Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4633/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське»

на рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 серпня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське» про
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління
«Покровське» про відшкодування
моральної шкоди.

В позові зазначав, що з липня 1999 року по
липень 2014 року він працював на ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське»
гірником очисного забою 5 розряду. Під
час роботи він був двічі травмований: 31
грудня 2007 року, медичний висновок
«відкритий косооскольчатий перелом
лівої голені із зміщенням. Ушкоджена
рана лівої голені», що підтверджується
актом форми Н-1 №79 від 02.01.2008 року; та 05
січня 2015 року, медичний висновок
«Струс головного мозку. Ушкодження
обличчя та права ушна раковина», що
підтверджується актом форми Н-1 №48 від
07.05.2014 року, формою Н-5 від 07.05.2014 року, а
також довідкою МСЕК від 15.07.2008 року де
йому по сукупності двох травм
встановлено 55% втрати працездатності, з
них: вперше 40% по травмі 05.01.2014 року., та
повторно 15% по травмі 31.12.2007 року та 3
група інвалідності та іншими медичними
документами на підставі наданих у
ФССНВВ і ПЗ документів йому були
призначені страхові виплати,
передбачені законодавством, а саме
одноразова допомога і щомісячні
регресні виплати. Оскільки він став
інвалідом 3 групи, та втратив по
сукупності двох травм 55%
працездатності, вважає, що саме з цього
часу у нього настала стійка втрата
працездатності, яка є наслідком
отриманих на виробництві травм, під час
виконання трудових обов'язків на
підприємстві.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд стягнути з ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське» на його
користь на відшкодування моральної
шкоди 55000 грн.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 серпня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське» на
користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 17 000 грн. Стягнуто з ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Шахтоуправління «Покровське» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справ, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволені позовних вимог
відмовити або зменшити розмір
відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ у відповідності до Закону
України «Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції», підсудність даної справи
визначено апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта Малиновського
Д.В., перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

Позивач працював у відповідача
гірником з 24.06.1999р. до 25.06.2014р. і був
звільнений за ст. 40 п. 2 КЗпП України за
станом здоров'я.

31.12.2077р. та 05.01.2014р. з ОСОБА_3 сталися
нещасні випадки, пов'язані з
виробництвом, про що адміністрацією
підприємства складені акти за формами
Н-5, Н-1 №79, №48.

Довідками МСЕК від: 24.10.2008р.
підтверджена втрата працездатності
позивача з виробничої травми 31.12.2007р. в
розмірі 25%, від 15.07.2014р. встановлена
первинна втрата працездатності з
виробничої травми 05.01.2014р. в розмірі 40%,
повторно - 15%, усього за сукупністю 55%.

Позивач неодноразово проходив
лікування з приводу отриманої втрати
працездатності, що підтверджено
медичними документами.

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

Суд першої інстанції правильно
застосував для вирішення справи норми
матеріального права.

Правильним є посилання на ч. 2 ст. 153
КЗпП України, за якою забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Також є вірним застосування наступних
норм права.

Ст. 173 КЗпП України, якою передбачено,
що шкода, заподіяна працівникам
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, відшкодовується у
встановленому законодавством порядку.

Ст. 13 Закону України "Про охорону праці"
за якою роботодавець зобов'язаний
створити на робочому місці в кожному
структурному підрозділі умови праці
відповідно до нормативно-правових
актів, а також забезпечити додержання
вимог законодавства щодо прав
працівників у галузі охорони праці.

Ст. 237-1 КЗпП України, яка вказує, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом враховані роз'яснення п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №4 від 31 березня 1995 року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди" (із змінами, внесеними згідно з
Постановою Пленуму Верховного суду
України №5 від 25 травня 2001 року), де
сказано: заподіяна моральна
(немайнова) шкода відшкодовується
фізичній чи юридичній особі, права якої
були безпосередньо порушені
протиправними діями (бездіяльністю)
інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з врахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995р. №4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат, їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо
відсутності у позивача факту моральних
страждань не мають свого
підтвердження.

Згідно статей 57, 60 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги та заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
справи, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Суд першої інстанції правильно оцінив
в якості доказів спричинення позивачу
моральної шкоди акти про
розслідування нещасних випадків,
пов'язаних з виробництвом, рішення
МСЕК про встановлення позивачу стійкої
втрати працездатності та встановлення
інвалідності, медичні документи.

Вказані доводи не можуть братися до
уваги у зв'язку з тим, що не
відповідають рішенню Конституційного
Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004
р., яким вказано, що ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності вже
спричиняють йому моральні і фізичні
страждання.

Доводи апеляційної скарги, що у
позивача не погіршився матеріальний
стан виходять за межі розгляду справи,
оскільки предметом спору є
правовідносини з відшкодування
моральної шкоди, а не майнові вимоги.

Доводи апеляційної скарги щодо
можливості працевлаштування позивача
не спростовують висновки рішення суду
і не доводять заперечень відповідача у
позові про відшкодування моральної
шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що суд не
встановив, які саме обмеження виникли у
позивача та які саме зусилля йому
прийшлося застосовувати для
організації свого життя є
неприйнятними, оскільки норми
матеріального права, на підставі яких
вирішено спір, зокрема ст. 23 ЦК України,
ст. 237-1 КЗпП України не містять
будь-якого переліку обмежень і зусиль,
які мають значення для вирішення
справи.

Доводи апеляційної скарги про невірне
встановлення розміру стягнутого
відшкодування спростовані під час
апеляційного розгляду справи, оскільки
встановлено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначив, взявши до уваги характер та
обсяг страждань, яких зазнав позивач,
характер немайнових втрат, їх
тривалість, неможливість відновлення
стану здоров'я, виходив при цьому із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
«Шахтоуправління «Покровське»
відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 27 серпня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: