РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Харкова

у складі: головуючого - судді
Труханович В.В.

за участю секретаря -
Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернувся представник ТОВ «ФК
«Приватні інвестиції» з позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, в якому просив суд
ухвалити рішення на підставі якого,
стягнути з відповідачів на користь ТОВ
«ФК «Приватні інвестиції»
заборг7овнаість за кредитним договором
№Ф50/05-08/В4 від 05.05.2008 року в розмірі 557
341,65 грн., та стягнути судовий збір.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 05.05.2008 року між ВАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №Ф50/05-08/В-4, згідно
якого позивач зобов'язався видати
ОСОБА_1 кредит у сумі 52 000 доларів США, а
ОСОБА_1 зобов'язалась повернути кредит
у повному обсязі і в терміни,
передбачені кредитним договором.

Представник позивача вказує, що банк
взяті на себе зобов'язання виконав у
повному обсязі.

В забезпечення виконання умов
кредитного договору, між ВАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було
укладено договір іпотеки, відповідно
до якого в іпотеку надається
однокімнатна квартира.

29.11.2011 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ
«ФК «Приватні інвестиції» було
укладено договір факторингу, згідно
якого права грошової вимоги за
кредитним договором №Ф50/05-08/В-4 були
продані.

Як зазначає представник позивача, ТОВ
«ФК «Приватні інвестиції» набуло права
кредитора до ОСОБА_1, ОСОБА_2

Разом з тим, представник вказує, що
ОСОБА_1 не виконує зобов'язання за
кредитним договором і станом на 23.09.2014
року загальна сума заборгованості
становить 64 508,49 доларів США, у зв'язку з
чим він і був змушений звернутися до
суду з даним позовом.

Представник позивача ОСОБА_3, який діє
на підставі довіреності від 27.04.2014 року,
в судовому засіданні заявлений позов
підтримав, в подальшому в судове
засідання, надав суду заяву про розгляд
справи за його відсутності, позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи повідомлялися.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4, який діє на підставі
довіреності від 06.12.2011 року в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив суд відмовити в його
задоволенні, посилаючись на строк
позовної давності, оскільки позивачем
було змінено строк виконання основного
зобов'язання.

Суд, вислухавши пояснення сторін, та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити в
повному обсязі, виходячи з наступного.

В судовому засіданні було встановлено,
що 05.05.2008 року між Відкритим
акціонерним товариством «Кредобанк»
та ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір №Ф50/05-08/В4. (а/с 12-15).

Відповідно до частини 2 цього договору,
банк видає позичальнику кредит в сумі 52
000 доларів США на умовах
забезпеченості, поворотності,
строковості, платності та цільового
використання, на строк до 04.05.2018 року на
ремонт та реконструкцію нерухомості.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що
зобов'язання є правовідношення, в яких
одна сторона (боржник) зобов'язана
вчинити на користь другої сторони
(кредитора) певну дію (передати майно,
виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно п. 2.6 кредитного договору, кредит
надається позичальнику готівкою через
касу банку.

Представник відповідача в судовому
засіданні не заперечував проти
отримання ОСОБА_1 суми кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 у свою чергу
зобов'язалась повернути банку кредит у
повному обсязі в порядку і терміни
передбачені договором.

Відповідно до п. 3.2 кредитного договору,
ОСОБА_1 зобов'язалась сплачувати банку
проценти у розмірі LIBOR3M+9,50% річних.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір
процентів, тип процентної ставки
(фіксована або змінювана) та порядок
їх сплати за кредитним договором
визначаються в договорі залежно від
кредитного ризику, наданого
забезпечення, попиту і пропозицій, які
склалися на кредитному ринку, строку
користування кредитом, розміру
облікової ставки та інших факторів.

Погашення суми кредиту та нарахованих
відсотків має відбуватися шляхом
сплати щомісячних платежів у розмірі
435,00 доларів США. (п. 4.1 кредитного
договору)

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Як у тексті позову вказує представник
позивача, ОСОБА_1 порушує умови
кредитного договору, та не здійснює
погашення заборгованості.

Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема у
вигляді сплати винною особою неустойки
(штрафу, пені).

