АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7104/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Кушнірчук Р. О. Доповідач - Куценко
Т.Р. Категорія 39
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Дніпропетровськ

22 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

Головуючого - Куценко Т.Р.

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Філіпповій К.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 03 липня 2014 року,
по справі за позовом ОСОБА_2 до
територіальної громади міста
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до територіальної
громади міста Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Рішенням Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 03.07.2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було
відмовлено в повному обсязі /а.с. 58-59/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права /а.с. 69-71/.

Перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно відхилити, а рішення суду
залишити без змін, з наступних підстав.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Частинами 1, 4 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна особа зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
установлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради та
просить визнати за ним право власності
на житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями,
розташований по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом, після смерті
своєї матері ОСОБА_3 посилаючись на те,
що його батькові ОСОБА_4 належав
житловий будинок АДРЕСА_3, що
підтверджується Інвентаризаційною
справою виданою МБТІ 16.05.1964 року /а.с. 4-6/.

15.01.1991 року, на підставі рішення
Самарської районної ради,
домоволодінню було призначено
порядковий № 34 /а.с. 7/.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
/а.с. 9/. Мати позивача ОСОБА_3 не
зверталася до нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
власності на будинок, тому
правовстановлюючі документи відсутні.

11.12.2012 року померла мати позивача -
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть /а.с. 10/.

Позивач посилається на те, що після
смерті матері відкрилася спадщина у
вигляді житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями,
який розташований по АДРЕСА_1. Він, як
єдиний спадкоємець першої черги,
звернувся до Восьмої державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину
за законом, але постановою від 06.08.2013
року йому було відмовлено у вчинені
нотаріальних дій, у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на цей будинок /а.с. 11/.
Постанова оскаржена не була.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не
підлягають.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження належності будинку по
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, позивач посилається на
інвентаризаційну справу без номера,
яка була складена 14.04.1964 року та довідку
Самарської районної ради народних
депутатів від 25.01.1991 року про зміну
номеру домоволодіння, яке належить
ОСОБА_4

Згідно довідки КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної ради № 1488
від 20.02.2013 року станом на 31.12.2012 року,
відповідно до матеріалів
інвентаризаційних справ на об'єкти
нерухомого майна, відомості щодо
проведення технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1
відсутні /а.с. 47/.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, в
редакції 1963 року, яка діяла на день
смерті ОСОБА_4, визнається, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном або
звернувся до державної нотаріальної
контори за місцем відкриття спадщини з
заявою про прийняття спадщини протягом
шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року і після його смерті з
заявою про прийняття спадщини після
його смерті ні хто не звертався,
свідоцтво про право на спадщину не
видавалося, що підтверджується
довідкою нотаріуса Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори від 20.06.2014 року
/а.с. 29/.

Також в матеріалах справи знаходиться
довідка голови квартального комітету
від 22.10.2013 року, з якої вбачається, що на
день смерті ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_3
була зареєстрована та проживала у
АДРЕСА_2 /а.с. 13/, а не в будинку АДРЕСА_1.

Таким чином, доказів того, що ОСОБА_3,
або хтось із спадкоємців першої черги
прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4
позивачем не надано.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків /спадщини/ від фізичної
особи, яка померла /спадкодавця/, до
інших осіб /спадкоємців/.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинялися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, є набуття спадкодавцем
зазначеного права у встановленому
законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємців переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини.

За таких обставин доводи ОСОБА_2 в
апеляційній скарзі, що суд не дав
належної оцінки наданих ним доказам не
можуть бути прийняті до уваги, оскільки
вони зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці,
та особистого тлумачення апелянта норм
матеріального права.

Згідно до ст. 212 ЦПК України виключне
право оцінки доказів належить суду,
який має оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному повному та
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
є необґрунтовані, рішення суду
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, ст. 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Головуючий:
Куценко Т.Р.

Судді:
Демченко Е.Л.

Волошин М.П.