АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2977/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 2,5 Коваль А. Б.
Доповідач в апеляційній інстанції
Сіренко Ю. В. РІШЕННЯ
04 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоСіренка Ю. В.суддівМагди Л.
Ф. , Трюхана Г. М. при секретаріРибасюк
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області від 17 жовтня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про встановлення порядку
користування квартирою, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
в с т а н о в и л а :
У липні 2013 року ОСОБА_8 звернувся до
суду із позовом до відповідачів про
встановлення порядку користування
квартирою, вказавши, що 15.12.1989 року в м.
Умань між ним та ОСОБА_6 було укладено
шлюб. Відповідач ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 є
Відповідно до свідоцтва про право
14.09.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на праві
спільної часткової власності, тобто по
1/ 3 частині вказаної квартири.
15 січня 2013 року між ним та відповідачем
ОСОБА_6 шлюб було розірвано. В
добровільному порядку встановити
порядок користування спільною
квартирою неможливо, а тому він
звернувся із вказаним позовом до суду.
Також вказує, що спірна квартира
складається із двох жилих кімнат,
загальною площею 47,5 кв.м., жилою площею
Посилаючись на вказані обставини та з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив суд виділити йому у володіння та
користування кімнату площею 12,6 кв.м.
Залишити у володінні та користуванні
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кімнату площею 15, 9
кв.м. Приміщення: кухня площею 7,4 кв.м.,
що відповідає позначці 4 в технічному
паспорті; вбиральня площею1,2 кв.м., що
відповідає позначці 2 в технічному
паспорті, коридор площею 7,4 кв.м., що
відповідає позначці 1 в технічному
паспорті, залишити у спільному
користуванні сторін, співвласників
квартири. Крім того, згідно вказаного
розподілу, позивач компенсує
відповідачам різницю вартості частини
квартири та балкону , з урахуванням
коефіцієнту для балкону 0,2 згідно ДБН в
2.2.-15-2005 загальною площею 3,6 кв.м. на суму
Рішенням Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 17 жовтня 2014
року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_8 у відповідності до
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1 у володіння та користування
кімнату площею 12,6 кв.м.

Виділено ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у
відповідності до технічного паспорту
на квартиру АДРЕСА_1 у володіння та
користування кімнату площею 15,9 кв.м.

Приміщення, у відповідності до
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, кухню площею7,4 кв.м.; вбиральню
площею1,2 кв.м., ванну кімнату , площею 2,6
кв.м., коридор площею 7,8 кв.м., лоджію,
площею 3,2 кв.м. - залишено у спільному
користуванні сторін.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 подали апеляційну
скаргу, де посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просили скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_8 в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення не відповідає.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_8,
суд першої інстанції виходив з того, що
сторони мають належно зареєстроване
право власності по 1/3 частині за кожним
на квартиру АДРЕСА_1, а тому позов в
частині встановлення порядку
користування квартирою підлягає до
задоволення. Визначений позивачем
порядок користування квартирою суд
визнав прийнятним для обох сторін і
таким, що не порушує їх прав. В іншій
частині позовні вимоги суд вважав
необґрунтованими належними доказами, а
тому відмовив в їх задоволенні.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ч.І ст.16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК
України всі громадяни є рівними у своїх
правах, усім власникам забезпечуються
рівні умови здійснення цих прав, в тому
числі щодо захисту права спільної
часткової власності.

Виходячи із цих положень, правовий
режим спільної часткової власності
визначається главою 26 ЦК України з
урахуванням інтересів усіх її
учасників. Володіння, користування і
розпорядження частковою власністю
здійснюється за згодою всіх
співвласників, а за відсутності згоди -
спір вирішується судом.

Незалежно від розміру часток,
співвласники при здійсненні
зазначених правомочностей мають рівні
права.

Встановлено, що на підставі свідоцтва
про право приватної власності на житло
№ 10602 від 14.09.1998 року квартира
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9
на праві спільної часткової власності,
тобто по 1/ 3 частині вказаної квартири.
(а.с. 4)

Згідно технічного паспорту на квартиру
вказана квартира складається із 2
кімнат житловою площею 28,5 кв.м. , в тому
числі 1-а кімната 15,9 кв.м., 2-га кімната 12,6
кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., вбиральня
площею 1,2 кв.м., ванна кімната площею 2,6
кв.м., коридор площею 7,8 кв.м. Квартира
обладнана лоджією 3,2 кв.м. Загальна
площа квартири становить 49,1 кв.м. (а.с.
55-58)

Частки сторін в квартирі рівні , по 1/3 у
кожного.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спірним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Пленум Верховного Суду України в п. 14
постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про
судову практику у справах за позовами
про захист приватної власності»
роз'яснив, що квартира, яка є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) цієї власності підлягає
поділу в натурі, якщо можливо виділити
сторонам ізольовані жилі та інші
приміщення з самостійними виходами,
які можуть використовуватися як окремі
квартири або які можна переобладнати в
такі квартири. У протилежному випадку
може бути встановлено порядок
користування приміщеннями квартири,
якщо про це заявлено позов.

Право кожного із співвласників на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності, передбачене ч. 3 ст. 358 ЦК
України.

В ході розгляду справи встановлено, що
житлова площа спірної квартири складає
28,5 кв.м. Фактично квартира належить
сторонам в рівних частках, а тому, як
позивачу так і відповідачам повинно
бути виділено в користування житлової
площі по 9,5 кв.м.

Таким чином, порядок користування, який
позивач просить встановити, при
виділенні йому вищевказаної кімнати,
порушить право власності відповідачів,
оскільки їм в користування буде
виділено менше площі, ніж та яка
належить їм на праві власності та
значно обмежить право користування
квартирою відповідачів, а тому такий
порядок користування не може бути
встановлений судом.

Крім того, відповідачі заперечували
проти запропонованого порядку,
посилаючись на те, що вказаний порядок
користування квартирою обмежить право
власності відповідачів на належну їм
частину вказаної квартири та порушить
право, щодо визначення розміру
приміщення, що виділяються, враховуючи
положення ст.ст. 47, 48, 104 ЖК України.

Для з'ясування обставин, що мають
значення для справи і потребують
спеціальних знань, суд відповідно до
ст.ст. 143,144 ЦПК призначає експертизу за
заявою осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
клопотання про проведення експертизи
з питання можливих варіантів
встановлення порядку користування
спірною квартирою відповідно до частки
кожного із співвласників, ніхто із
сторін не заявляв, а наявні в
матеріалах справи Акти технічної
консультації (а.с. 11-12, 44-46) не можуть
бути взяті колегією суддів до уваги,
оскільки не є належним та допустимим
доказом. Інших доказів на
підтвердження своїх позовних вимог
позивачем ні в ході розгляду справи
судом першої інстанції, ні в ході
апеляційного розгляду не надано.

Згідно ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін;

2) скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування
рішення суду першої інстанції і
закриття провадження у справі або
залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: 1) неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Оскільки при розгляді справи судом
допущено порушення норм
процесуального та матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини,
оскаржуване рішення підлягає до
скасування з ухваленням нового в
апеляційному порядку про відмову в
задовленні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про встановлення порядку
користування квартирою АДРЕСА_1 між її
співвласниками.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 17 жовтня 2014
року у даній справі - скасувати .

У задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів .

Головуючий :

Судді :