Так, п. 5.1 кредитного договору,
передбачено, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань за цим
договором позичальник, крім
відшкодування збитків, сплачує пеню в
розмірі подвійної процентної ставки,
вказаної в п. 3.2 цього договору.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору,
за невиконання взятих на себе
зобов'язань по поверненню кредиту,
позичальник, крім сплати пені,
відшкодовує банку заподіяні збитки в
повному обсязі, в тому числі й упущену
вигоду.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України
встановлено, що якщо позичальник
своєчасно не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до статті 625 цього кодексу.
Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками,
він зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до
дня їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому відповідно
до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

29 листопада 2011 року між ПАТ «Кредобанк»
(Банк) та ТОВ «ФК «Приватні інвестиції»
(Новий кредитор) було укладено Договір
Факторингу, відповідно до умов якого
Банк продає та відступає новому
кредитору права вимоги, а новий
кредитор купує та приймає від банку
зазначені права вимоги, визначені у
Додатку №1. (а.с. 34-61)

Згідно ст. 1077 ЦК України, за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Відповідно до Акту прийому-передачі
портфеля заборгованості, 14.11.2011 року
ПАТ «Кредобанк» передало ТОВ «ФК
«Приватні інвестиції» портфель
заборгованості. (а.с. 62)

Відповідно до ст. 514 ЦК України до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Таким чином, ТОВ «ФК «Приватні
інвестиції» набуло статусу кредитора
за кредитним договором №Ф50/05-08/В4 від
05.05.2008 року та набуло права вимоги по
ньому.

Відтак, в судовому засіданні було
встановлено, що відповідачем ОСОБА_1
було порушено зобов'язання стосовно
своєчасного повернення ТОВ «ФК
«Приватні інвестиції» сум отриманого
кредиту та сплати нарахованих за
користування кредитними коштами
відсотків, внаслідок чого, станом на
23.09.2014 року відповідач ОСОБА_1 має
прострочену заборгованість за
кредитним договором у сумі 64 508,49
доларів США, що за курсом НБУ станом на
23.09.2014року становить 557 341,65 грн., з яких:
заборгованість за кредитом - 48 828,69
доларів США, що за курсом НБУ станом на
23.09.2014року становить 389 506,46 грн.;
заборгованість за відсотками - 7 974,55
доларів США, що за курсом НБУ станом на
23.09.2014року становить 63 612,99 грн., пеня за
несвоєчасне повернення кредиту - 5 331,17
доларів США, що за курсом НБУ станом на
23.09.2014року становить 72 110,09 грн., пеня за
несвоєчасне повернення відсотків - 1
552,60 доларів США, що за курсом НБУ станом
на 23.09.2014року становить 21 000,67 грн.,
упущена вигода - 821,48 доларів США, що за
курсом НБУ станом на 23.09.2014року
становить 11 111,44 грн. (а.с. 20-25)

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти суми
боргу, посилаючись на сплив строку
позовної давності.

Дана позиція відповідача також
викладена у письмовій заяві від 18.11.2014
року. В даній заяві зазначено, що
претензією від 07.06.2010 року, яка була
отримана ОСОБА_1 09.06.2010 року, ВАТ
«Кредобанк» застосував право вимагати
дострокового повного повергнення
кредиту, запропонував відповідачу у
30-ти денний строк сплатити
заборгованість у повному обсязі.

Таким чином, на думку представника
відповідача, строк позовної давності
сплинув 09.07.2013 року, що є підставою для
відмови від позову.

Так, в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що 07.06.2010 року
на адресу відповідача ОСОБА_1 було
направлено Претензію, в якій фактично
було викладено вимогу про дострокове
повернення суми кредиту, яка станом на
03.06.2010 року становила 456 199,04 грн., що було
еквівалентом 57 560,19 доларів США. В даній
претензії вимагалося у строк 30
календарних днів в добровільному
порядку сплатити заборгованість за
кредитним договором, в противному
випадку банк буде змушений застосувати
засоби примусового стягнення
заборгованості, в тому числі шляхом
звернення до суду. (а.с. 26-27)

Дана претензія була отримана
відповідачем ОСОБА_1 09.06.2010 року. (а.с. 28)

Відповідно до п. 4.9 кредитного договору,
банк, у випадках передбачених п. 2.9
цього договору, вправі вимагати
дострокового повернення кредиту,
процентів, комісій та інших належних до
сплати платежів за цим договором, про
що письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідком порушення
позичальником зобов'язання щодо
повернення чергової частини суми
кредиту є право кредитора достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Таким чином, банк відповідно до
положень статті 1050 ЦК України та пункту
4.9 кредитного договору скористався
правом на повернення кредиту
достроково, чим змінив дату виконання
основного зобов'язання.

Пунктом 4.10 кредитного договору,
передбачено, що позичальник
зобов'язаний протягом 30 банківських
днів з моменту отримання письмової
вимоги банку (п. 4.9), достроково
повернути кредит, проценти, комісії та
інші належні до сплати платежі за цим
договором.

Банківський день - робочий день,
протягом якого банк здійснює
банківські операції.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 на протязі
строку, визначеного Претензією, не
здійснила дострокового повернення
суми кредиту, то у ВАТ «Кредобанк»
право на стягнення заборгованості у
примусовому порядку виникло 15.07.2010
року.

Як встановлено у рішенні вище з 29.11.2011
року кредитором за кредитним договором
є ТОВ «ФК «Приватні інвестиції».

Однак, судом встановлено, що після
зміни строку виконання основного
зобов'язання, кредитор звернувся до
суду із позовом лише у жовтні 2014 року,
тобто зі спливом 4 років та 3 місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Отже, суд погоджується з заявою ОСОБА_1
про застосування строку позовної
давності, та зазначає наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії договору, скільки з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повне
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено закінченням строку
добровільної сплати боргу після
отримання вимоги про дострокове
повернення, повинна обчислюватися з
моменту настання такого строку, тобто з
15.07.2010 року.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Застосування строку позовної давності
відповідно до статті 256 ЦК України,
частин першої та п'ятої статті 261 ЦК
України, частини четвертої статті 267 ЦК
України, з урахуванням наведених вище
обставин та факту пред'явлення позову
тільки 17.10.2014 року, враховується судом
та є підставою для відмови у позові.

Зазначена правова позиція висловлена у
рішенні Верховного Суду України
№6-14цс14 від 19.03.2014 року, та у рішенні
Верховного Суду України №6-20цс14 від
19.03.2014 року.

Відтак, суд приходить до висновку, що у
задоволенні вимог ТОВ «ФК «Приватні
інвестиції» до ОСОБА_1 слід відмовити.

Стосовно позовних вимог ТОВ «ФК
«Приватні інвестиції» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, то суд не
знаходить підстав для задоволення і
цієї частини позову оскільки ОСОБА_2 не
є солідарним боржником за кредитним
договором №Ф50/05-08/В4 від 05.05.2008 року.

Так, в позовній заяві ставиться питання
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, а ОСОБА_2 в даному
випадку не є позичальником чи
поручителем за кредитним договором, а
виступає тільки майновим поручителем
за договором іпотеки від 05.05.2008 року,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_5, реєстровий №2338. (а.с. 16-19)

Відповідно до умов договору іпотеки,
цей договір забезпечує виконання
зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним
договором №Ф50/05-08/В4 від 05.05.2008 року,
стосовно повернення отриманої суми
кредиту, несплачених відсотків,
комісій, неустойок і штрафів.

Права ТОВ «ФК «Приватні інвестиції»
вимоги виконання зобов'язання за
кредитним договором від ОСОБА_2, як
солідарного боржника, умовами договору
іпотеки не передбачено.

В ч. 1 ст. 575 ЦК України окремим видом
застави визначено іпотеку - заставу
нерухомого майна, що залишається у
володінні заставодавця або третьої
особи.

Застава, у свою чергу, є засобом
забезпечення виконання зобов'язання,
тобто є похідною від основного
зобов'язання (кредитного договору).

Згідно ч.1 ст. 33 Закону України « Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Враховуючи викладене, у задоволенні
позову слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 208-210, 212-215, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 530, 553, 554,
610, 611, 625, 626, 629, 631, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10-ти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В.В. Труханович