Ухвала

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Атем», Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»,
ОСОБА_4 про визнання дій протиправними
та їх припинення, за касаційними
скаргами Публічного акціонерного
товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 18 листопада 2013 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом про визнання
дій відповідачів протиправними та їх
припинення в межах цивільних та
господарських правовідносин, що
склалися під час укладення та
виконання кредитного договору між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Атем» (далі - ТОВ
«Атем») та Публічним акціонерним
товариством «Державний
експортно-імпортний банк України»
(далі - ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»), і
контракту між ТОВ «Атем» та компанією
«DМТ SAS».

В обґрунтування позовних вимог
зазначила, що директор ТОВ «Атем»
Кузьменко Т.І. не погоджувала свої дії
із засновниками товариства при
укладенні вказаних вище правочинів, у
зв'язку з чим її дії є протиправними та
підлягають припиненню, а
протиправність дій ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
полягала у неперерахуванні коштів на
рахунок ТОВ «Атем» і окремо у
здійсненні оплат за контрактом,
укладеним між ТОВ «Атем» та компанією
«DМТ SAS». У свою чергу протиправність
дій ТОВ «Атем» із здійснення платежів
за кредитним договором, укладеним з ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України», полягала у безпідставності
отримання кредитних коштів від банку.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 18 листопада
2013 року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційних скаргах заявник ОСОБА_5
просить скасувати зазначені судові
рішення, ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, а
представник ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України»
просить скасувати ухвалу суду
апеляційної інстанції, а рішення суду
першої інстанції змінити шляхом
виключення з мотивувальної частини
рішення абзацу 10 стор. 6 та абзацу 2 стор.
7, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційних скарг, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційні
скарги підлягають частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що рішенням
Господарського суду м. Києва від 06
червня 2012 року, залишеним без змін
постановою Київського апеляційного
господарського суду від 05 вересня 2012
року та постановою Вищого
господарського суду України від 11
лютого 2013 року у справі за позовом
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» до ТОВ «Атем» про
стягнення боргу, були встановлені
наступні обставини.

15 вересня 2007 року між ТОВ «Атем» та
компанією «DMT SAS» укладено контракт на
купівлю промислової установки для
виробництва біаксильно - орієнтовної
поліпропіленової плівки.

10 грудня 2007 року між ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ТОВ «Атем» з метою фінансування
зазначеного контракту укладено
кредитний договір.

08 січня 2008 року між ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
іноземним банком NATIXIS Франція укладено
базову угоду, якою визначені загальні
умови фінансування експортних
контрактів, які будуть укладені для
поставки товарів/надання послуг
компаніями з Франції або інших країн
Європейського Союзу українським
імпортерам. Сума кожного
індивідуального кредиту, яка повинна
бути надана, узгоджується у
відповідній формі прийняття контракту.

У цей же день між ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
Інобанком укладено відповідну форму
прийняття контракту № 1, якою визначено
характеристику наведеного вище
контракту, фінансування якого
передбачається за рахунок коштів
Інобанку.

ОСОБА_3, звертаючись до суду, просила
визнати протиправними, на її думку, дії
директора ТОВ «Атем» Кузьменко Т.І.
щодо укладення кредитного договору з
ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» і контракту з компанією
«DМТ SAS», посилаючись на те, що остання
не погодила свої дії щодо укладення
вказаних правочинів із засновниками
ТОВ «Атем», у зв'язку з чим були
порушені її права на отримання
дивідендів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо визнання дій директора ТОВ
«Атем» протиправними, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
на підставі доказів, поданих сторонами,
що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), виходив із необґрунтованості
заявлених позовних вимог, оскільки
факт порушення директором ТОВ «Атем»
Кузьменко Т.І. статутних документів та
чинного законодавства України під час
укладення вищевказаних правочинів від
імені та в інтересах ТОВ «Атем»
відсутній.

Разом з тим, встановлюючи фактичні
обставини, які стосуються виконання
або невиконання ПАТ «Державний
експортно-імпортний банк України» та
ТОВ «Атем» конкретних дій з контракту
та кредитного договору, суди не взяли
до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_3
щодо визнання протиправними дій
вищезазначених осіб стосуються
правовідносин, які виникли між
компанією «DМТ SAS» та ТОВ «Атем» в межах
контракту від 15 вересня 2007 року, де
позивач не є стороною вказаних
договірних відносин та права останньої
вказаними особами не порушені,
натомість ТОВ «Атем», компанія «DМТ SAS»
та ПАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» є окремими учасниками
цивільних та господарських
правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Тобто, встановивши, що права позивача
не порушені та не оспорені ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» та ТОВ «Атем», суди при
розгляді справи за позовом ОСОБА_3, крім
оспорюваних, встановили також й інші
фактичні обставини, які не мають
правового значення для розгляду цієї
конкретної справи та не впливають на
права та свободи позивача.

Разом з тим пунктом 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» визначено, що у
мотивувальній частині рішення слід
наводити дані про встановлені судом
обставини, що мають значення для
справи, їх юридичну оцінку та визначені
відповідно до них правовідносини, а
також оцінку всіх доказів,
розрахунки, з яких суд виходив при
задоволенні грошових та інших
майнових вимог. Встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи, що суди на зазначене не
звернули уваги, судові рішення в
частині встановлення фактичних
обставин не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 18 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С.
Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова