Номер провадження: 22-ц/785/6926/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою Фонду
державного майна України на ухвалу
Київського районного суду м. Одеси від
29 травня 2014 року про вжиття заходів
забезпечення позову у цивільній справі
за позовом Підприємства
«Феррітранссервіс» у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Судноплавна компанія «Укрферрі»,
ОСОБА_2 - «Про зобов'язання виконати
умови договору чартеру та сплату
штрафних санкцій», -

ВСТАНОВИЛА:

29.05.2014 року Підприємство
«Феррітранссервіс» у вигляді ТОВ
звернулось до суду із зазначеним
позовом, по якому просить зобов'язати
ТОВ «Судноплавна компанія «Укрферрі»
виконати п. 1 ч. ІІ Чартеру від 25.01.2012
року, а саме: надати судно «Герої Шіпки»
під навантаження у порт Хайдарпаша
(Туреччина), а також стягнути з
відповідачів у солідарному порядку
штрафні санкції у розмірі 250000 грн.

Одночасно з позовною заявою
представником позивача було надано
заяву про забезпечення позову шляхом
заборони ТОВ «Судноплавна компанія
«Укрферрі» підписувати будь-які угоди,
додаткові договори до договору оренди
державного майна цілісного майнового
комплексу ДСК «Укрферрі» № Д-1905 від
05.12.1997 року, укладеному з Фондом
державного майна України, на період
розгляду справи.

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення
позову, представник позивача посилався
на те, що ст. 32 Додаткових умов до
чартеру від 25.01.2012 року, укладеного між
позивачем та ТОВ «Укрферрі»
(правонаступник всіх прав та обов'язків
ПАТ «Судноплавна компанія «Укрферрі»)
передбачено, що судновласник гарантує,
що у період строку дії цього чартеру
судно, вказане у ст. 31, яке орендоване
судновласником за договором оренди
державного майна цілісного майнового
комплексу ДСК «Укрферрі» № Д-1905 від
05.12.1997 року та призначене для виконання
перевезення за цим чартером, не буде
зафрахтоване для виконання перевезень
інших вантажів, а умови оренди судна
залишаться незмінними до повного
виконання судновласником своїх
зобов'язань за цим контрактом. Також,
представник позивача зазначав, що
судновласник орендованого майна - ТОВ
«Укрферрі» найближчим часом планує
укласти Додатковий договір до договору
оренди державного майна цілісного
майнового комплексу ДСК «Укрферрі» №
Д-1905 від 05.12.1997 року без згоди
підприємства «Феррітранссервіс» у
вигляді ТОВ, у зв'язку з чим, внаслідок
такого укладення, виникне реальна
загроза неможливості з боку ТОВ
«Укрферрі» виконання свого обов'язку
за чартером - надати судно під
навантаження до порту Хайдарпаша
(Туреччина), як цього вимагає позивач у
своїй позовній заяві.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 29.05.2014 року були вжитті заходи
забезпечення зазначеного позову,
шляхом заборони ТОВ «СК «Укрферрі»
підписувати будь-які угоди, додаткові
договори до договору оренди державного
майна цілісного майнового комплексу
ДСК «Укрферрі» № Д-1905 від 05.12.1997 року,
укладеному з Фондом державного майна
України, відносно судна «Герої Шіпки»,
до вирішення спору по суті.

20.06.2014 року Фонд державного майна
України подав поштою апеляційну скаргу
на вказану ухвалу суду, по якій просить
ухвалу районного суду скасувати,
посилаючи на порушення районним судом
норм процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

За правилами ч. 2 п. 2 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право скасувати
ухвалу і постановити нову ухвалу.

При розгляді апеляційної скарги на
ухвалу суду першої інстанції, колегія
суддів всесторонньо і повно перевірила
законність і обґрунтованість ухвали на
основі ма теріалів справи, які
досліджувались судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України
забезпечення позову за заявою осіб, які
беруть участь у справі, допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК
України позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії.

Забезпечення позову - це заходи
цивільного процесуального припинення
дій, які можуть утруднити виконання
майбутнього рішення суду чи зробити
його виконання неможливим.

Заходи забезпечення позову носять
тимчасовий характер і зберігають свою
дію до фактичного виконання рішення
суду, яким закінчується вирішення
спору по суті.

