АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7225/14
Справа № 645/787/14-ц
Доповідач: Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого, судді -
Хорошевського О.М.,

суддів: Пшенічної
Л.В., Івах А.П.

за участю секретаря - Пуль С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1, Реєстраційної служби
Харківського міського управління
юстиції

на рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 17 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
третя особа - перша Харківська державна
нотаріальна контора, Державна
реєстраційна служба Харківського
міського управління юстиції про
визнання договору дарування недійсним
за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення, -

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в якому просив визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, укладений з ОСОБА_1 та
зобов'язати Державну реєстраційну
службу Харківського міського
управління юстиції скасувати
реєстрацію права власності ОСОБА_1 на
цю квартиру.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що 22.02.2011 року уклав з ОСОБА_1,
яка є його племінницею договір
дарування АДРЕСА_1. Дарувати квартиру
ОСОБА_1 він бажання не мав, але зробив це
на прохання своєї хворої матері, яка
мала намір залишити йому будинок у
Полтавській області.

У подальшому цей будинок отримала його
сестра.

Після укладення договору дарування
оригінал цього договору та ключі від
квартири залишилися у нього, ОСОБА_1
квартирою не користувалась дар не
прийняла.

Його матеріальне становище
погіршилось, його звільнили з роботи і
він перебуває на обліку у центрі
зайнятості.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1
просила зобов'язати ОСОБА_2 передати їй
ключі від АДРЕСА_1 та не чинити їй
перешкоди у користуванні квартирою,
вселити її в цю квартиру.

Зазначила при цьому, що на підставі
договору дарування від 22.02.2011 року вона
набула право власності на АДРЕСА_1, про
що було зроблено відмітку у технічному
паспорті квартири і внесені відомості
до Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

Після укладання договору ОСОБА_2
попросив її тимчасово не переїжджати
до квартири оскільки він буде здавати
її в оренду з метою отримання доходу.

За домовленістю з ОСОБА_2 останній мав
звільнити квартиру на першу її вимогу
але після звернення до нього з такою
вимогою ОСОБА_2 квартиру не звільнив,
продовжує здавати її стороннім особам,
що порушує її права як власника.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 вересня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним
договір дарування квартири АДРЕСА_1,
укладений 22 лютого 2011 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1 Зобов'язано реєстраційну
службу ХМУЮ скасувати запис про
державну реєстрацію права власності на
спірну квартиру за ОСОБА_1

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати як ухвалене з порушенням
норм матеріального та процесуального
права і ухвалити нове рішення яким
задовольнити її позовні вимоги
відмовивши у задоволенні вимог ОСОБА_2

Скарга містить посилання на те, що на
підставі договору дарування ОСОБА_1
стала власницею квартири про що було
внесено відомості до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Після укладення договору дарування
ОСОБА_2 залишив у себе документи на
квартиру та ключі від неї, але за
домовленістю сторін, оскільки він мав
намір здавати квартиру в оренду для
отримання доходу.

Висновок суду про те, що ОСОБА_2
помилився щодо обставин, які мають
істотне значення і юридичної природи
правочину оскільки укладав договір з
умовою передати дарунок у майбутньому
є безпідставними.

Така умова договором дарування,
укладеним між сторонами не
передбачена.

ОСОБА_2 звернувся до суду поза межами
строку передбаченого ст. 728 ЦК України і
не просив поновити цей строк.

В апеляційній скарзі Реєстраційна
служба ХМУЮ просить рішення суду
першої інстанції змінити відмовивши у
задоволенні позовних вимог в частині
зобов'язання служби скасувати запис
про реєстрацію права власності на
спірну квартиру за ОСОБА_1

Посилаючись на те, що Законом України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень» та
Порядком державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України № 868 від 17.10.2013 року,
якою служба керується у своїй
діяльності, передбачений обов'язок
служби внести до Реєстру відповідні
записи за визначеною процедурою.
Зобов'язання служби здійснити такі дії
можливо лише у разі відмови у їх
здійсненні, чого не було.

Апеляційна скарга реєстраційної
служби ХМНО підлягає задоволенню, а
апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню
не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_2 помилився
щодо обставин, які мають істотне
значення, зокрема щодо юридичної
природи цього правочину, прав та
обов'язків сторін за цим договором,
оскільки на час його укладання вважав,
спираючись на відповідну домовленість
з матір'ю, сестрою та племінницею, що
укладає саме договір дарування з
умовою передати дарунок у майбутньому,
а не звичайний договір дарування.

При цьому суд виходив з того, що з дня
укладання договору до розгляду справи
у суді ОСОБА_2 зареєстрований у спірній
квартирі, сплачує за неї комунальні
послуги, має усі екземпляри ключів,
використовує квартиру на свій розсуд
здаючи її у найм.

Судова колегія з таким висновком
погоджується, оскільки він відповідає
обставинам справи та вимогам закону.

Відсутність наміру у ОСОБА_2 передати у
власність ОСОБА_1 належну йому квартиру
в момент укладання договору дарування
або відразу після цього
підтверджується тим, що у супереч п. 8
оспорюваного договору ОСОБА_1 ключі від
квартири не отримала, що не
заперечується і нею самою.

Після укладання оспорюваного договору
ОСОБА_1 спірною квартирою не
користувалась, комунальних платежів не
сплачувала. Оригінали технічної
документації на квартиру знаходились у
ОСОБА_2

Право власності на спірну квартиру
зареєстровано за ОСОБА_1 лише 12.11.2013
року, про що свідчить витяг з реєстру
речових прав на нерухоме майно (а.с. 78).

Викладене дає підстави вважати, що
ОСОБА_1 дар не прийняла.

Твердження ОСОБА_2 про те, що він не мав
наміру передавати ОСОБА_1 належну йому
квартиру під час укладання
оскаржуваного договору або відразу
після його укладання свідчить і
відсутність у нього іншого житла.

За таких обставин судова колегія
вважає переконливими доводи ОСОБА_2 про
існування домовленості з його матір'ю,
яка обіцяла залишити йому належний їй
будинок.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_2 звернувся до суду поза межами
строку, передбаченого ст. 728 ЦК України
не можуть бути взяті до уваги, оскільки
згаданою нормою встановлено строк для
звернення до суду з вимогою про
розірвання договору дарування, а не
визнання його недійсним.

Уклавши договір, який не передбачав
особливих умов, між іншим і обов'язку
передати дарунок у майбутньому сторони
своєю подальшою поведінкою
підтвердили наявність саме такої
умови.

Оскільки доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1 викладених вище висновків суду
першої інстанції не спростовують,
судова колегія не вбачає підстав для
скасування рішення в частині визнання
договору дарування недійсним.

Разом з тим не можна погодитись з
висновком суду про зобов'язання
Реєстраційної служби ХМНО вчинити
певні дії.

Діяльність Реєстраційної служби
регламентовано спеціальним Законом і
передбачає процедуру внесення
відомостей до Державного реєстру
речових прав.

Підставою для внесення таких
відомостей є звернення зацікавленої
особи з наданням доказів наявності
речових прав.

З огляду на викладене судова колегія
вважає, що висновок суду про
зобов'язання служби вчинити такі дії
зроблено судом передчасно.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 307, п.
4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова
колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу Реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 17 вересня 2014 року змінити
скасувавши його в частині зобов'язання
Реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції скасувати
запис про державну реєстрацію права
власності на АДРЕСА_1 за ОСОБА_1. У
задоволенні цих вимог відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення, та може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: