Справа № 361/1398/14 Головуючий у І
інстанції Маценко Н.П.Провадження №
22-ц/780/5420/14 Доповідач у 2
інстанції КашперськаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кашперської
Т.Ц.,

суддів Фінагєєва
В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Микитенко
Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 липня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки,

заслухавши доповідь судді, перевіривши
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач ПАТ
«УкрСиббанк» звернувся до суду із
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки, посилаючись на те, що 10
вересня 2007 року між банком та ОСОБА_5
було укладено кредитний договір, за
умовами якого позивач надав
позичальнику кредит у розмірі 50000
доларів США, а позичальник зобов'язався
щомісячно повертати кредит та
сплачувати проценти шляхом сплати
ануїтетних платежів у розмірі 705,84
долари США до 10 вересня 2017 року під 11,6 %
річних. В забезпечення виконання
кредитних зобов'язань відповідно до
договору іпотеки від 10 вересня 2007 року
була прийнята іпотека - квартира в
АДРЕСА_1, яка належить на праві спільної
часткової власності відповідачам.
Станом на 02 квітня 2014 року
заборгованість за кредитним договором
становить 28938,66 доларів США, що
еквівалентно 321398,54 грн. З метою
погашення заборгованості на користь
позивача просив звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру за адресою
АДРЕСА_1; встановити спосіб реалізації
предмету іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів у межах процедури
виконавчого провадження; покласти на
відповідачів судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 липня 2014
року в задоволенні позову ПАТ
«УкрСиббанк» відмовлено.

Позивач ПАТ «УкрСиббанк», не
погоджуючись із рішенням суду першої
інстанції, подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 24 липня 2014 року
та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог, яким позов
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
«УкрСиббанк» про звернення стягнення
на предмет іпотеки, суд першої
інстанції виходив із того, що
позичальник за кредитним договором
допустив неналежне виконання умов
договору щодо повернення тіла кредиту
та відсотків за користування кредитом,
в зв'язку із чим у позивача виникло
право на задоволення вимоги за рахунок
предмету іпотеки, однак станом на
момент розгляду справи набрав чинності
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до якого
предмет іпотеки не може бути примусово
відчужене без згоди власника.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду першої
інстанції, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 10 вересня 2007 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ 0, за умовами якого банк
зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти в іноземній валюті в сумі
50000 доларів США, а позичальник
зобов'язався прийняти, належним чином
використовувати і повернути банку
кредит, сплатити проценти за його
користування шляхом внесення
ануїтетних платежів в порядку і на
умовах, визначених цим договором.
Вказана сума кредиту дорівнює
еквіваленту 252500 грн. за курсом НБУ на
день укладення договору.

Пунктами 1.2.2 та 1.3 кредитного договору
передбачено, що позичальник у
будь-якому випадку зобов'язаний
повернути банку кредит у повному
обсязі в термін не пізніше 10 вересня 2017
року. За використання кредитних коштів
у межах установленого строку
кредитування процентна ставка
встановлюється у розмірі 11,6 % річних.

В порядку забезпечення зобов'язань за
кредитним договором 10 вересня 2007 року
між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір
іпотеки № 63282, за умовами якого останні
передали в іпотеку трикімнатну
квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 72,60
кв.м., жилою площею 42,1 кв.м. Предмет
іпотеки є власністю іпотекодавців на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, видане 15 грудня 2004 року
Управлінням комунальної власності.

Згідно п. 1.2.1 - 1.2.5 договору іпотеки,
іпотекою забезпечуються в повному
обсязі виконання всіх грошових
зобов'язань позичальника за кредитним
договором, у тому числі зобов'язань
щодо повернення кредиту, процентів та
пені на умовах, встановлених кредитним
договором. У випадку невиконання
позичальником положень кредитного
договору іпотекодержатель має право на
задоволення своїх вимог шляхом
звернення стягнення на предмет іпотеки
в повному обсязі, включаючи основну
суму боргу, відсотки за користування
кредитом, пеню, а також видатки по
зверненню стягнення на предмет
іпотеки.

