Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3811/14-ц
Провадження № 2/553/1338/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.11.2014м. ПолтаваЛенінський районний
суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Юхно
С.П.,

при секретарі Шпак
Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про позбавлення батьківських
прав, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_2 про
позбавлення батьківських прав. У
позові зазначала, що 03 жовтня 2009 року
вона та відповідач в Центральному
відділі РАЦС Полтавського МУЮ
зареєстрували шлюб, від якого вони
мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішенням Ленінського районного суду
від 26 квітня 2011 року шлюб між ними
розірвано. ОСОБА_2 до народження сина
проживав окремо. Після народження
дитини покладених на нього
батьківських обов'язків не виконував,
не піклувався про здоров'я, моральний
розвиток сина, не надавав матеріальної
допомоги на його утримання, внаслідок
чого утворилась заборгованість по
сплаті аліментів. Зважаючи на
викладені обставини позивач просила
задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на боці відповідача,
залучено Службу у справах дітей
Виконавчого комітету Київської
районної у м. Полтаві ради.

Позивач та її представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач та його представник позовні
вимоги не визнали та просили суд
відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на боці відповідача, Служби у
справах дітей виконавчого комітету
Київської районної у м. Полтаві ради
просив суд задовольнити позовні
вимоги.

Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на боці відповідача, Служби у
справах дітей Виконавчого комітету
Ленінської районної у м. Полтаві ради
заперечувала щодо задоволення
позовних вимог.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, суд розглядає справу в межах
заявлених позовних вимог та за
наявними у справі доказами, які надані
сторонами.

Судом встановлено, що сторони уклали
шлюб 03 жовтня 2009 року, актовий запис
№1424, складений Центральним відділом
реєстрації актів цивільного стану
Полтавського міського управління
юстиції Полтавської області. Від
даного шлюбу мають сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №174 від 28
квітня 2010 року, складений Ленінським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Полтавського міського
управління юстиції Полтавської
області, свідоцтво про народження
серії НОМЕР_1 від 28 квітня 2010 року).

На підставі рішення Ленінського
районного суду м. Полтави від 26 квітня
2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
розірвано

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 10 лютого 2011 року з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,

щомісячно в розмірі 1/4 частини з усіх
видів його заробітку, але не менше ніж
30% від прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 25 січня
2011 року до досягнення дитиною
повноліття.

Відповідно до довідок ТОВ ВКК «АРІЯ»
№№06-3/4402, 06-з/4408 від 15.09.2014 р., ОСОБА_2
працює на посаді менеджера з логістики
відділу матеріально-технічного
постачання, заборгованість по сплаті
аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3,
станом на 01 вересня 2014 року, відсутня.

Згідно довідки ЖБК «НИВА» від 04 квітня
2014 року №30, ОСОБА_3 зареєстрований та
проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1,
ОСОБА_2 разом з ними не проживає,
вихованням сина не займається.

У судовому засіданні позивач суду
пояснила, що після того як вона
завагітніла, відповідач перестав з нею
разом проживати.

Дану обставину відповідач по справі в
судовому засіданні не заперечував.

Стаття 18 Конвенції про права дитини
передбачає, що батьки несуть основну
відповідальність за виховання дитини.
Інтереси дитини є предметом їх
основного піклування.

Декларація прав дитини, проголошена
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, визначила, що дитина повинна
зростати в умовах турботи.

Згідно ст. 150 СК України та ст. 12 Закону
України «Про охорону дитинства» на
кожного з батьків покладається
однакова відповідальність за
виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки мають право і зобов'язані
виховувати дитину, піклуватися про її
здоров'я, фізичний і моральний
розвиток, навчання, створюючи належні
умови для розвитку її природних
здібностей, поважати гідність дитини,
готувати її до самостійного життя та
праці.

Таким чином, найважливіший обов'язок
матері та батька - це обов'язок
виховувати, ростити дитину. Це
обов'язок не лише перед дитиною, а й
перед усією родиною та суспільством.

