АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 604/374/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Кузьменко І.О. Провадження №
22-ц/789/959/14 Доповідач - Хома М.В.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Загорський О. О., Демкович Ю.
Й.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - представника ПАТ
"Укрсиббанк"

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
публічного акціонерного товариства
"Укрсиббанк", ОСОБА_1 на рішення
Підволочиського районного суду від 4
липня 2014 року по справі за позовом ПАТ
"Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ
"Укрсиббанк" про визнання договору
поруки припиненим,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Укрсиббанк", уточнивши
позовні вимоги 8.04.2014 року, звернулось в
суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення солідарно заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 15.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_1
укладено договір про надання
споживчого кредиту, за яким останній
отримав кредитні кошти у сумі 25 000
доларів США, зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 9,5%
річних та строком повернення коштів не
пізніше 14.08.2014 року. 13.03.2008 року до цього
договору укладено додаткову угоду №2,
згідно якої розмір процентної ставки
збільшено до 13,9% річних. Для
забезпечення виконання ОСОБА_1
зобов"язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_2 укладено договір
поруки. Оскільки ОСОБА_1 не виконував
свої обов"язки щодо повернення кредиту
та процентів за користування ним,
станом на 11.03.2014 року заборгованість
складає 29 988, 21 доларів США, що
еквівалентно 277 060, 46 грн., тому позивач
просив стягнути вказану
заборгованість солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

ОСОБА_2 пред"явила зустрічний позов, в
якому просила визнати припиненим з 13
березня 2008 року договір поруки №1,
укладений між нею та ПАТ "Укрсиббанк" 15
серпня 2007 року, посилаючись на те, що
13.03.2008 року між боржником та кредитором
без її відому укладено додаткову угоду
до кредитного договору, згідно якої
внесено зміни до кредитного договору
та збільшено процентну ставку за
користування кредитними коштами з 9,5%
до 13,9 % річних. Оскільки внаслідок таких
дій збільшився обсяг її
відповідальності, просила відповідно
до ч.1 ст.559 ЦК України визнати договір
поруки припиненим.

Рішенням Підволочиського районного
суду Тернопільської області від 4 липня
2014 року позовні вимоги ПАТ "Укрсиббанк"
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ "Укрсиббанк"
заборгованість у сумі 29 988, 21 доларів
США, що еквівалентно 277 060, 46 грн. та
судовий збір у сумі 2 769 грн. У
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 -
відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.
Визнано припиненим договір поруки №1,
укладений 15.08.2007 року між АКІБ
"Укрсиббанк" та ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ПАТ "Укрсиббанк"
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ
"Укрсиббанк" задовольнити повністю та
стягнути заборгованість з
відповідачів солідарно. Апелянт
зазначає, що підвищення процентної
ставки не тягне за собою припинення
договору поруки, ані договором поруки,
ані кредитним договором не передбачено
таку підставу припинення договору
поруки, як неповідомлення сторони
договору про зміну процентної ставки.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить
рішення суду скасувати та повністю
відмовити ПАТ "Укрсиббанк" у
задоволенні його вимог. Вказує, що з
15.08.2007 року до 14 лютого 2014 року банк не
пред"являв до нього жодних вимог, що
свідчить про відсутність факту
порушення позичальником умов
кредитного договору в частині
прострочення повернення кредиту, однак
це залишилось поза увагою суду. Крім
цього, кредитним договором не
встановлено строк виконання
позичальником свого зобов"язання з
повернення кредиту, тому висновок суду
про порушення позичальником свого
зобов"язання є необгрунтованим. Банком
не представлено до розрахунку суми
заборгованості первинні бухгалтерські
документи, а тому наявний у справі
розрахунок не може бути доказом
заборгованості та її розміру.
Посилається на те, що судом не
враховано й ту обставину, що письмову
вимогу про повернення кредиту банк
надіслав йому 14.02.2014 року, в якій
вимагав провернути заборгованість
протягом 31 календарного дня, однак уже
14 березня 2014 року, звернувся в суд.
Також вказує, що позивач нарахував пеню
в іноземній валюті, що суперечить
вимогам чинного законодавства.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про
слухання справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника ПАТ
"Укрсиббанк", який підтримав доводи
своєї апеляційної скарги,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційних скарг в їх межах,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги до задоволення не підлягають,
виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
суд виходив з того, що зміна процентних
ставок по кредитному договору
відбулась без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг її
відповідальності, а тому порука
припинилась 15 лютого 2008 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ПАТ "Укрсиббанк" та стягуючи
заборгованість з ОСОБА_1, суд виходив з
того, що банк виконав належним чином
умови договору та надав ОСОБА_1
кредитні кошти, однак останній порушив
умови договору щодо своєчасного
повернення кредитних коштів та
процентів за користування ними, а тому
зобов"язаний повернути банку кредит,
проценти, а також сплатити передбачені
умовами кредитного договору штрафні
санкції, а саме пеню.

Колегія суддів вважає такі висновки
суду законними, обґрунтованими та
такими, що відповідають матеріалам
справи.

Судом встановлено, що 15 серпня 2007 року
між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_1
укладено договір про надання
споживчого кредиту №0, згідно з
умовами якого банк надав останньому
кошти у сумі 25 000 доларів США зі сплатою
9,5% річних за користування кредитними
коштами. Строк кредитування - з 15.08.2007
року до 14.08.2014 року.

В цей же день укладено договір поруки
між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_2, за
умовами якого остання зобов'язується
перед кредитором відповідати за
невиконання ОСОБА_1 усіх його
зобов"язань за кредитним договором.

13 березня 2008 року до кредитного
договору укладено додаткову угоду №2,
згідно якої розмір процентної ставки
збільшено з 9,5% до 13, 9% річних. Інші умови
договору залишились незмінними.

Банком не представлено доказів про те,
що поручитель ОСОБА_2 була повідомлена
про таке підвищення чи надала свою
згоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Оскільки внаслідок підвищення
процентної ставки збільшився обсяг
відповідальності поручителя ОСОБА_2,
суд прийшов до правильного висновку
про припинення поруки.

Крім того, судом встановлено, що банк
виконав належним чином умови договору,
відповідно до п. 1.1 кредитного договору
надав позичальнику кредит в іноземній
валюті.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором,
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Відповідач ОСОБА_1 свої обов'язки за
кредитним договором належним чином не
виконав, порушивши умови договору в
частині своєчасного повернення
кредитних коштів та сплати процентів
за користування кредитними коштами.

Внаслідок невиконання умов кредитного
договору у позичальника утворилась
заборгованість з повернення кредитних
коштів, процентів, а також банком
відповідно до умов кредитного
договору нараховано пеню за
прострочення повернення кредитних
коштів та процентів.

За таких обставин висновок суду про
стягнення заборгованості з
позичальника ОСОБА_1 є законним та
обгрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ПАТ
"Укрсиббанк" про те, що суд прийшов до
помилкового висновку про припинення
поруки ОСОБА_2, колегія суддів вважає
безпідставними, так як відповідно до
положень ч.1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни зобов'язання
без згоди поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У даному випадку без
згоди поручителя ОСОБА_2 13.03.2008 року
процентна ставка за кредитним
договором була збільшена із 9, 5% до 13,9%,
тобто збільшився обсяг її
відповідальності. Таким чином, порука
ОСОБА_2 припинилась з 13.03.2008 року,
тому підстав для солідарного стягнення
заборгованості немає.

Твердження апелянта про те, що ані
договором поруки, ані кредитним
договором не передбачена така підстава
припинення договору поруки, як
неповідомлення поручителя про зміну
процентної ставки, не заслуговують на
увагу, так як дана підстава припинення
договору поруки передбачена законом.

Також колегія суддів не приймає до
уваги й доводи апелянта ОСОБА_1 про те,
що до 14 лютого 2014 року банк не
пред"являв до нього жодних вимог, що
свідчить про відсутність факту
порушення позичальником умов
кредитного договору в частині
прострочення повернення кредиту,
кредитним договором не встановлено
строк виконання позичальником свого
зобов"язання з повернення кредиту, тому
висновок суду про порушення
позичальником свого зобов"язання є
необгрунтованим, банком не
представлено до розрахунку суми
заборгованості первинні бухгалтерські
документи, а тому наявний у справі
розрахунок не може бути доказом
заборгованості та її розміру, виходячи
з наступних мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається із змісту договору про
надання споживчого кредиту, строк
кредитування - з 15.08.2007 року по 14.08.2014
року.

ОСОБА_1 не представив жодного доказу
про сплату ним кредитних коштів та
процентів. Заперечуючи суму
заборгованості та представлений
банком розрахунок, не спростував
наданий банком розрахунок та не
представив свого розрахунку. Таким
чином, доводи його апеляційної скарги є
голослівними та не підтвердженими
жодними доказами.

Той факт, що банк не пред"являв до нього
вимоги до 14 лютого 2014 року, жодним чином
не свідчить про відсутність
заборгованості. Банк вправі самостійно
вирішувати, коли пред"являти вимогу про
повернення заборгованих коштів.

Посилання апелянта на те, що судом не
враховано ту обставину, що письмову
вимогу про повернення прострочених
кредитних коштів банк надіслав йому
14.02.2014 року, в якій вимагав провернути
заборгованість протягом 31
календарного дня, однак до закінчення
цього строку, 14 березня 2014 року,
звернувся в суд, не є підставою для
відмови у позові, так як провадження у
справі відкрито 11 квітня 2014 року, по
спливу 31-денного строку,
заборгованість не сплачена ОСОБА_1 ні
протягом запропонованого банком 31
календарного дня, ні пізніше, до
кінцевого терміну повернення кредиту -
14 серпня 2014 року.

Що ж стосується доводів апелянта
ОСОБА_1 щодо неправомірного
нарахування пені в іноземній валюті, то
колегія суддів враховує, що банком
розраховано розмір пені і в гривнях, і в
доларах США, що стверджується наявними
у справі розрахунками (а.с.24-25). У
рішенні суду також відображено розмір
пені і в гривнях, і одночасно в доларах
США. Оскільки вказівка про розмір пені
у в іноземній валюті є зайвою, то
посилання на це в рішенні суду слід
виключити, залишивши розраховану суму
пені у гривнях.

Таким чином, рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги публічного
акціонерного товариства "Укрсиббанк"
та ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Підволочиського
районного суду Тернопільської області
від 4 липня 2014 року - залишити без змін,
виключивши посилання в рішенні про
стягнення пені у доларах США.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В. Хома