Справа № 152/1631/14-ц Провадження №
22-ц/772/3381/2014Головуючий в суді першої
інстанції Строгий І. Л.Категорія
39Доповідач Шемета Т. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:
головуючої : Шемети Т. М. суддів: Сопруна
В. В., Марчук В.С., при секретарі: Сніжко
О.А., з участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_6 на
рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 29.10.2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення від права на
спадкування, - в с т а н о в и л а :

10.09.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
даним позовом та ставила вимогу
усунути від права на спадкування
ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Пеньківка
Шаргородського району Вінницької
області.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від29.10.2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невірне
застосування судом норм матеріального
права, неповноту та необґрунтованість
рішення, невірну оцінку доказів,
просить зазначене рішення скасувати та
ухвалити нове, яким її позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд,
встановивши, що покійна мати хворіла та
перебувала на її, позивача, повному
утриманні, разом з тим дійшов
помилкового висновку, що відповідач не
ухилялася від утримання матері, що
суперечить доказам, зібраним по справі.

В судовому засіданні апеляційного суду
Вінницької області ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_3 подану апеляційну
скаргу підтримали з викладених у ній
підстав, ОСОБА_4 та її представник
ОСОБА_5 проти апеляційної скарги
заперечили, вважають, що рішення суду є
вірним, об'єктивним та постановлене з
урахуванням обставин справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, заслухавши пояснення
осіб, що з'явилися, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон ним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підт верджуються,
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давнос ті, тощо), що
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини випливають із
встановлених обставин, яка пра вова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла (
спадкодавця), до інших осіб (
спадкоємців).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
хоча покійна ОСОБА_8 хворіла, проте вона
не перебувала у безпорадному стані:
мала підтримку та належний догляд від
своєї доньки ОСОБА_2, отримувала
необхідне медичне лікування, а тому в
справі не було доведено, що покійна
потребувала допомоги і від
відповідача, а остання свідомо
ухилялася від надання такої допомоги,
маючи матеріальну та фізичну
можливість її надавати.

Колегія суддів повністю погоджується
з висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.
Пеньківка Шаргородського району
Вінницької області померла ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.17). Позивач та
відповідач є рідними доньками покійної
та сестрами між собою (а.с.7,9,59,60).

Після смерті ОСОБА_8 залишилось
спадкове майно у вигляді земельних
ділянок, розташованих на території
Пеньківської сільської ради
Шаргородського району, що підтверджено
відповідними державними актами серії
ЯЖ № 397848 (а.с.19) та серії ЯЖ № 397747 (а.с.20).

Позивач є спадкоємицею за заповітом,
складеним 15.08.1987 року та спадщину
прийняла. Так як проживала та була
зареєстрована разом з покійною до дня
її смерті (а.с.22,24).

Відповідач є спадкоємицею за законом:
має право на обов'язкову частку в
спадковому майні як непрацездатна
дитина спадкодавця, вона інвалід ІІІ
групи,що підтверджується довідкою та
актом огляду МСЕК серії 2-18 АВ № 230470
(а.с.58) та прийняла спадщину, подавши
протягом шести місяців з дня смерті
матері заяву до нотаріальної контори
(копія спадкової справи на а.с.49-55).

Спадкодавець ОСОБА_8 з 2007 року через
хворобу проживала разом із позивачем
по справі, в зв'язку з чим остання
здійснювала безпосередній догляд за
матір'ю. Відповідач матеріальної
допомоги у вигляді грошових коштів не
надавала, провідувала матір, при
потребі залишалася з нею. Показами
сторін та свідків, допитаних в судовому
засіданні, було доведено, що покійна
ОСОБА_8 за життя отримувала належний
догляд, мала відповідні харчі та одяг,
не потребувала додаткового утримання
від відповідача.

Суд вірно визначився, що випадки
усунення від права на спадкування
закріплені в статті 1224 ЦК України та
позивач ставить вимогу про усунення
від спадкування позивачки на підставі
частини 5 статті 1224 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у п. 6
постанови "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30 травня
2008 року N 7 роз'яснив, що при
встановленні судом факту ухилення
особи від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця слід
враховувати поведінку особи і
розуміння нею свого обов'язку щодо
надання допомоги, її необхідність для
існування спадкодавця, наявність
можливостей для цього та свідоме
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

-2-

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України
особа може бути усунена від права на
спадкування за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення характеризується
умисною формою вини та для задоволення
позову про усунення від права на
спадщину слід встановити наявність
одночасно трьох складових:

- факт перебування спадкодавця в
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво;

- потребу спадкодавця в допомозі особи,
про усунення від спадкування якої
йдеться;

- факт ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що ОСОБА_8 хоча й хворіла,
однак не перебувала в безпорадному
стані та була забезпечена належним
доглядом від членів родини. Доказів
того, що ОСОБА_8 потребувала постійного
стороннього догляду немає.

Відсутні докази перебування
спадкодавиці в безпорадному стані: це
не доведено документально та не
підтвердив жоден свідок із допитаних в
суді першої інстанції (свідки
підтвердили лише хворобу померлої та
те, що відповідач провідувала її).

Суд першої інстанції вірно встановив,
що відповідачка не ухилялася від
утримання покійної матері, а позивач не
зверталася до неї з вимогою надати таке
утримання.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Наведеними позивачкою
доказами та матеріалами справи не
доведено факт ухилення відповідачки
від надання допомоги спадкодавиці:
жодна з трьох складових, необхідних для
встановлення ухилення відповідачки
ОСОБА_4 від надання допомоги ОСОБА_7 в
ході судового розгляду не знайшла
свого підтвердження, а тому,
розглядаючи справу за апеляційною
скаргою на оскаржуване рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції повно та
всебічно дослідив і оцінив фактичні
обставини у справі, подані сторонами
докази, вірно визначився з характером
правовідносин. Судом виконані вимоги
ст. 212 ЦПК України, судове рі шення
мотивовано, наведене в апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовує, а тому підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 29.10.2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про усунення від права на
спадкування, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
Т. М. Шемета

Судді:
В.С. Марчук

В.В.Сопрун