Статтею 59 Закону України «Про освіту»
та ст. 12 Закону України «Про охорону
дитинства» визначено, які дії належить
вчиняти батькам для розвитку дитини як
особистості. Зокрема, встановлено, що
батьки зобов'язані виховувати у дітей
працелюбність, почуття доброти,
милосердя, шанобливе ставлення до
старших, поваги до прав, свобод людини і
громадянина, мови, національних
історичних і культурних цінностей
українського та інших народів.

Отже, на відповідача ОСОБА_2, як на
батька малолітнього сина ОСОБА_3,
законодавством покладено обов'язок
піклуватись про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 155 СК України
здійснення батьками своїх прав та
виконання обов'язків мають
ґрунтуватись на повазі до прав дитини
та її людської гідності, ухилення
батьків від виконання батьківських
обов'язків є підставою для покладення
на них відповідальності, встановленої
законом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
вказувала, що відповідач зовсім не
піклується про сина, не навідується до
нього, не надає матеріальної допомоги
на його утримання, та в цілому не бажає
виховувати сина. Інколи її сина, ОСОБА_3
забирає на прогулянку бабуся - мати
відповідача, а самого відповідача син
навіть не знає, не впізнає його на
фотокартках.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що вона є матір'ю позивача,
проживає разом з останньою та своїм
онуком - ОСОБА_3. ОСОБА_1 зареєструвала
шлюб з ОСОБА_2, деякий час вони
проживали разом, але після народження
сина відповідач покинув ОСОБА_1 з
дитиною, ніякої допомоги після пологів
їй не надавав, взагалі не з'являвся у
них вдома, і її онук ОСОБА_3 не знає про
те, що ОСОБА_2 є його батьком. ОСОБА_3
часто забирає гуляти мати відповідача
ОСОБА_6 Батько хлопчика жодного разу не
приходив до сина.

Вказані позивачем ОСОБА_1 та свідком
ОСОБА_5 обставини в судовому засіданні
підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
вказував на те, що він перший рік
допомагав позивачу, гуляв разом з
сином.

Дана обставина підтверджується
показаннями свідка ОСОБА_6, та
фотокартками, наданими суду
відповідачем по справі, на яких
зображено, що відповідач ОСОБА_2
відвідував позивача, спілкувався з
сином, гуляв з ним.

Позивач підтвердила, що на вказаних
фотокартках зображені відповідач з її
сином.

Свідок ОСОБА_6, яка є матір'ю
відповідача в судовому засіданні
показала, що вона є бабусею ОСОБА_3,
знаходиться в гарних стосунках з
позивачем ОСОБА_1, та часто забирає
онука на прогулянку на вихідних. В цей
же час разом з нею та онуком ОСОБА_3
гуляє її син -відповідач по справі
ОСОБА_2 ОСОБА_3 спілкується з своїм
татом, охоче грається разом з ним.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
фактично визнав той факт, що останні
три роки з сином спілкувався не часто.
Він періодично гуляв з сином, коли його
мати - бабуся хлопчика ОСОБА_6 брала у
позивача ОСОБА_3 для прогулянок.

Відповідач в судовому засіданні не
довів, що він не мав можливості дбати
про сина, спілкуватись з ним та брати
посильну участь у його вихованні з
об'єктивних причин, тому суд приходить
до висновку, що відповідач не в повній
мірі виконував свої батьківські
обв'язки відносно свого сина.

Разом з тим, ОСОБА_2 в судовому
засіданні наполягав на тому, що любить
сина, має бажання налагодити з ним
відносини, брати участь в його
вихованні та розвитку, спілкуватись з
ним та категорично заперечував проти
позбавлення його батьківських прав
відносно сина.

Згідно ст. 164 СК України, мати, батько
можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вони
ухиляються від виконання своїх
батьківських обов'язків.

