Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/5006/14
Головуючий у 1-й інстанції: Боровікова
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької собласті у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 16 вересня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Запорізький завод важкого
кранобудування» про визнання
незаконним наказів, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «Запорізький
завод важкого кранобудування» про
визнання незаконним наказів,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

В позові зазначав, що він працював на
ПАТ «Запоріжкран» на посаді
спеціаліста з 01.08.2009р. по день
звільнення - 15.11.2013р.

В жовтні 2013р. керівник його відділу
зажадала аби він звільнився за згодою
сторін, однак він відмовився, мотивуючи
це тим, що якщо у ПАТ «Запоріжкран» є
бажання його звільнити, він згоден бути
звільненим у зв'язку з скороченням або
за ініціативи власника. Отримавши
відмову, керівництво почало робити
йому перепони в виконанні ним його
трудових обов'язків.

29.10.2013р. наказом № 189 його було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності та оголошено догану.
В той же день наказ № 189 був ним
прочитаний та підписаний з
застереженнями. Підставою для
накладення на нього дисциплінарного
стягнення було те, що він 23.10.2013р.,
попередивши в.о. начальника відділу
закупок Бальву О.М. в усній формі про
свою відсутність на робочому місці до 12
год. 30 хв., однак 23.10.2013р. на робоче місце
не з'явився. До роботи приступив 24.10.2013р.
З даною доганою не згоден з того, що
22.10.2013р. ним на ім'я в.о. начальника
відділу закупок Бальви О.М. була
написана заява про надання відгулу на
23.10.2013р. у зв'язку з необхідністю
з'явитися за судовою повісткою до
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя.

30.10.2013р. наказом № 192 його було
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності в зв'язку з тим, що ним
був порушений п. 3.1 Правил внутрішнього
трудового розпорядку ПАТ
«Запоріжкран», з яким він ніколи не був
ознайомлений під розпис.

Наказом № 119/к від 15.11.2013р. він був
звільнений за п. 3 ст. 40 КЗл України у
зв'язку з систематичним порушенням
трудових обов'язків. Наказ та трудову
книжку він отримав під розпис 21.11.2013р.

У зв'язку зі звільненням та
психологічним тиском на нього кожний
робочий день йому була завдана
моральна шкода, яку він оцінює у 10 000
грн.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд визнати незаконним
дисциплінарне стягнення, накладене на
нього та скасувати наказ про
накладення дисциплінарного стягнення
№ 192 від 30.10.2013. Визнати незаконним та
скасувати наказ від 15.11.2013р. № 119/к про
його звільнене займаної посади на
підставі п.3 ст. 40 КЗпП України. Поновити
його на посаді спеціаліста з закупок
ПАТ «Запоріжкран», стягнути з ПАТ
«Запоріжкран» на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 4850 грн., моральну шкоду у
розмірі 10 000 грн., покласти на ПАТ
«Запоріжкран»судові витрати.

В ході судового розгляду, ОСОБА_3
збільшив розмір позовних вимог в
частині стягнення на його користь з ПАТ
«Запоріжкран» розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
остаточно просив суд стягнути з ПАТ
«Запоріжкран» на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 15.11.2013р. по 31.08.2014р. у розмірі 40
604 грн. 52 коп. В іншій частині позовні
вимоги залишилися незмінними.

Рішенням Комунарського районного
суду м.Запоріжжя від 16 вересня 2014 року
у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновку суду
обставинам справи, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити в
повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судом першої інстанції,
що ОСОБА_3, працював на ПАТ
«Запоріжкран» на посаді спеціаліста з
14.07.2008року, згідно наказу ПАТ
«Запоріжкран» № 397/к(а/с 62) .

Наказом № 119/к від 15.11.2013р. ОСОБА_3, був
звільнений за п. 3 ст. 40 КЗпП України у
зв'язку з(запізненням без поважних
причин на роботу) систематичним
невиконанням робітником без поважних
причин трудових обов'язків(а/с 7).

Наказ та трудову книжку він отримав під
розпис 21.11.2013р.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми,
для звільнення працівника за
систематичне порушення трудової
дисципліни необхідно, щоб працівник
вчинив конкретний дисциплінарний
проступок, тобто допустив невиконання
або неналежне виконання трудових
обов'язків, щоб це невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків було протиправним та винним
і носило систематичний характер, а за
попередні порушення трудової
дисципліни (одне чи декілька) до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення з додержанням порядку їх
застосування, але вони не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.