Згідно до ст. 152 ЦПК України на будь-якій
стадії розгляду справи позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов'язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов'язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що
про вжиття заходів забезпечення позову
суд постановляє ухвалу, в якій зазначає
вид забезпечення позову і підстави
його обрання, порядок виконання, розмір
застави, якщо така призначена.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову",
ухвала про забезпечення позову
постановляється в порядку, визначеному
ст. 209 ЦПК України, і повинна включати
мотивувальну частину, де поряд із
зазначенням мотивів, із яких суд (суддя)
дійшов висновку про обґрунтованість
припущення про те, що невжиття заходів
забезпечення може в майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання судового рішення, наводиться
посилання на закон, яким суд керувався
при постановлені ухвали.

Проте, районний суд, задовольняючи
клопотання позивача про забезпечення
позову, не навів в оскаржуваній ухвалі
мотиви прийняття такого рішення, не
зазначив, яким чином не прийняття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, не навів жодних
обставин та не послався на докази, які б
обґрунтовували припущення щодо
необхідності вжиття заходів по
забезпеченню позову.

В матеріалах справи відсутні докази
про те, що не прийняття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що при встановленні
відповідності виду забезпечення
позову позовним вимогам слід
ураховувати, що вжиті заходи не повинні
бути фактичним вирішенням справи.

Однак при постановленні ухвали суд
першої інстанції зазначені вимоги
закону не врахував та обрав спосіб
забезпечення позову, яким фактично
вирішив спір. Тобто при вирішенні
питання про забезпечення позову судом
порушені норми процесуального права.

Згідно зі ст. 312 ЦПК України, допущені
порушення норм процесуального права є
підставою для скасування ухвали та
постановлення нової ухвали.

З урахуванням вищевикладеного, колегія
суддів вважає за необхідне заяву
позивача про забезпечення позову
залишити без задоволення.

Цивільний процесуальний закон не
зобов'язує суд при розгляді питань про
забезпечення позову перевіряти
обставини, які мають значення для
справи, а лише запобігає ситуації, при
якій може бути утруднено чи стане
неможливим виконання рішення у разі
задоволення позову. Види забезпечення
позову застосовуються для того, щоб
гарантувати виконання можливого
рішення суду, а таке рішення може бути
постановлено тільки у відповідно до
заявлених позовних вимог. Заходи
забезпечення позову повинні
застосовуватись лише у разі
необхідності та бути співмірними із
заявленими вимогами, оскільки
безпідставне забезпечення позову може
привести до порушення прав і законних
інтересів інших осіб.

Крім того, суд першої інстанції, на
порушення вимог статей 151 - 153 ЦПК
України, задовольняючи заяву позивача
про забезпечення позову та
постановляючи відповідну ухвалу про
забезпечення позову, визначив наперед
результати розгляду справи по суті
позову.

Отже, колегія суддів вважає, що заходи
забезпечення позову, які застосовані
судом першої інстанції, суперечать
сенсу забезпечення і меті його
застосування. Мета застосування
заходів забезпечення позову полягає в
захисті інтересів учасника процесу, а
не в позбавленні (порушенні) прав інших
осіб.

Таким чином, постановляючи ухвалу про
вжиття заходів забезпечення позову,
районний суд обрав заходи
забезпечення, які не перебувають у
необхідному (обов'язковому) правовому
зв'язку із позовними вимогами, а
вирішив справу по суті у спосіб,
непередбачений процесуальним законом.

Порушення районним судом зазначених
вимог є недотримання принципу
верховенства права, проголошеного
Конституцією України, оскільки ухвала
про забезпечення позову прийнята судом
поза межами його компетенції, тому в
розумінні цих норм не можна вважати, що
ухвала постановлена районним судом на
законних підставах.

На підставі викладеного ухвала суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нової ухвали про
залишення без задоволення заяви про
забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п.2, 312, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду державного
майна України - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.
Одеси від 29 травня 2014 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою заяву
Підприємства «Феррітранссервіс» у
вигляді товариства з обмеженою
відповідальністю про забезпечення
позову - залишити без задоволення.

Стягнути з Підприємства
Феррітранссервіс» у вигляді
товариства з обмеженою
відповідальністю на користь Фонду
державного майна України 121 грн. 80 коп. у
відшкодування понесених витрат по
сплаті судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

В.О. Суворов

І.А. Артеменко

03.12.2014 року
м. Одеса