Встановлені судом обставини свідчать,
що відповідач ОСОБА_2 не в повній мірі
виконує свої батьківські обов'язків по
відношенню до малолітнього сина
ОСОБА_3.

Разом з тим, аналізуючи зібрані по
справі докази в їх сукупності та
пояснення сторін, встановлені під час
судового розгляду справи
взаємовідносини між ними, позицію
відповідача, який наполягав на тому, що
любить свою дитину і в подальшому має
намір більш відповідально ставитись до
її виховання, враховуючи те, що
позбавлення батьківських прав, що
надані батькам до досягнення дитиною
повноліття і ґрунтуються на факті
спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, суд
приходить до висновку про
недоведеність того факту, що поведінка
відповідача та його ставлення до
дитини носять такий характер, що можуть
стати підставою для позбавлення його
батьківських прав.

Відповідно до висновку Органу опіки та
піклування Виконавчого комітету
Київської районної в місті Полтаві
ради щодо доцільності позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню
до малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, затвердженого рішенням
Виконавчого комітету Київської
районної в м. Полтаві ради № 284 від 28
жовтня 2014 року, ОСОБА_2 ухиляється від
виконання своїх обов'язків по
вихованню сина, що є підставою для
позбавлення батьківських прав, тому
Виконавчий комітет Київської районної
в місті Полтаві ради вважає доцільним
позбавлення батьківських прав ОСОБА_2
по відношенню до малолітнього сина
ОСОБА_3

Разом з тим, не викликає сумніву той
факт, що при наданні вказаного висновку
Органом опіки та піклування
Виконавчого комітету Київської
районної в м. Полтаві ради дано
однобічну та необ'єктивну оцінку
ставленню батька дитини ОСОБА_2 до
виконання батьківських обов'язків, у
ньому не обґрунтовано в чому саме
полягає невиконання ОСОБА_2 своїх
обов'язків, що є підставою для
позбавлення його батьківських прав
відносно сина.

В ч. 5, 6 ст. 19 СК України встановлено, що
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи. Суд може не
погодитися з висновком органу опіки та
піклування, якщо він є недостатньо
обґрунтованим, суперечить інтересам
дитини.

В рішенні Європейського суду з прав
людини від 18 грудня 2008 року у справі
«Савіни проти України» (Заява N 39948/06),
встановлено, що вирішуючи питання про
позбавлення батьківських прав, суд
зобов'язаний дотримуватись вимог ст. 8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, зокрема судове
рішення має бути побудоване на
з'ясованих обставинах: чи були мотиви
для позбавлення батьківських прав
доречними і достатніми, чи здатне
рішення про позбавлення батьківських
прав забезпечити належний захист
дитини, чи було проведено ретельний
аналіз можливих наслідків
пропонованого заходу для батьків і
дитини, чи ґрунтується висновок органу
опіки та піклування на достатній
доказовій базі, чи мали батьки достатні
можливості брати участь у вирішенні
даного питання.

З огляду на наведене, суд вважає, що
висновок органу опіки та піклування
про доцільність позбавлення
відповідача ОСОБА_2 батьківських прав
не може бути визнаний обґрунтованим і
таким, що узгоджується з інтересами
дитини, а відтак приходить до висновку
про неможливість покласти його в
основу рішення по даній справі.

Враховуючи те, що відповідач не має
заборгованості по сплаті аліментів, за
місцем роботи характеризується
позитивно, періодично спілкується з
сином, суд не знаходить підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та
позбавлення батьківських прав
відповідача ОСОБА_2 відносно
малолітнього сина ОСОБА_3.

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 19, 155, 164, 165, 180 СК України, ст.ст. 15, 60,
209, 212, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення
батьківських прав.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Полтавської області через
Ленінський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, а особами, які брали участь в
розгляді справи, але не були присутні
при проголошенні рішення - в 10-денний
строк з дня отримання його копії.

Суддя Ленінського районного суду м.
Полтави С. П. Юхно