Як вбачається з матеріалів справи
та правильно встановлено судом першої
інстанції, що наказом відповідача № 192
від 30.10.2013року, ОСОБА_3, було притягнуто
до дисциплінарної
відповідальності-об*явлена догана, в
зв'язку з тим, що ним був порушений п. 3.1
Правил внутрішнього трудового
розпорядку ПАТ «Запоріжкран»,
запізнення на роботу, відсутність на
роботі без поважних причин і
неповідомлення про це своєму
керівникові(а/с 68).

Відповідно до п. 3.1 Правил
внутрішнього трудового розпорядку ПАО
«Запоріжкран», обов*язків робітника,
запізнення на роботу, відсутність на
роботі без поважних причин і
неповідомлення про це своєму
керівникові, розцінюється як порушення
Правил внутрішнього трудового
розпорядку(а/с 49).

За посадовою інструкцією, з якою
ОСОБА_3, ознайомлений 08.10.2012року,
спеціаліст несе відповідальність за
неналежне або невиконання своїх
посадових обов*язків, правил
внутрішнього трудового розпорядку(а/с
99-102).

Підставою для видання наказу № 192
від 30.10.2013року, слугувала службова
записка керівника позивача, про його
систематичні запізнення, що позивач з
01.10.2013року року по 29.10.2013рік лише один
раз 25.10.2013року прийшов на роботу без
запізнень, ці обставини частково
визнав і ОСОБА_3, в своїй пояснювальній
на ім*я генерального директора
підприємства та підтверджуються
звітом взятим з системи «Електронна
прохідна», реєстрації приходу ОСОБА_3
на роботу ПАО «Запоріжкран» (а/с 69-71,
75-91).

Проте, 05.11.2014р, ОСОБА_3, знов
запізнився на роботу, що
підтверджується службовою запискою
Бальва О.М., керівника позивача(а/с 35) та
звітом електронної реєстрації приходу
ОСОБА_3 на роботу ПАО «Запоріжкран»(а/с
37).

Систематичним порушенням
трудової дисципліни вважається
порушення, вчинене працівником, який і
раніше порушував трудову дисципліну,
за що притягувався до дисциплінарної
відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту
заявлених позовних вимог та вимог п. 3
ч.1 ст. 40 КЗпП України, суд першої
інстанції правильно встановив
юридичні факти у відповідності до ст. 214
ЦПК України при вирішенні спору та
вірно не визнав незаконності
звільнення позивача з цих підстав.

Суд першої інстанції належним
чином встановив, що дисциплінарний
проступок, який став безпосередньо
підставою для звільнення працівника
мав місце, при тому що за подібний
проступок позивач вже був притягнутий
до дисциплінарної відповідальності, що
складає систему невиконань ним
покладених трудових обов*язків та що
відповідачем при застосуванні заходів
дисциплінарного стягнення додержано
вимоги ст. ст. 147-149 КЗпП України.

Колегія суддів дійшла висновку,
що суд першої інстанції з дотриманням
вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК України належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав всі вимоги цивільного
судочинства і вирішив справу згідно з
законом, вирішивши питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин і дійшов вірного
висновку про законність звільнення
позивача.

Стосовно доводів апеляційної
скарги про те, що раніше до ОСОБА_3,
зауважень з приводу запізнень на
роботу з боку адміністрації не
надходило та що невраховано ступінь
тяжкості вчиненого проступку і не
встановлено будь яку шкоду причинену
його проступком, спростовуються
матеріалами справи з яких видно, що
апелянт і раніше притягувався до
дисциплінарної відповідальності за
запізнення на роботу, за що вибачався,
обіцяв бути більш уважним проте
продовжує постійно запізнюватися на
роботу. Як видно з матеріалів справи в
2013році з 153 робочих днів ОСОБА_3, лише 18
разів прийшов до роботи без запізнення,
що свідчить про врахування
відповідачем його попереднього
відношення до трудової дисципліни та
не звільнення раніше. Як вказав
представник відповідача, постійне
запізнення позивача без поважних
причин на роботу ставить під загрозу
сумлінне ставлення до праці і інших
працівників, що завдає значної шкоди
підприємству.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими та не спростовують
висновок суду першої інстанції про
законність звільнення позивача, і не
дають підстав для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції яке
ухвалено з дотриманням положень
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м.Запоріжжя від 16 вересня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: