ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва в складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
Коршуна О.А.;

відповідача
ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за
житлово-комунальні послуги

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «РАДА» (далі по
тексту - позивач, ТОВ «Рада») звернулось
до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг у розмірі 3
819,67 грн., яка складається з суми
основної заборгованості у розмірі 3 440,14
грн., суми інфляційних втрат у розмірі
317,34 грн. та 3% річних у сумі 62,19 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1 та отримує житлово-комунальні
послуги, при цьому не виконує
зобов'язання по їх оплаті, в зв'язку з
чим за нею утворилась заборгованість,
яку позивач просить суд стягнути з
відповідача з урахуванням нарахованих
штрафних санкцій.

До початку судового розгляду,
представником позивача подано заяву
про збільшення розміру позовних вимог,
відповідно до якої просить суд
стягнути з відповідача заборгованість
за оплату житлово-комунальних послуг
за період з жовтня 2013 року по вересень
2014 року у розмірі 7 226,83 грн., яка
складається з суми основної
заборгованості у розмірі 6 006,43 грн.,
суми інфляційних втрат у розмірі 1 105,83
грн. та 3% річних у сумі 114,56 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного
процесуального кодексу України (далі
по тексту - ЦПК України) крім прав та
обов'язків, визначених у статті 27 цього
Кодексу, позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. До початку розгляду справи по
суті позивач має право шляхом подання
письмової заяви змінити предмет або
підставу позову, а відповідач -
пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подану представником
позивача заяву про збільшення розміру
позовних вимог, враховуючи, що заява
подана представником позивача до
початку розгляду справи по суті та у
відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК
України, суд приймає її до розгляду та
вважає за необхідне здійснити розгляд
справи з урахуванням наданих
представником позивача уточнень.

У відбувшихся судових засіданнях
представник позивача уточненні
позовні вимоги підтримав у повному
обсязі, вважав їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.
Відповідачем подано заперечення на
позовну заяву, в якому вона просить
відмовити у задоволенні позовних вимог
посилаючись на відсутність між
сторонами договірних зобов'язань,
оскільки наявний у матеріалах справи
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території не відповідає вимогам
чинного законодавства та є розірваним
у зв'язку з закінченням строку його дії.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача та відповідача, суд дійшов
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності від 29.01.2004 року, копія
якого наявна в матеріалах справи.

Статтею 322 Цивільного кодексу України
(далі по тексту - ЦК України)
встановлено, що власник зобов'язаний
утримувати майно, що йому належить,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Закон України «Про житлово-комунальні
послуги» (далі по тексту - ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги») визначає
основні засади організаційних,
господарських відносин, що виникають у
сфері надання та споживання
житлово-комунальних послуг між їхніми
виробниками, виконавцями і
споживачами, а також їхні права та
обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для
висновку, що він належить до
нормативного акта спеціальної дії,
який регулює відносини, що виникають
між виробниками, виконавцями,
споживачами у процесі створення,
надання та споживання
житлово-комунальних послуг.

Разом з тим, ст. 4 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
передбачає, що законодавство України у
сфері житлово-комунальних послуг, крім
цього Закону, базується на Конституції
України і складається з
нормативно-правових актів у галузі
цивільного, житлового законодавства та
інших нормативно-правових актів, що
регулюють відносини у сфері
житлово-комунальних послуг.

За змістом ст. 67 ЖК України плата за
комунальні послуги (водопостачання,
газ, теплова енергія та інші послуги)
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами.

Статтею 162 ЖК України визначено, що
плата за користування жилим
приміщенням і за комунальні послуги в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими в установленому порядку
тарифами. Строки внесення квартирної
плати і плати за комунальні послуги
визначаються угодою сторін. Наймач
зобов'язаний своєчасно вносити
квартирну плату і плату за комунальні
послуги.

Згідно з частиною 2 ст. 19 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги»
учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.

Статтями 20, 21 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовленого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг з
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Судом також встановлено, що між
сторонами 08 серпня 2002 року укладено
договір про участь у витратах на
утримання будинку та прибудинкової
території, а 30 грудня 2003 року - додаток
до нього, та предметом яких відповідно
до додатку є забезпечення позивачем
обслуговування та поточного ремонту
житлового будинку та прибудинкової
території де знаходиться належна
позивачу на праві власності квартира.
Також сторони за цим договором
домовились про надання позивачем та
оплату відповідачем за нормативно
встановленими тарифами визначених у
цьому договорі послуг.

Відповідно до п. 5.10 зазначеного
договору термін його дії складає три
роки з дня його підписання, а пунктом 5.11
визначено, що дія договору автоматично
продовжується на наступний термін,
якщо жодна із сторін в письмовій формі
не заявить про його перегляд за один
місяць до закінчення його дії.

Водночас, згідно вимог, встановлених
чч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Враховуючи те, що у матеріалах справи
відсутні докази звернення відповідача
до позивача з письмовою заявою про
перегляд умов договору та його
розірвання за один місяць до
закінчення строку його дії, зокрема до
07.08.2014 року, а доказів його розірвання в
судовому порядку або визнання
недійсним позивачем також не надано,
суд дійшов висновку про чинність
договору та визначених у ньому
зобов'язань.

Крім того, відповідно до ст. 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди. Договір укладається шляхом
пропозиції однієї сторони укласти
договір (оферти) і прийняття пропозиції
(акцепту) другою стороною.

За змістом частини 1 ст. 641 ЦК України
пропозицію укласти договір (оферту)
може зробити кожна із сторін
майбутнього договору. Пропозиція
укласти договір має містити істотні
умови договору і виражати намір особи,
яка її зробила, вважати себе
зобов'язаною у разі її прийняття. А
частиною 2 ст. 642 цього Кодексу
передбачено, якщо особа, яка одержала
пропозицію укласти договір, у межах
строку для відповіді вчинила дію
відповідно до вказаних у пропозиції
умов договору (відвантажила товари,
надала послуги, виконала роботи,
сплатила відповідну суму грошей тощо),
яка засвідчує її бажання укласти
договір, ця дія є прийняттям
пропозиції, якщо інше не вказане в
пропозиції укласти договір або не
встановлено законом.

За підсумовуючим аналізом зазначених
вище правових норм, суд вказує на те, що
в результаті отримання відповідачем
рахунків на сплату житлово-комунальних
послуг позивач здійснював оферту в
укладенні договору про надання цих
послуг за умов визначених цими
рахунками, а відповідач в свою чергу
споживаючи надані послуги та частково
за них сплачуючи, здійснював акцепт.

Таким чином, навіть при відсутності
письмового договору, ця обставина не
може бути підставою для звільнення від
сплати вартості отриманих споживачем
житлово-комунальних послуг.

При цьому, порядок оплати за
житлово-комунальні послуги визначений
у статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні
послуги», якою передбачено, що плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно відповідно до
умов договору в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Згідно зі ст. 14 ЗУ «Про
житлово-комунальні послуги» залежно
від порядку затвердження цін/тарифів
на житлово-комунальні послуги вони
поділяються на три групи: перша група -
житлово-комунальні послуги,
ціни/тарифи на які затверджують
спеціально уповноважені центральні
органи виконавчої влади; друга група -
житлово-комунальні послуги,
ціни/тарифи на які затверджують органи
місцевого самоврядування для надання
на відповідній території; третя група -
житлово-комунальні послуги,
ціни/тарифи на які визначаються
виключно за договором (домовленістю
сторін).

Відповідно до ст. 179 ЖК України,
користування будинками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду, фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог «Правил
користування приміщеннями жилих
будинків і прибудинковими
територіями», які затверджуються
Кабінетом Міністрів України. Статтями
66-67 цього Кодексу також визначено, що
плата за користування житлом
обчислюється, виходячи з загальної
площі квартири, розмір плати за
користування житлом встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Правил надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, які затверджені
постановою Кабінету міністрів України
від 21.07.2005 р. № 630 (далі - Правила), плата
за надані послуги вноситься споживачем
відповідно до показань засобів обліку
води і теплової енергії або
затверджених нормативів (норм)
споживання на підставі платіжного
документа (розрахункової книжки,
платіжної квитанції тощо) або
відповідно до умов договору на
встановлення засобів обліку.
Розрахунковим періодом для оплати
послуг є календарний місяць. Плата за
послуги вноситься не пізніше 20 числа
місяця, що настає за розрахунковим (п. 18
Правил).

Судом встановлено, що позивач, як
житлово-експлуатаційна організація,
яка обслуговує будинок АДРЕСА_1, надає
його мешканцям житлово-комунальні
послуги, відповідач в свою чергу
отримує їх, при цьому не виконує
зобов'язання по їх оплаті, докази на
спростування зазначеного у матеріалах
справи відсутні. У зв'язку з чим за нею
утворилась заборгованість за
житлово-комунальні послуги з жовтня 2013
року по вересень 2014 року у розмірі 6 006,43
грн., що підтверджується копією
наявного рахунку в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношенням, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених ст. 11 ЦК України. Згідно з
диспозицією зазначеної статті
цивільні права та обов'язки виникають з
дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки. За таких обставин,
вбачається, що відповідач зобов'язаний
сплачувати житлово-комунальні послуги,
а позивач має право вимагати від
відповідача виконання обов'язку щодо
оплати наданих послуг.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 527, 530 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
не допускається, зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Беручи до уваги наведене та
перевіривши наданий позивачем
розрахунок суми штрафних санкцій, суд
дійшов висновку, що сума штрафних
санкцій на підставі ст. 625 ЦК України,
яка підлягає стягненню становить 114,56
грн. - 3% річних та 1 105,83 грн. - інфляційної
складової боргу.

Повно та всебічно дослідивши обставини
справи, оцінивши зібрані докази у їх
сукупності, суд вважає, що позовні
вимоги обґрунтовані та такі, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК
України покладаються на
відповідача.Таким чином, з відповідача
підлягає стягненню сума сплаченого
судового збору у розмірі 243,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись
стст. 4, 14, 19 - 21, 32 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», стст. 66 - 67,
162, 179 Житлового кодексу України, стст. 3,
11, 13, 15, 16, 322, 509, 525 - 527, 530, 625 ЦК України,
стст. 27, 31, 57, 60, 88, 209, 212- 215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Рада»
(місцезнаходження: м. Київ, вул. Анни
Ахматової, 3; ) суму
заборгованості за житлово-комунальні
послуги у розмірі 7 226,83 грн., яка
складається з суми основної
заборгованості у розмірі 6 006,43 грн.,
суми інфляційних втрат у розмірі 1 105,83
грн. та 3% річних у сумі 114,56 грн., а також
судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.