Справа № 265/5824/14-ц
Провадження № 2/265/2408/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 грудня 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л.В.,

при секретарі - Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення суми боргу та
моральної шкоди.

На обгрунтування вимог посилався на те,
що 12 серпня 2010 року відповідач взяв у
нього в борг грошову суму в розмірі 5 000
дол. США, що еквівалентно на той період
часу 40 000 гривень. Так як на той час він
не мав цієї суми, на неодноразові
прохання відповідача він взяв кредит
в банку.

На підтвердження взяття грошей в борг
відповідач написав йому розписку, в
якій вказав строк повернення позики -
до 12 серпня 2013 року. Однак у вказаний
строк борг йому не повернув. На його
неодноразові звернення до ОСОБА_2 з
проханням повернути борг, останній
відкладав це щоразу на місяць.

Неповерненням боргу відповідач
заподіяв йому моральну шкоду, яка
полягає в тому, що після порушення
останнім свого зобов'язання, він
змушений був звертатися до нього,
просити свої гроші, що принижувало
його людську гідність, він став
нервовим і дратівливим, звертався до
правоохоронних органів за захистом
прав, після всього, що сталося у нього
почало сильно боліти серце, він почав
приймати ліки, на його адресу приходили
неодноразові звернення з "ПриватБанку",
так як йому необхідно було оплачувати
кредит самому, що ставило його у вкрай
скрутне матеріальне становище він
брав в борг гроші, щоб розрахуватися з
банком. Розмір моральної шкоди він
оцінює в 20 000 грн.

Посилаючись на ст.ст.625,1047,1049,1050,1167
Цивільного кодексу України, просить
стягнути з відповідача борг в сумі 5
000 дол. США, що еквівалентно 60 000 грн. та
моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В ході розгляду справи позивач
уточнив свої вимоги, вказавши на те, що
за порушення строків повернення суми
позики, ОСОБА_2 повинен сплатити йому
борг з урахуванням встановленого
індексу інфляції та три відсотки
річних від простроченої суми.

За його розрахунком сума боргу з
урахуванням індексу інфляції за чотири
роки становить 84 503 грн., а сума 3%
річних від простроченої суми 2 535 грн.
Таким чином, загальна сума боргу
відповідача перед ним складає 87 038 грн.
Просить стягнути з відповідача суму
боргу в розмірі 87 038 грн. та моральну
шкоду в сумі 20 000 грн.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3 в судове засідання на розгляд
справи не з"явилися, надавши суду
письмові заяви про розгляд справи в їх
відсутність, позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання на розгляд справи не
з'явився, про час та місце її розгляду
повідомлений своєчасно, в
установленому законом порядку.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Дослідивши письмові докази надані
сторонами, суд вважає, що позовна
заява підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обовязків, зокрема, є договори та
інші правочини.

З огляду на відносини, які склалися між
сторонами, між ними було укладено
договір позики, так як позивач передав
відповідачу у власність грошові кошти,
а відповідач зобов"язався їх повернути
в тій же сумі, що відповідає ст.1046
Цивільного кодексу України (далі -ЦК
України).

Відповідно до ст.509 ЦК України одна
сторона (боржник) зобов'язана вчинити
на користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, сплатити
гроші тощо), а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов"язують
боржника належним чином виконувати
свої зобов"язання.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку саму суму коштів
(суму позики).

Підтвердження виконання зобов'язання
має відбуватись у спосіб, встановлений
ст.545 ЦК України, у тому числі видачею
кредитором на вимогу боржника розписки
про одержання виконання частково або в
повному обсязі, повернення кредитором
боржнику боргового документу, а у разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає.

Згідно положень ч.1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Так, Верховний Суд України на засіданні
Судової палати у цивільних справах 18
вересня 2013 року розглянув справу № 6-63
цс 13, предметом якої був спір про
стягнення боргу за договором позики.
При розгляді цієї справи Верховний Суд
України зробив правовий висновок про
те, що письмова форма договору позики
внаслідок його реального характеру є
доказом не лише факту укладення
договору, але й факту передачі грошової
суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менше як у десять
разів перевищує встановлений законом
розмір неоподаткованого мінімуму
доходів громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому визначеної
грошової суми або визначеної кількості
речей.

Відповідно дост.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено, що на
підтвердження укладення договору
позики позичальник - відповідач ОСОБА_2
надав позикодавцеві - позивачеві
ОСОБА_1 розписку, відповідно до якої 12
серпня 2010 року ОСОБА_2 отримав від
ОСОБА_1 в борг грошову суму в розмірі 5
000 дол. США, які зобов"язався повернути
в строк до 12 серпня 2013 року (а.с.10).

Згідно до ст.625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання і на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

За змістом вимог ст.ст. 612, 625 ЦК України,
право кредитора вимагати сплати боргу
з урахуванням 3% річних є способом
захисту його майнового права та
інтересу, що передбачений матеріальним
законом і полягає у відшкодуванні
матеріальних витрат кредитора від
знецінення грошових коштів внаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації (плати) від боржника за
користування запозиченими грошима, що
мали б бути у встановлений договором
(розпискою) строк повернуті
кредиторові.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

За розрахунком позивача ОСОБА_1 сума
боргу з урахуванням індексу інфляції
та 3% річних складає 87 038 грн., в тому
числі 2 535 грн. - 3 % річних від
простроченої суми та 84 503 грн. - сума
боргу з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав
зобов'язання, покладені на нього за
договором позики від 12 серпня 2010 року,
тим, що не повернув у встановлений цим
договором строк суму боргу позивачеві,
тому суд вважає, що з нього підлягає
стягненню на користь позивача борг за
договором позики з урахуванням
індексу інфляції та 3% річних в
розмірі 87 038 грн.

Крім цього, суд приходить до висновку
про відмову ОСОБА_1 в позові в частині
вимог щодо стягнення моральної шкоди,
оскільки відповідальність у формі
відшкодування моральної шкоди
передбачена ст.1167 ЦК України, яка
застосовується до деліктних
(позадоговірних) зобов»язань, не може
застосовуватись до спірних
правовідносин, так як відносини між
сторонами врегульовані договором
позики, яким відповідальність у формі
відшкодування моральної шкоди не
передбачена, сторонами не
обумовлювалась. Не передбачена така
форма відповідальності і
безпосередньо положеннями Цивільного
кодексу України, що регулюють
відносини сторін у договорі позики
(ст.ст.1046-1053 ЦК України).

Оскільки позов суд задовольняє
частково, то у відповідності до ст.88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню витрати
по сплаті судового збору пропорційно
до задоволеної суми в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.612,625,1046-1049,1050 Цивільного
кодексу України, ст.ст.10,11,60, 88, 212
-215,224-226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення суми боргу та моральної
шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, який зареєстрований та
проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_2, який
проживає за адресою: АДРЕСА_2 борг за
договором позики від 12 серпня 2010 року
в сумі 87 038 (вісімдесят сім тисяч
тридцять вісім) гривень та судові
витрати по сплаті судового збору в
сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60
копійок.

В іншій частині позову, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
Орджонікідзевським районним судом
міста Маріуполя за письмовою заявою
відповідача, поданою протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення суду може бути
оскаржено до апеляційного суду
Донецької області шляхом подачі
апеляційної скарги до
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя Орджонікідзевського районного
суду

міста Маріуполя Донецької області

Л.В.Копилова