Згідно наданого банком розрахунку,
станом на 02 квітня 2014 року за договором
про надання споживчого кредиту №
0 від 10 вересня 2007 року рахується
заборгованість на загальну суму 23938,66
доларів США, що у гривневому
еквіваленті за курсом НБУ станом на 02
квітня 2014 року становить 321398,54 грн., за
обставин чого у банку, згідно умов
договору іпотеки, виникло право
задовольнити свої вимоги за рахунок
предмету іпотеки.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до вимог ст. ст. 575, 589 ЦК
України, іпотека є окремим видом
застави. У разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодержатель може
задовольнити забезпечену іпотекою
вимогу шляхом набуття права власності
на предмет іпотеки. Правовою підставою
для реєстрації права власності
іпотекодержателя на нерухоме майно,
яке є предметом іпотеки, є договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
або відповідне застереження в
іпотечному договорі, яке прирівнюється
до такого договору за своїми правовими
наслідками та передбачає передачу
іпотекодержателю права власності на
предмет іпотеки в рахунок виконання
основного зобов'язання.

Колегія суддів враховує, що факт
отримання кредиту, наявності
заборгованості за кредитним договором
та її розмір відповідачами не
оспорюється.

Разом із тим, із 03 червня 2014 року набрав
чинності Закон України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», відповідно до ст. 1
якого, протягом дії цього Закону не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Даним вимогам щодо нерухомого
житлового майна, яке є предметом
іпотеки і надано як забезпечення
кредиту в іноземній валюті, квартира
АДРЕСА_1 відповідає, оскільки її площа
не перевищує 140 кв. м. (72,6 кв. м.) і місце
проживання всіх відповідачів
зареєстроване за даною адресою.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», протягом
дії цього Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм.

Враховуючи вищевикладене, суд першої
інстанції правомірно дійшов висновку,
що позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про
звернення стягнення на предмет іпотеки
задоволені бути не можуть, оскільки
предметом позову є майно, яке підпадає
під дію мораторію.

При цьому, з матеріалів справи
вбачається, що сума заборгованості за
кредитним договором менша вартості
предмета іпотеки. Згідно п.1.1
іпотечного договору вартість предмету
іпотеки становить 712166,55 грн., а сума
боргу визначена в розмірі 321398,54 грн.,
отже сума заборгованості за кредитом
не співмірна з вартістю іпотечного
майна.

Колегія суддів звертає увагу, що
позовних вимог про стягнення боргу за
кредитним договором позивачем не
заявлялося, а за таких обставин суд
правомірно відмовив ПАТ «УкрСиббанк» в
задоволенні позову.

Відмова з цих підстав у задоволенні
позову не позбавляє іпотекодержателя
права на повторне звернення до суду в
майбутньому після зняття мораторію на
задоволення вимог кредитора за
валютними кредитами.

Позивач, в порушення вимог ст. ст.10, 60
ЦПК України не надав суду докази, які б
підтверджували, що у власності
іпотекодавців є інше нерухоме житлове
майно, і спірний житловий будинок ним
не використовується як місце
постійного проживання, враховуючи, що
місце реєстрації їх постійного
проживання знаходиться за адресою
предмету іпотеки, а тому доводи
апеляційної скарги в цій частині
підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги позивача
щодо непоширення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» на
правовідносини, що склались між
сторонами з урахуванням предмету та
підстав позову, і про застосування
цього Закону лише на стадії виконання
рішення суду не заслуговують на увагу і
є власним тлумаченням норм
законодавства.

Надуманими є доводи апелянта, що з боку
відповідачів до суду не було надано
будь-яких заяв чи клопотань про
застосування закону про мораторій,
оскільки відповідно до ст. 214 ЦПК
України, суд під час ухвалення рішення
вирішує питання, яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин. Таким чином, суд
самостійно доходить висновку про
необхідність застосування тих чи інших
норм права, а дія мораторію є
імперативною, такою, що не залежить від
заяв сторін, що і було враховано судом
першої інстанції при ухваленні
рішення.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на доказах та законі і не
спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «УкрСиббанк»
відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 24 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :
Кашперська Т.Ц.

Судді :
Фінагєєв В.О.

Яворський М.А.