Провадження №4-с/201/97/2014
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Браги А.В.,

при секретарі - Громницької М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м.
Дніпропетровську скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Джонсон і
Джонсон Україна», заінтересована
особа: ОСОБА_1 на постанову про
накладення штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2014 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла скарга ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна», в якій скаржник просив суд
скасувати постанову про накладення
штрафу від 24 вересня 2014 року.

В обґрунтування поданої скарги
представник скаржника послалась на те,
що 07 жовтня 2014 року ТОВ «Джонсон і
Джонсон Україна» отримало постанову
про накладення штрафу від 24 вересня 2014
року від відділу державної виконавчої
служби Дніпровського районного
управління юстиції у м. Києві. До
виконання належить рішення Жовтневого
районного суду м.Дніпропетровська від
10 лютого 2014 року у справі № 201/15296/13-ц,
яким, зокрема, зобов'язано боржника
поновити стягувача на роботі,
компенсувати середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 09 листопада 2013
року по 10 лютого 2014 року у розмірі 42125,58
гривень. У постанові зазначено, що за не
виконання рішення суду згідно
виконавчого листа №201/15296/13-ц від 18
серпня 2014 року накладається штраф на
керівника ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна» ОСОБА_2 штраф у розмірі в 340,00
гривень. Боржник не погоджується із
рішенням виконавчої служби і подає цю
скаргу в порядку, передбаченому ст. 82
Закону України «Про виконавче
провадження» з огляду на те, що 17
вересня 2014 року ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна» скористалося своїм правом,
передбаченим ст. 221 ЦПК України та
подало поштою до Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська про
роз'яснення рішення суду.

Сторони в судове засідання не з'явилися
про дату, час та місце судового
розгляду були повідомлені належним
чином, причини неявки суду не
повідомили, з заявою про відкладення
розгляду справи до суду не звернулися,
з огляду на що суд вважає за можливе
розглянути скаргу за наявними в
матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази,
вирішивши належність допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
всіх доказів у їх сукупності й оцінивши
їх за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному з'ясуванню всіх обставин
справи, суд вважає, що вимоги заявника
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 10
лютого 2014 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
позов ОСОБА_1 до ТОВ «Джонсон і Джонсон
України», ОСОБА_3 про поновлення на
роботі, стягнення середньомісячного
заробітку за час вимушеного прогулу,
стягнення моральної шкоди було
задоволено частково та присуджено
поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді
фахівця з дослідження ринку збуту в ТОВ
«Джонсон і Джонсон України»; стягнути з
ТОВ «Джонсон і Джонсон України» на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 08 лютого 2013
року до дня поновлення її на роботі;
стягнути з ТОВ «Джонсон і Джонсон
України» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду у сумі 500,00 гривень.

10 липня 2014 року рішенням Апеляційного
суду Дніпропетровської області
апеляційну скаргу ТОВ «Джонсон і
Джонсон Україна» було задоволено
частково; рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 10 лютого
2014 року в частині стягнення
середньомісячного заробітку за час
вимушеного прогулу скасувати,
стягнувши з ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 09
листопада 2013 року по 10 лютого 2014 року у
розмірі 42125,58 гривень. Рішення суду в
межах місячного заробітку допустити до
негайного виконання. В решті рішення
суду залишити без змін.

24 вересня 2014 року постановою
державного виконавця відділу ДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві Клименко
Р.В. було встановлено, що рішення суду
згідно виконавчого листа №201/15296/13-ц від
18 серпня 2014 року, що видав Жовтневий
районний суд м. Дніпропетровська
боржником виконано не було, у зв'язку з
чим та керуючись ст.ст. 11, 89 Закону
України «Про виконавче провадження»
було постановлено за невиконання
рішення суду згідно виконавчого листа
№ 201/15296/13-ц від 18 серпня 2014 року, що
видав Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська, накласти на
керівника ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна» ОСОБА_2 штраф у розмірі 340,00
гривень.

30 вересня 2014 року до Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла заява ТОВ «Джонсон і Джонсон
Україна», в якій останні просили суд
роз'яснити, чи можна вважати виплачену
ОСОБА_1 08 листопада 2013 року компенсацію
в розмірі 9828,00 гривень виконанням
рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області у справі №
201/15296/13-ц (22ц/774/3163/14) в частині негайної
виплати місячного заробітку;
роз'яснити, чи може ОСОБА_1 бути
поновлена на роботі з визначенням
місця роботи в офісі у м. Києві.

Правовідносини, які виникли між
учасниками розгляду справи,
врегульовані положеннями Закону
України «Про виконавче провадження»,
наказом Міністерства юстиції України
«Про затвердження Інструкції про
проведення виконавчих дій» від 15
грудня 1999 року № 74/5,
Цивільно-процесуальним кодексом
України.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця
чи іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України встановлено, що
скаргу може бути подано до суду
безпосередньо або після оскарження
рішення, дії або бездіяльності
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби до начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби.
Скарга подається до суду, який видав
виконавчий документ.

