Справа № 525/1186/14-ц
Провадження № 2/525/435/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.12.2014 року Великобагачанський
районний суд Полтавської області в
складі:

головуючого - судді
Хоролець В.В.

при секретарі
Пилипенко П.І.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

представника органу
опіки та піклування Онупко Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Велика Багачка
Полтавської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання
місця проживання дитини-сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, -

в с т а н о в и в:

З позову ОСОБА_1 вбачається, що 22
жовтня 2011 року Відділом держаної
реєстрації актів цивільного стану
Великобагачанського районного
управління юстиції Полтавської
області, актовий запис №60
зареєстровано шлюб між ним, ОСОБА_1 та
ОСОБА_4. Від шлюбу сторони мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який є дитиною - інвалідом
і потребує особливого догляду. У
свідоцтві про народження дитини
відповідачка ОСОБА_4 записана матір'ю, а
позивач ОСОБА_1 - батьком. Рішенням
Великобагачанського районного суду
Полтавської області від 09.04.2014 року
шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

Позивач вказує, що 08.02.2014 року
ОСОБА_4 привезла та залишила
дитину-сина ОСОБА_5 матері позивача -
ОСОБА_8 і певний час дитиною не
цікавилась. Син ОСОБА_5 з 23.10.2013 року
відноситься до категорії
«дитина-інвалід підгрупи А», потребує
особливого догляду і постійного
лікування і для його здоров'я
неприйнятними є зміна та погіршення
умов проживання. Як вказує позивач,
дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в
АДРЕСА_1 разом з батьком ОСОБА_1, за цією
ж адресою проживає і мати позивача у
справі ОСОБА_8 Мати дитини ОСОБА_4 за
даною адресою не проживає.

Як вказує у позові ОСОБА_1, мати
дитини ОСОБА_4 неналежно виконує свої
батьківські обов'язки щодо дитини,
фактично проживає в м. Кременчук
Полтавської області з іншим чоловіком
у незареєстрованому шлюбі, власного
житла не має, декілька раз забирала
дитину до себе і не повідомляла про
своє місцезнаходження та знаходження
сина, та про стан здоров'я дитини, що
призвело, як вказує позивач, до
погіршення стану здоров'я дитини. В
даний час, як зазначає позивач, дитина
ОСОБА_5 проживає в будинку, який
опалюється, з ним також проживає його
мати ОСОБА_8, в будинку створені всі
необхідні умови для належного розвитку
та виховання дитини.

Посилаючись на вищевикладені
обставини, на положення ст.161 СК України
та Конвенцію про права дитини від 27.02.1991
року, позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив суд визначити
місце проживання його сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, ОСОБА_1, як батьком
дитини за адресою АДРЕСА_1 (а.с.а.с.2-4).

Ухвалою Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
18.11.2014 року до участі у справі в якості
третю особи залучено
Великобагачанську районну державну
адміністрацію як орган опіки та
піклування (а.с.42).

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
заявлений позов підтримали, в своїх
поясненнях посилались на обставини,
які викладені в позові і просили його
задовольнити. В ході судового розгляду
справи судом було роз'яснено позивачу
про рівність прав та обов'язків батьків
щодо дитини та про рівність прав
батьків на безперешкодне спілкування з
дитиною, на що позивач ОСОБА_1
повідомив, що ці положення сімейного
законодавства йому зрозумілі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з'явилась, вона належним
чином сповіщалась про день і час його
проведення згідно положень ст.ст.74-76
ЦПК України, 13.11.2014 року до суду від неї
надійшла заява про те, що вона не
заперечує проти задоволення позову
ОСОБА_1 про визначення місця проживання
дитини за адресою АДРЕСА_1; справу
просила проводити у її відсутність
(а.с.38).

Представник третьої особи у
справі Великобагачанської районної
державної адміністрації як органу
опіки та піклування Онупко Н.П. суду
пояснила, що питання вирішення спору
щодо визначення місця проживання
дитини сторін у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_4
- сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 розглядалось
органом опіки та піклування на вимогу
суду згідно положень частини 4,5 ст.19 СК
України. Вважає, що в ситуації, яка
склалася у сім'ї на даний час, доцільно
визначити місце проживання дитини
ОСОБА_5, 2013 р.н. за адресою проживання
батька ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, що
відповідатиме інтересам дитини, яка є
інвалідом і потребує особливої турботи
та догляду; при цьому зазначила, що
одним із визначальних факторів
прийняття органом опіки та піклування
такого рішення є те, що за даною адресою
проживає мати позивача у справі ОСОБА_1
- ОСОБА_8, яка також надає допомогу у
догляді за дитиною і піклується про
неї. В цілому підтримала висновок
органу опіки та піклування від 28.11.2014
року.

Суд, заслухавши пояснення позивача
ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2,
пояснення представника органу опіки та
піклування Онупко Н.П., дослідивши
письмові докази по справі, надані
особами, що беруть участь у справі на
засадах змагальності та
диспозитивності, та всі докази в їх
сукупності і давши їм належну оцінку,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_1
до ОСОБА_4 про визнання місця
проживання дитини-сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним, як з батьком дитини
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Судом встановлено і це визнається
сторонами, що 22 жовтня 2011 року Відділом
держаної реєстрації актів цивільного
стану Великобагачанського районного
управління юстиції Полтавської
області, актовий запис №60
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають
малолітню дитину - сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6), який є дитиною -
інвалідом і потребує особливого
догляду (а.с.а.с.9-10). У свідоцтві про
народження дитини відповідачка ОСОБА_4
записана матір'ю, а позивач ОСОБА_1 -
батьком. Рішенням Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
09.04.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
розірвано (а.с.7).

З акту депутата
Великобагачанської селищної ради
Товстошкур Н.П. від 25.03.2014 року, що
підписаний сусідами ОСОБА_12 та ОСОБА_13
вбачається, що малолітня дитина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом зі своїм
батьком ОСОБА_1, 1984 р.н. в АДРЕСА_1; мати
дитини з серпня 2013 року за даною
адресою не проживає (а.с.8). Проживання
цієї малолітньої дитини з батьком за
вищевказаною адресою підтверджується
і довідкою Великобагачанської
селищної ради Полтавської області №1843
від 29.09.2014 року (а.с.11).

З акту депутата Великобагачанської
селищної ради Товстошкур Н.П. від 13.10.2014
року, що підписаний сусідами ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 вбачається, що ОСОБА_1, 1984 р.н.
проживає в АДРЕСА_1 разом з матір'ю
ОСОБА_8 та сином ОСОБА_5, 2013 р.н. Будинок
садибного типу, опалюється природнім
газом, обладнаний водопостачанням
(гаряча і холодна вода), каналізацією,
електроенергією, власник будинку
ОСОБА_8; для проживання в цьому будинку
створені всі необхідні умови, будинок
мебльований, санітарно-гігієнічні
умови відповідають вимогам (а.с.12).

З Витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 08.06.2013 року
вбачається, що власником житлового
будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8
(а.с.а.с.13,14).

За місцем проживання батько
малолітньої дитини ОСОБА_5, 2013 р.н. -
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 характеризується
сусідами з позитивної сторони,
шкідливих звичок, як вказують сусіди,
він не має (а.с.а.с.15,16,17-18).

Мати дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_10
зареєстрована у встановленому законом
порядку на проживання з 10.09.2014 року в
АДРЕСА_2 (а.с.23).

В судовому засіданні представник
органу опіки та піклування Онупко Н.П.
зазначила про те, що мати дитини ОСОБА_4
цікавиться дитиною та умовами
проживання дитини, постійно телефонує
до служби у справах дітей з цього
приводу, в даний час вживає заходи щодо
пошуку офіційного місця роботи.

Згідно ст. 52 Конституції України,
діти рівні у своїх правах незалежно від
походження, а також від того, народжені
вони у шлюбі чи поза ним.

Згідно ст.141 СК України, мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Аналізуючи вказані положення
норм Сімейного кодексу України суд
вважає за необхідне вказати, що батьки
малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
- ОСОБА_4 та ОСОБА_1 мають рівні права та
обов'язки щодо своєї дитини, незалежно
від того, що шлюб між ними розірвано та
того, що вони проживають окремо один
від одного, а також того, що дитина
проживає у одного з батьків.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Згідно ст.11 ЦПК України (принцип
диспозитивності цивільного
судочинства), суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи (ст.57
ЦПК).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

За нормою ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
При цьому, суд також оцінює достатність
і взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
ОСОБА_1 від 27.11.2014 року (що проводились
комісією у межах надання суду висновку
в порядку ч.5 ст.19 СК України)
вбачається, що санітарно-побутові
умови проживання дитини по місцю
проживання батька хороші, для
перебування та проживання дитини
створені всі необхідні умови (а.с.50).
Даний акт обстеження підписаний всіма
членами комісії та власником
обстежуваного помешкання без будь-яких
застережень чи зауважень.

В порядку ч.5 ст.19 СК України орган опіки
та піклування Великобагачанська
районна державна адміністрація
Полтавської області надала суду
висновок про те, що з урахуванням
захисту інтересів дитини ОСОБА_5,
доцільно визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом
з батьком ОСОБА_1, 1984 р.н. за адресою
АДРЕСА_1 (а.с.а.с.48-49). До даного висновку
органу опіки та піклування, який
оформлений належним чином та завірений
гербовою печаткою уповноваженого
місцевого органу державної виконавчої
влади додано Акт обстеження
матеріально-побутових умов проживання
ОСОБА_1 (а.с.50).

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними вирішується органом опіки та
піклування або судом. Під час вирішення
спору щодо місця проживання
малолітньої дитини беруться до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», при
вирішенні спору про місце проживання
дитини належить звернути особливу
увагу на її вік та з'ясувати, з ким із
батьків вона бажає проживати (якщо
дитина може висловити таку позицію в
силу її віку та особливостей розвитку).

Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права
дитини від 27.02.1991 року, яка набула
чинності в Україні 27.09.1991 року «в усіх
діях щодо дітей, незалежно від того,
здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини».
Статтею 9 Конвенції визначено, що
держави-учасниці забезпечують те, щоб
дитина не розлучалась з батьками
всупереч її бажанню, за винятком
випадків, коли компетентні органи
згідно з судовим рішенням, визначають
відповідно до застосовуваного закону і
процедур, що таке розлучення необхідне
в якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Статтею 18 Конвенції передбачено, що
держави-учасниці докладають всіх
можливих зусиль для того, щоб
забезпечити виконання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання та розвиток дитини. Батьки
або у відповідних випадках законні
опікуни несуть основну
відповідальність за виховання і
розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Також, статтею 27 Конвенції визначено,
що держави-учасниці визнають право
кожної дитини на рівень життя,
необхідний для фізичного, розумового,
духовного, морального і соціального
розвитку дитини. Батьки або інші особи,
які виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України
«Про охорону дитинства» (зі змінами),
кожна дитина має право на рівень життя,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку.

За нормою ст.11 цього Закону, сім'я є
природним середовищем для фізичного,
духовного, інтелектуального,
культурного, соціального розвитку
дитини, її матеріального забезпечення
і несе відповідальність за створення
належних умов для цього.

Батьки зобов'язані піклуватись про
здоров'я дитини, її фізичний, духовний
та моральний розвиток. Також батьки
зобов'язані забезпечити здобуття
дитиною повної загальної середньої
освіти, готувати її до самостійного
життя (ст.150 СК України).

Отже, суд, при вирішенні спору між
батьками щодо визначення місця
проживання дитини повинен діяти в
інтересах якнайкращого забезпечення
інтересів дитини. У контексті цього,
поряд з виконанням норм ст.ст.10,11,60 ЦПК
України, суд оцінює докази по справі, що
надані сторонами на підтвердження
заявлених ними позовних вимог, з
урахуванням інтересів дитини.

Суд проаналізував наданий суду
висновок органу опіки та піклування
Великобагачанської
райдержадміністрації Полтавської
області в сукупності з встановленими
обставинами справи та з огляду на те, що
він для суду не має обов'язкового
значення і, в контексті спірних
правовідносин між сторонами та в межах
заявлених позовних вимог по справі,
приймає його до уваги, оскільки він
відповідає обставинам справи,
узгоджується з іншими доказами по
справі щодо належних умов проживання
дитини, і в своєї сукупності свідчить
про те, що він об'єктивно прийнятий саме
в інтересах та на захист інтересів
малолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1; При цьому, суд враховує, що
прийняттям такого висновку та рішення
в інтересах дитини в даний час у
ситуації, яка склалася, жодним чином не
ущемляються права матері дитини
ОСОБА_4, оскільки висновок стосується
визначення місця проживання дитини,
який прийнятий з урахуванням віку та
стану здоров'я малолітньої дитини (яка
є дитиною-інвалідом) та відповідає
встановленим в даний час належним
умовам для розвитку та виховання цієї
дитини і, в своїй сукупності, не
применшує реалізації її (ОСОБА_4.) прав
та обов'язків, встановлених СК України,
як матері, зокрема, щодо турботи,
безперешкодного спілкування,
побачення тощо щодо своєї дитини - сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1

Суд також вважає, що даний висновок
органу опіки та піклування -
Великобагачанської
райдержадміністрації наданий в межах
її компетенції відповідно до норм ст.19
СК України та згідно ст.1 Закону України
«Про органи і служби у справах
неповнолітніх та спеціальні установи
для неповнолітніх» №20/95 від 24.01.1995 року
(зі змінами і доповненнями) та ч.1 ст.11
Закону України «Про забезпечення
організаційно-правових умов
соціального захисту дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування» №2342 від 13.01.2005 року.

Отже, виходячи з аналізу письмових
доказів по справі, з урахуванням
якнайкращих інтересів малолітньої
дитини, враховуючи висновки органу
опіки та піклування щодо місця
проживання малолітньої дитини ОСОБА_5,
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
місця проживання малолітньої дитини
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним як
батьком дитини по АДРЕСА_1 підлягають
задоволенню.

Разом з цим, виходячи з положень
ст.ст.10,11,60 ЦПК України в ході судового
розгляду справи позивачем не надані
належні докази щодо неналежного
виконання своїх батьківських
обов'язків зі сторони матері
малолітньої дитини ОСОБА_4 по
відношенню до свого сина ОСОБА_5, а
також про те, що її дії призвели до
погіршення стану здоров'я дитини та про
перешкоди з її боку у спілкуванні з
дитиною відносно батька дитини ОСОБА_1

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.52 Конституції України,
ч.ч.4,5 ст.19, ст.ст.141,160,161 СК України,
ст.ст.8,11 Закону України «Про охорону
дитинства» (зі змінами); ст.ст.3,9,18,27
Конвенції про права дитини, яка набула
чинності в Україні 27.09.1991 року; п.18
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст.
3,10,11,57,58,60,179,212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш
и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про
визнання місця проживання дитини-сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Визначити місце проживання
малолітньої дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого є ОСОБА_1 та
ОСОБА_4, з його батьком - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_9 за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Полтавської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Повний текст рішення
виготовлено 05.12.2014 року.

Суддя