Укргазбанк» судовий
збір в сумі 243 грн. 60 коп. на користь
ОСОБА_1

Заяву про перегляд судового рішення
відповідачем може бути подано протягом
10 днів з дня отримання його копії до
Хустського районного суду.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Закарпатської
області.

Суддя Хустського

районного суду:
підпис Довжанин М. М.

З оригіналом вірно:

Суддя Хустського

районного суду:
Довжанин М.М.