Згідно до ст. 385 ЦПК України, скаргу може
бути подано до суду у десятиденний
строк з дня, коли особа дізналася або
повинна була дізнатися про порушення
її прав чи свобод, або у триденний строк
з дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення її прав чи
свобод, у разі оскарження постанови про
відкладення провадження виконавчих
дій.

Статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця та інших посадових осіб
державної виконавчої служби можуть
бути оскаржені стягувачем та іншими
учасниками виконавчого провадження
(крім боржника) до начальника відділу,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або до керівника
відповідного органу державної
виконавчої служби вищого рівня чи до
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦПК України
за кожним судовим рішенням, яке набрало
законної сили, за заявою осіб, на
користь яких воно ухвалено, чи
прокурора, який здійснював у цій справі
представництво інтересів громадянина
або держави в суді, видається один
виконавчий лист. Якщо на підставі
ухваленого рішення належить передати
майно, що перебуває в кількох місцях,
або якщо рішення ухвалено на користь
кількох позивачів чи проти кількох
відповідачів, суд має право за заявою
стягувачів видати кілька виконавчих
листів, точно зазначивши, яку частину
рішення треба виконати за кожним
виконавчим листом.

Статтею 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно статті 17 Закону України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи: виконавчі листи,
що видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті; ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних
справах, кримінальних провадженнях та
справах про адміністративні
правопорушення у випадках,
передбачених законом; судові накази;
виконавчі написи нотаріусів та інші
виконавчі документи.

Відповідно до 27 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Згідно ст. 36 Закону України «Про
виконавче провадження» за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
рішення або роблять його неможливим,
державний виконавець за власною
ініціативою чи за заявою сторін, а
також самі сторони мають право
звернутися до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
відстрочку або розстрочку виконання, а
також про встановлення або зміну
способу і порядку виконання. Питання
про відстрочку або розстрочку
виконання, встановлення чи зміну
способу і порядку виконання
розглядається судом у встановлений
законом строк. Відповідне рішення може
бути оскаржене у встановленому законом
порядку. Щодо інших рішень відстрочка
або розстрочка виконання, встановлення
чи зміна способу і порядку виконання не
допускаються. Рішення про розстрочку
виконується в частині та у строки,
встановлені цим рішенням. Законом
можуть встановлюватися особливості
щодо надання відстрочки або розстрочки
виконання рішення.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі:

1) смерті, оголошення померлим чи
визнання безвісно відсутнім стягувача
або боржника, або припинення юридичної
особи, якщо встановлені судом
правовідносини допускають
правонаступництво;

2) визнання стягувача або боржника
недієздатним;

3) проходження боржником строкової
військової служби у Збройних Силах
України, передбачених законом інших
військових формуваннях, якщо згідно з
умовами служби провадження виконавчих
дій неможливе, чи на прохання
стягувача, який проходить строкову
військову службу в Збройних Силах
України або інших військових
формуваннях;

4) зупинення судом стягнення на
підставі виконавчого документа;

5) прийняття судом до розгляду скарги на
постанову органу (посадової особи),
уповноваженого розглядати справи про
адміністративні правопорушення;

6) зупинення виконання відповідного
рішення або виконавчого провадження
судом чи посадовою особою, яким законом
надано таке право;

7) зупинення судом реалізації
арештованого майна;

8) порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника) та виконання рішень у
немайнових спорах;

9) здійснення тимчасової адміністрації
неплатоспроможного банку або
ліквідації банку відповідно до Закону
України "Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб";

10) сплати боржником або іншим гарантом
у встановленому законодавством
порядку (у тому числі за договорами про
відшкодування ядерної шкоди) коштів на
відшкодування ядерної шкоди, що
дорівнюють або перевищують
встановлену законом межу
відповідальності оператора ядерної
установки. Для обчислення сплачені
кошти підлягають перерахуванню у
Спеціальні права запозичення, що
встановлюються Міжнародним валютним
фондом, за офіційним курсом
Національного банку України на день
сплати;

12) звернення до суду із заявою про
заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною п'ятою статті 8
цього Закону;

13) надання судом, який видав виконавчий
документ, відстрочки виконання
рішення;

14) наявності коштів за договорами
банківського рахунку або банківського
вкладу, які боржник не має права
вимагати до закінчення строку дії
таких договорів, у разі відсутності
іншого майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення;

15) внесення підприємства
паливно-енергетичного комплексу до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу";

16) затвердження плану санації боржника
до порушення провадження у справі про
банкрутство;

17) прийняття рішення про приватизацію
вугледобувних підприємств відповідно
до Закону України "Про особливості
приватизації вугледобувних
підприємств" протягом трьох років з
моменту завершення приватизації;

18) надіслання виконавчого документа до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, у випадку,
передбаченому частиною третьою статті
4 Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень".

Виконавче провадження на підставі,
передбаченій пунктом 7 частини першої
цієї статті, зупиняється лише в частині
звернення стягнення на майно,
реалізацію якого зупинено судом.

Виконавче провадження з підстави,
передбаченої пунктом 15 частини першої
цієї статті, не зупиняється за
рішеннями про виплату заробітної
плати, відшкодування матеріальної
(майнової) шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю,
стягнення аліментів.

Статтею 38 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право державного виконавця зупинити
виконавче провадження. Так, виконавче
провадження може бути зупинено:

1) у разі звернення державного
виконавця до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання;

2) у разі прохання боржника, який
проходить строкову службу у складі
Збройних Сил України чи інших
передбачених законом військових
формувань, якщо рішення неможливо
виконати без його участі;

3) у разі перебування боржника на
лікуванні у стаціонарному
лікувальному закладі, якщо рішення
неможливо виконати без його участі;

4) у разі оголошення розшуку боржника -
фізичної особи, транспортних засобів
боржника або розшуку дитини;

5) за заявою стягувача у разі його
перебування у відпустці за межами
населеного пункту, де він проживає.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець виносить вмотивовану
постанову про зупинення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
статтями 37 і 38 цього Закону, яка
затверджується начальником або
заступником начальника відділу, якому
підпорядкований державний виконавець.
Протягом строку, на який виконавче
провадження зупинено, виконавчі дії не
провадяться. Накладений державним
виконавцем арешт на майно боржника, у
тому числі на кошти на рахунках і
вкладах боржника у банках та інших
фінансових установах, не знімається. У
період зупинення виконавчого
провадження державний виконавець має
право звертатися до суду в порядку,
встановленому цим Законом, а також
вживати заходів щодо розшуку боржника
(його майна) або перевірки його
майнового стану. Після усунення
обставин, які стали підставою для
зупинення виконавчого провадження,
державний виконавець протягом трьох
днів з моменту, коли йому стало про це
відомо, зобов'язаний своєю постановою
поновити виконавче провадження за
власною ініціативою або за заявою
стягувача. Копії постанови
надсилаються сторонам у триденний
строк.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі
невиконання без поважних причин у
встановлений державним виконавцем
строк рішення, що зобов'язує боржника
виконати певні дії, та рішення про
поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Як було встановлено судом, ТОВ «Джонсон
і Джонсон Україна» 30 вересня 2014 року до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська надійшла заява ТОВ
«Джонсон і Джонсон Україна» про
роз'яснення рішення суду у справі №
201/15296/13-ц (22ц/774/3163/14).

Звернення боржника до суду з заявою про
роз'яснення рішення суду, у
відповідності до вимог ст. 38 Закону
України «Про виконавче провадження»,
передбачає право державного виконавця
зупинити провадження, проте не є його
обов'язком.

Окрім того, скаржником не було надано
суду будь-яких доказів на
підтвердження його звернення до
державного виконавця з заявою про
роз'яснення виконання рішення суду та
про зупинення виконавчого провадження,
що б зумовило винесення останнім
відповідної постанови.

З огляду на викладене, суд не знаходить
підстав для скасування постанови про
накладення штрафу та вважає дії
державного виконавця законними та
обґрунтованими, оскільки скаржник був
обізнаний з винесеними по справі
судовими рішеннями та триваючим
виконавчим провадженням по ним.

Надавши належну оцінку наявним у
справі доказам, дослідивши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються вимоги скарги, об'єктивно
оцінивши докази у сукупності з
нормами чинного законодавства України,
суд дійшов висновку про достатність
підстав для відмови в задоволенні
скарги ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна»,
заінтересована особа: ОСОБА_1 на
постанову про накладення штрафу.

Згідно ст. 388 ЦПК України судові
витрати, пов'язані з розглядом скарги,
покладаються судом на заявника, якщо
було постановлено рішення про відмову
в задоволенні його скарги, або на
відділ державної виконавчої служби,
якщо було постановлено ухвалу про
задоволення скарги заявника.

На підставі викладеного, керуючись ст.
11, 89 Закону України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 210, 383 - 386 ЦПК
України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні скарги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Джонсон і
Джонсон Україна», заінтересована
особа: ОСОБА_1 на постанову про
накладення штрафу, - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Джонсон і Джонсон
Україна» на користь держави судовий
збір у розмірі 243,60 гривень.

Ухвала суду може бути оскаржена до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом п'яти днів
з дня її проголошення.

Суддя :
А.В. Брага