Справа № 204/8029/14-ц
Провадження № 2/204/3027/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року Красногвардійський
районний суд м.Дніпропетровська в
складі:

головуючої
судді Токар Н.В.,

при секретарі
Шляховій Н.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

за участю представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні в залі суду у
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2014 року позивач звернулась
до суду з позовом до відповідача, в
якому просила стягнути з відповідача
заборгованість за договором позики у
розмірі 250000 грн. 00 коп., судові витрати
просила покласти на відповідача.

В обґрунтування позовної заяви,
позивач вказала на те, що 15.08.2014 року
вона надала ОСОБА_4 в борг 250000,00 грн.
строком на 1,5 місяці, які йому були
необхідні для комерційної оборудки.
Відповідач зобов'язався повернути
грошові кошти до 01 жовтня 2014 року. У
встановлений в договорі (розписці)
термін відповідач гроші не повернув.
Від зустрічей ухиляється, на телефонні
дзвінки не відповідає, у зв'язку з чим,
позивач вимушена звернутися до суду з
позовною заявою.

У попередньому судовому засіданні
представник позивача підтримав
заявлені позовні вимоги, просив позов
задовольнити, посилаючись на підстави,
зазначені в позовній заяві.

У попередньому судовому засіданні
представник відповідача позовні
вимоги визнав в повному обсязі, не
заперечував проти їх задоволення.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити
при проведенні попереднього судового
засідання.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку, встановленому ст.174
ЦПК України.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі
визнання відповідачем позову, суд за
наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Вислухавши представника позивача та
представника відповідача, вивчивши та
дослідивши письмові матеріали справи у
їх сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню у
зв'язку з наступним.

Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі;
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Встановлено, що 15 серпня 2014 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір
позики, згідно якого позивач передала
відповідачу грошові кошти у сумі 250000
грн. 00 коп. (арк.с.6).

Факт одержання грошей підтверджується
розпискою від 15.08.2014 року, що була
надана позивачу в момент передачі
відповідачу суми позики, зазначену
вище суму позики відповідач
зобов'язався повернути позивачу в
строк до 01.10.2014 року.

Встановлено, що відповідачем не було
повернуто борг в строк до 01 жовтня 2014
року, тому, позивач звернулась до
відповідача з вимогою про повернення
їй грошових коштів (арк.с.8), проте,
відповідачем, грошові кошти повернуті
не були.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1047 ЦК України,
обов'язковими реквізитами боргового
документу є власноручний підпис
боржника (позичальника).

Згідно матеріалів справи, на адресу
суду не надходило заперечень
відповідача з приводу власноручного
написання ним розписки та підписання
розписки особисто ним.

Крім того, в силу передбаченого ст.545 ЦК
України, загального правила на
позикодавця, як кредитора,
покладається обов'язок підтвердити
прийняття виконання. Позикодавець
повинен видати позичальникові
розписку про отримання виконання або
повернути отриманий при укладенні
договору борговий документ (розписку
позичальника).

Отже, якщо боржник видав кредитору в
посвідчення зобов'язання борговий
документ, то кредитор, приймаючи
виконання, повинен повернути цей
документ. Знаходження розписки у
позикодавця - позивача по справі,
свідчить про те, що боргове
зобов'язання не припинено.

Оскільки, у визначений строк, грошові
кошти відповідачем не були повернуті,
суд, відповідно до вимог ст.1046 ЦК
України, приходить до обґрунтованого
висновку про задоволення позову та
стягнення з відповідача суми боргу за
договором позики у розмірі 250000 грн. 00
коп.

Таким чином, зібрані у справі докази та
їх наявна оцінка вказують на наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України,
з відповідача на користь позивача суд
присуджує понесені і документально
підтверджені судові витрати, а саме,
судовий збір у розмірі 2500 грн. 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 57-60, ч.4 ст.130, ч.1,4 ст.174, 209, 212-215
ЦПК України, ст. ст.545, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення суми боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 (ід.номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ід.номер НОМЕР_2) суму
боргу у розмірі 250000 (двісті п'ятдесят
тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 (ід.номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 (ід.номер НОМЕР_2)
судовий збір у сумі 2500 (дві тисячі
п'ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Красногвардійський районний суд
м.Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя

Н.В. Токар