Справа № 187/1254/14-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"28" листопада 2014 р.
смт. Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Говорухи В.О., за
участі секретаря Горбулі М.В., сторін та
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши в залі суду у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні власністю та
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2014 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернулася ОСОБА_2 за позовом
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю та про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Посилаючись на те, що відповідач по
справі є її онукою та за проханням
свого сина ОСОБА_5 вона зареєструвала
її в належному їй житловому будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

У листопаді 2004 року подружні стосунки
між її сином та ОСОБА_6 було припинено, а
тому відповідач разом зі своєю матір'ю
ОСОБА_6 виїхали до ОСОБА_7 - баби
відповідача.

Оскільки вона добровільно залишила
місце проживання: спірний житловий
будинок тому позивач, уточнивши свої
позовні вимоги, просить усунути їй
перешкоди у користуванні її житловим
будинком, визнавши ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
будинком, який розташовано за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги та просить
їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні обґрунтовуючи позовні
вимоги посилається на обставини
викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог посилаючись на
відсутність у неї місця для реєстрації.
При цьому відповідач пояснила, що в 2004
році вона з матір'ю добровільно
залишили будинок позивача в АДРЕСА_1 та
переїхали проживати до її баби в
АДРЕСА_2, де вона до цього часу проживає.
За вказаною адресою вона не має
можливості зареєструвати своє місце
проживання через відмову в цьому
власника будинку - її баби ОСОБА_7
Повернутися до будинку позивача, для
проживання вона наміру не має та такого
наміру раніше не висловлювала.

Заслухавши учасників судового
засідання та дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі з наступних підстав:

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є власником житлового будинку
АДРЕСА_1, про що свідчить свідоцтво про
право на спадщину по закону (а.с. 13).

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що після народження його дочки
- відповідача ОСОБА_3, за його проханням,
його мати зареєструвала останню в
будинку де вони проживали в АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_2 В 2004 році після
розірвання шлюбних стосунків з ОСОБА_6,
вона з дочкою виїхала до своєю матері в
АДРЕСА_2. До цього часу дочка, на його
пропозиції, не бажала повернутися
проживати до нього в будинок позивача.

Згідно довідки Хутірської сільської
ради та наданої ОСОБА_6 копії її
паспорта, крім позивача, в будинку
АДРЕСА_1 зареєстровані син позивача
ОСОБА_5 та онука ОСОБА_3 (а.с. 6, 25).

З листопада 2004 року ОСОБА_3 не проживає
в даному будинку, що підтверджується,
актом депутата про обстеження
житлового будинку (а.с. 5) та визнається
відповідачем в судовому засіданні.

Частиною 4 статті 156 ЖК Української РСР
передбачено, що припинення сімейних
відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє членів його
сім'ї права користування займаним
приміщенням.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні,
відповідач в передбаченому законом
порядку набула право користуватися
житловим будинком позивача.

ОСОБА_3 виселилися з будинку належного
позивачеві з власної волі, не бажає
повернутися та має належне інше місце
простійного проживання, де постійно
проживає з 2004 року. Тому суд вважає, що
відповідач без поважних причин не
користуються житловим приміщенням
позивача понад більш ніж одного року,
та на цій підставі, втратила право
користування ним. З наведеного суд
вважає позовні вимоги ОСОБА_2
обґрунтованими, доведеними та такими,
що підлягають задоволенню.

Враховуючи правилами розподілу
судових витрат, закріплені в ст. 88 ЦПК
України, що позивач просить не
стягувати з відповідача судові
витрати, тому судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст. 156 ЖК Української РСР, ст.
405 ЦК України та статтями 10, 11, 60, 212 та 214
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод в користуванні
власністю та про визнання осіб, такими,
що втратили право користування
житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІНН
НОМЕР_1) такою, що втратила право
користування житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя: В. О. Говоруха