Справа № 136/2076/14-ц Провадження №
22-ц/772/3519/2014Головуючий в суді першої
інстанції Пороховий Г. І.Категорія 48
Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Панасюка О. С., Іванюка М. В.,

за участю секретаря: Руденко О. М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Липовецького районного суду
Вінницької області від 06 листопада 2014
року, у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про спонукання до
виконання мирової угоди ,

встановила:

21 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Липовецького районного суду з позовом
до ОСОБА_2 про спонукання до виконання
мирової угоди.

Позов мотивовано тим, що ухвалою
Липовецького районного суду
Вінницької області від 30 травня 2013 року
визнано мирову угоду, про поділ
спільного майна подружжя, укладену між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 починаючи з 30 травня 2013 року, з
часу укладання мирової угоди, не тільки
не збирався її виконувати, але і почав
вчиняти дії, якими перешкоджав
виконувати умови мирової угоди ОСОБА_3
та особисто від виконання своїх
зобов'язань за цією угодою, повністю
перестав допускати позивачку та їх
сина до проживання у житловому будинку.

На даний час поділ спільного майна
подружжя не проведено, не визначені
частки в спільному сумісному майні
подружжя, не проведено розподіл
присадибної земельної ділянки, тому на
сьогоднішній день неможливо виконати
ухвалу суду , що й стало підставою
звернення до суду.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 06 листопада 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
спонукання до виконання мирової угоди
задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_2 примусово виконати
умови мирової угоди, укладеної 30 травня
2013 року, про розподіл майна подружжя,
визнану ухвалою Липовецького
районного суду Вінницької області від
30 травня 2013 року.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність,
необґрунтованість, невідповідність
оскаржуваного рішення нормам
матеріального та процесуального права,
просив його скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обгрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з на ступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути закон ним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані (пропуіцення
строку позовної давності, тощо), що
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідно сини випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосу ванню до цих
правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судо чинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослі джені в судовому засіданні.
Умовами обґрунтованості є повне і
всебічне з'ясу вання обставин, що мають
значення для справи, доведеність тих
обставин, які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
ухвалою Липовецького районного суду
Вінницької області від 30 травня 2013 року
визнано мирову угоду, про поділ
спільного майна подружжя, укладену між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2, за умовами якої:

Виділено ОСОБА_3 в житловому будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, житлову кімнату
1-2 розміром 19.5 кв.м., прихожу 1-1 розміром
15.3 кв.м., сіни із виходом- 1, з
господарських будівель сарай - Б. Із
спільно нажитих рухомих речей:
телевізор-290 грн, столи 2 шт.-250 грн,
диван-1 шт.-300 грн., ліжко 1 шт.-150 грн.,
крісла 2 шт.-200 грн, триляж 1 шт.-200 грн,
шафа 1 шт.-200 грн, шкафи 2 шт.-200 грн, ковдри
4 шт.-550 грн, палас покриття 3 шт.-400 грн,
дорожка коврова 1 шт.-100 грн, умивальник 1
шт.-210 грн, корова 1 шт.-6000 грн, на
загальну суму 8950 гривень.

Виділено ОСОБА_2 в житловому будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1, кімнату 1-3
розміром 11.7 кв.м., кухню 1-4 розміром 9.0
кв.м., сіни із виходом - 2, з
господаоських будівель - сарай з
погребом - В. Із спільно нажитих рухомих
речей: теля - бичок - 3400 грн, диван 2 шт.-400
грн, столи 2 шт.-200 грн, ліжка 2 шт.-400 грн,
стінка 1 шт.-1100 грн, шкаф кухонний 1 шт.-200
грн, тумбочка 2 шт.-150 грн, ковер 1 шт.-200
грн, палаци 2 шт.-2000 грн, холодильник 1
шт.-1000 грн, холодильник 1 шт.-300 грн,
електричний млин 1 шт.-300 грн, велосипед 1
шт.-100 грн, газова плита 1 шт.-200 грн,
пральна машина 1 шт.-200 грн, плуг
підгортувач 1 шт.-200 грн, автоклав 1 шт.-400
грн, на загальну суму 8950 гривень.

Зобов'язано ОСОБА_4 сплатити ОСОБА_3 у
відшкодування за проведену
газифікацію та водопостачання кошти в
сумі 2000 гривень готівкою на протязі
одного місяця з дня затвердження
мирової угоди (а.с. 3-4).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
укладена між сторонами мирова угода є
різновидом зобов'язання, що виникло на
підставі правочину, укладеного за їх
взаємною згодою, у письмовій формі та
визнаного судовим рішенням, а тому
відповідно до загальних умов
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Однак, колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду, оскільки вони
суперечать нормам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 208 ЦПК України судові
рішення викладаються у формі ухвал та
рішень.

Згідно зі ст. 124 Конституції України, ст.
14 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України.

Чинним законодавством України у разі
невиконання судових рішень, які
набрали законної сили, передбачена
процедура їх примусового виконання.

Так, ст. 1 Закону України «Про виконавче
провадження» визначено, що виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до
цьогоЗакону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України (ст. 2
цього Закону).

Відповідно до ст. 3 цього Закону,
примусове виконання рішень державною
виконавчою службою здійснюється на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом, зокрема ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом. Виконавчими
документами є такі документи, що
відповідають вимогам, зазначеним у ст.
19 цього Закону.

Згідно зі ст. 24 цього Закону державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
виконавчого документа до виконання і
цей документ відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, та
пред'явлений до виконання до органу
державної виконавчої служби за
належним місцем виконання рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 175 ЦПК України, суд
за клопотанням сторін може постановити
ухвалу про визнання мирової угоди.

Стаття 210 ЦПК України визначає, що
ухвала суду, що постановляється як
окремий документ, складається з
вступної частини, описової частини,
мотивувальної частини та резолютивної
частини із зазначенням висновку суду
та строку і порядку набрання ухвалою
законної сили та її оскарження.

Якщо ухвала має силу виконавчого
документа і підлягає виконанню за
правилами, встановленими для виконання
судових рішень, така ухвала
оформлюється з урахуванням вимог,
встановлених Законом України «Про
виконавче провадження».

Враховуючи зазначене, ухвала
Липовецького районного суду
Вінницької області від 30 травня 2013 року
про визнання мирової угоди укладену
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за своїми
процесуальними властивостями
прирівнюється до судового рішення та
підлягає виконанню.

Чинне законодавство не передбачає
необхідності ухвалення судового
рішення вимогою якого є спонукання до
виконання уже ухваленого судового
рішення.

Відповідно до ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Враховуючи наведене та керуючись ст.
ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК
України, колегія cуддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 06 листопада 2014
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про спонукання до виконання мирової
угоди відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: