АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5664/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3646/14
Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участю представника відповідача
ОСОБА_1, представника позивача
Негребецької М.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
ФАРМКО"

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 27 жовтня 2014 року

по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
ФАРМКО" до ОСОБА_3 про повернення
коштів, отриманих безпідставно,
внаслідок рахункової помилки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ТОВ «Компанія ФАРМКО"
звернулось до суду із вказаним позовом
та просило стягнути з ОСОБА_3
безпідставно сплачені внаслідок
рахункової помилки орендні платежі в
сумі 16 886,04 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказувало, що 27 травня 2004 року між
ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Фармко» був
укладений договір оренди землі №П-33.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, а її
спадкоємцем став ОСОБА_3

За період з 2011 року по 01 січня 2014 року
йому виплачено 24855,04 гривень орендної
плати, хоча за договором до сплати
підлягало 7969 гривень.

Зазначає, що переплата сталась
внаслідок рахункової помилки та як на
підставу повернення коштів
посилається на ст.1212 ЦК України так як
кошти були отримані ОСОБА_3 без
достатніх правових підстав.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 27 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Компанія Фармко» - відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржило ТОВ "Компанія ФАРМКО",
просили скасувати його та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити їх
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, а саме
помилковий висновок місцевого суду про
те, що сплачені ними відповідачу кошти
є орендною платою, а не позадоговірними
виплатами на підставі рахункової
помилки, а також безпідставне
застосування до спірних правовідносин
аналогії закону.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 27 травня 2004 року між
ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Фармко» був
укладений договір оренди землі №П-33.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. ЇЇ
спадкоємцем став ОСОБА_3

Згідно п. 40 вищевказаного договору
оренди землі перехід права власності
на орендовану земельну ділянку до
другої особи не є підставою для зміни
умов або розірвання договору. Згідно
розрахунку видачі орендної плати
ОСОБА_3 за період з серпня 2011 року по
січень 2014 року сплачено 24855,04 гривень.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Компанія Фармко», суд першої
інстанції виходив з того, що
перерахування спірної суми
здійснювалось з метою виконання
позивачем своїх обов'язків за
договором оренди землі, а тому
положення статті 1212 ЦК України не
поширюються на правовідносини, які
виникли між сторонами у даній справі.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна, б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи, в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочинну або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
виступають: 1) набуття або збереження
майна однiєю особою (набувачем) за
рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у
вигляді зменшення або незбiльшення
майна у iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна,стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
спірні грошові кошти не пов'язані з
оплатою орендної плати за договором
оренди землі №П-33 від 27 травня 2004 року
спростовуються матеріалами справи.

Так, зі змісту позовної заяви та
наданих розрахунків вбачається, що ТОВ
"Компанія ФАРМКО" здійснювала на
користь ОСОБА_3 виплату орендних
платежів. Виплата орендної плати за
користування земельною ділянкою
передбачена договором оренди землі
№П-33 від 27 травня 2004 року, який і є
правовою підставою для отримання
спірної грошової суми.

Таким чином, правовідносини між
сторонами по справі виникли на
підставі цивільного договору, а з
урахуванням того, що договір оренди
землі №П-33 від 27 травня 2004 року не був
розірваний або визнаний недійсним у
передбаченому законом порядку, то
застосування норм ст. 1212 ЦК України
щодо повернення безпідставно набутого
майна, на яку посилається апелянт, є
неможливим.

Доводи апелянта про безпідставність
застосування до спірних правовідносин
аналогії закону є неспроможними.

Так, судом першої інстанції було
застосовано положення Постанови
Пленуму Верховного суду України від
24.12.1999 року «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», що є актом тлумачення
законодавства, з метою визначення
поняття рахункової помилки, на яку
посилався позивач, в обгрунтування
своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦК України якщо
цивільні відносини не врегульовані цим
Кодексом, іншими актами цивільного
законодавства або договором, вони
регулюються тими правовими нормами
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, що регулюють подібні за
змістом цивільні відносини (аналогія
закону).

З урахуванням того, що норми Цивільного
кодексу України не містять визначення
поняття рахункової помилки, то
застосування роз'яснень Верховного
суду України у сфері трудового права є
виправданим.

Інших доводів, які б спростовували
висновки місцевого суду, апелянтом не
надано.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Компанія
ФАРМКО" - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 27 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
С.Ю. Мартєв

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: