Справа № 202/5389/14-ц
01 грудня 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська в
головуючого судді
- Шклярука Д.С.
- Пугач Н.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради, про
визнання права на приватизацію кімнат
та зобов'язання вчинити дії щодо їх
Позивачі звернулися до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська із позовною заявою до
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради у якій
просять суд: визнати за ними право на
приватизацію кімнати АДРЕСА_3; визнати
за ними право на приватизацію кімнати
АДРЕСА_4; зобов'язати Дніпропетровську
міську раду в особі Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради,
вчинити дії шляхом оформлення
необхідних документів щодо передачі їм
в порядку приватизації у приватну
власність кімнат АДРЕСА_1; судові
витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування таких позовних
вимог позивачі посилаються на те, що з
1999 року ОСОБА_5, разом із своєю родиною:
чоловіком - ОСОБА_6, дітьми - ОСОБА_7,
1991р.н., ОСОБА_8, 1995р.н., ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстровані і постійно
проживають у гуртожитку по АДРЕСА_2.
06 квітня 2011р. Дніпропетровською
міською радою було прийнято рішення №
37/10 «Про внесення змін до рішення
міської ради від 22.10.2010 р. №10/62 «Про
залишення цілісних майнових
комплексів у статусі «гуртожиток» та
дозвіл на приватизацію їх жилих,
нежилих і допоміжних приміщень».
Зазначеним актом орган місцевого
самоврядування прийняв рішення, що
гуртожиток по АДРЕСА_2, увійшов до
переліку гуртожитків, які залишені у
статусі «гуртожиток» і яким дозволено
Маючи бажання реалізувати своє право
на приватизацію житла у зазначеному
гуртожитку вони звернулися до
Дніпропетровської міської ради в особі
Управління житлового господарства
Дніпропетровської міської ради із
заявою на проведення приватизації
шляхом оформлення передачі в приватну
власність двох кімнат № 3, 23 в яких вони
мешкають на законних підставах.
В серпні 2013 р. вони отримали відповідь
про те, що відповідно до вимог діючого
законодавства, реалізувати своє право
на житло неможливо, в зв'язку з
невідповідністю нумерації кімнат, які
займає їхня родина, з нумерацією
зазначеною в технічному паспорті
гуртожитку, а також те, що реєстрація
проживання їхньої родини в одній із
займаних нами кімнат менше п'яти років.
Вважають, що дії органу місцевого
самоврядування в особі Управління
житлового господарства
Дніпропетровської міської ради є
незаконними та протиправним, а тому
вони змушені звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав на житло.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
та її представник позовні вимоги
підтримали та пред'явлену позову заяву
просили задовольнити. Посилалися на
обставини викладені у пред'явленому
Інші позивачі в судове засідання не
з'явилися, завчасно письмово
сповістивши про неявку та можливість
розгляду й вирішення справи без їхньої
участі. Поданими через канцелярію суду
письмовими заявами повідомили про те,
що вони підтримують свої позовні
вимоги та просять суд задовольнити
Представник Дніпропетровської міської
ради в судове засідання не з'явився,
відповідач повідомлявся належним
чином про місце та час судового
засідання, про причини неявки суд не
сповіщено, заперечень проти позову не
надано, на підставі чого з урахуванням
письмової згоди позивачів відповідно
до ст. 224 ЦПК України справа підлягає
розглядові судом з ухваленням цього
рішення заочно.

Суд, вислухавши пояснення позивачки
ОСОБА_1 та її представника, вивчивши
матеріали справи, дослідивши зібрані
письмові докази, встановив наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Позивачі зареєстровані та проживають у
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, а саме:
ОСОБА_1 з 14.05.1999 року, ОСОБА_2 з 04.03.2005
року, ОСОБА_3 з 14.05.1999 року, ОСОБА_4 з
14.05.1999 року, ОСОБА_10 з 17.03.2010 року, що
підтверджується довідками КП
«Жилсервіс-5» ДМР (а.с. 10, 11, 13, 15).
Нумерація зазначених кімнат у
гуртожитку була змінена, а саме з № 3
змінено на № 19, а № 23 змінено на № 32
згідно технічного паспорту № 11184 від
07.07.2011 року.

Основним квартиронаймачем зазначених
житлових приміщень є ОСОБА_1, що
підтверджується ордерами та довідкою
КП «Жилсервіс-5» ДМР (а.с. 11, 17, 18).

Заборгованості по сплаті за комунальні
послуги за зазначеними адресами
позивачі не мають (а.с. 12).

Відповідач заперечує право позивачів
на здійснення приватизації кімнат, що
видно з письмової відповіді від 22.07.2013
року за № Л-67, посилаючись на
невідповідність нумерації кімнат, які
займає родина позивачів, з нумерацією
зазначеною у технічному паспорті на
гуртожиток, а також на реєстрацію та
фактичне проживання на законних
підставах родини позивачів в одній з
займаних кімнат менше п'яти років (а.с.
8).

Статтею 8 Європейської Конвенції з прав
людини і основоположних свобод
закріплено право людини на житло.

Конституцією України також серед
основних прав ї свобод людини й
громадянина проголошено право на
житло. Зокрема статтею 47 Конституції
України передбачено, що кожен має право
на житло. Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла, інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. А згідно частини
1 статті 345 ЦК України фізична особа або
юридична особа може набути право
власності у разі приватизації
державного майна, що є в комунальній
власності.

Статтею 1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» встановлено, що приватизація
державного житлового фонду - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв та ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Відповідно до частини 1 статті 2
вказаного Закону до об'єктів
приватизації належать квартири
багатоквартирних будинків,
одноквартирні будинки, житлові
приміщення у гуртожитках (житлові
кімнати, житлові блоки (секції), кімнати
у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів (далі-квартири (будинки), які
використовуються громадянами на
умовах найму.

Відповідно до положень ч.,ч. 1, 3, статті 8
зазначеного Закону, приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на те
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, що приймаються не
пізніше місяця з дня одержання заяви
громадянина.

Законом України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» передбачено, що
громадяни, які не мають власного житла,
більше п'яти років на законних
підставах зареєстровані за місцем
проживання у гуртожитках і фактично
проживають у них, мають право на
приватизацію житлових приміщень у
гуртожитках. Об'єктами приватизації
можуть бути гуртожитки, які
перебувають у власності
територіальної громади, є об'єктами
державної та комунальної власності.

Крім того, згідно частини 10 ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» органи приватизації
не мають права відмовити мешканцям
квартир (будинків) у приватизації
займаного ними житла, за винятком
випадків, передбачених пунктом 2 статті
2 цього Закону, а саме не підлягають
приватизації: квартири - музеї;
квартири (будинки), розташовані на
території закритих військових
поселень, підприємств, установ і
організацій, природних та біосферних
заповідників, національних парків,
ботанічних садів, дендрологічних,
зоологічних, регіональних ландшафтних
парків, паркІв-пам'ятників
садово-паркового мистецтва,
історико-культурних заповідників,
музеїв-заповідників; кімнати в
гуртожитках; квартири (будинки), які
перебувають у аварійному стані;
квартири, віднесені у встановленому
порядку до числа службових, а також
квартири, розташовані в зоні безумовне
(обов'язкового) відселення, забрудненій
внаслідок аварії на ЧАЕС.

Отже, враховуючи вищевказані норми
Закону, а також те, що позивачі
проживають у спірних кімнатах вже
довготривалий час (більше п'яти років)
відповідач не мав підстав відмовляти
позивачам у здійсненні їхнього
законного права на приватизацію кімнат
у гуртожитку у зв'язку з чим, суд вважає
можливим задовольнити позовні вимоги
позивачів та визнати за ними право на
приватизацію кімнати № 19, та кімнати
АДРЕСА_4, зобов'язавши відповідача
вчинити належним чином усі необхідні
дії щодо вирішення у встановленому
законом порядку питання про передачу
позивачам в порядку приватизації у
приватну власність цих кімнат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати відносяться на рахунок
відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 224-226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 право на приватизацію кімнати
АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 право на приватизацію кімнати
АДРЕСА_4

Зобов'язати Дніпропетровську міську
раду в особі Управління житлового
господарства Дніпропетровської
міської ради вчинити належним чином
усі необхідні дії щодо вирішення у
встановленому законом порядку питання
про передачу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 в порядку приватизації у
приватну власність кімнат АДРЕСА_2.

Стягнути з Дніпропетровської міської
ради (і.к. 38114671) на корить ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір в сумі 229,40
грн.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого Цивільним процесуальним
кодексом України.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення, на
рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня постановлення ухвали про
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржено
позивачем в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська протягом десяти днів
з дня отримання його копії.

Суддя:
Д.С.
Шклярук