Провадження № 2/127/6957/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

04 грудня 2014 року Вінницький міський суд
Вінницької областів складі:
головуючого судді Воробйова В.В.,

при секретарі Шведа О.В.,

за участю: представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5, за участю
третьої особи ОСОБА_6 про повернення
завдатку та відшкодування моральних
збитків, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про повернення завдатку та
відшкодування моральних збитків,
мотивуючи тим, що 13.02.2014 року між
сторонами було укладено договір про
наміри до 13.03.2014 року купівлі-продажу
частини будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. В момент підписання
вказаного договору позивач передав, а
відповідач прийняв суму грошей в
розмірі 12 200,00 гривень, що за курсом НБУ
становило 1000 Євро.

Позивачем, як покупцем станом на 13.03.2014
року виконані всі передбачені
вищевказаним договором обов'язки та
дії. Проте, продавець, в особі
відповідача, в порушення п. 3 договору
про наміри належним чином свої
обов'язки не виконав, що
підтверджується листом ФОП ОСОБА_7
«Твій шанс» б/н від 27.03.2014 року (на заяву
від 25.03.2014 року).

Відповідно до п. п. 5.1 договору про
наміри від 13.02.2014 року відповідач мав
повернути позивачу до 18.03.2014 року суму
завдатку у подвійному розмірі, а саме
26422,60 гривень, однак на заяву-претензію
від 14.03.2014 року не реагує, кошти не
повертає.

Оскільки договір купівлі - продажу
частини будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 між сторонами
укладений не був, відповідач
відмовляється повертати отриманий
раніше завдаток у подвійному розмірі,
позивач вважає, що їй завдано моральну
шкоду, яку вона оцінює в 7000,00 гривень.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали в
повному обсязі та просили їх
задовольнити посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи ОСОБА_3, в
судовому засідання заперечив щодо
задоволення позову, додатково суду
пояснив, що між сторонами було
укладеного договір про наміри
купівлі-продажу частини будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. При
цьому, представник агентства
нерухомості «Твій шанс» ФОП ОСОБА_7
повідомив сторонам, що агентство бере
на себе всі формальності щодо
оформлення договору купівлі-продажу
між сторонами. Позивачу на момент
укладення договору про наміри було
відомо про існуючі недоліки в
оформленні документів. Зі свого боку
ОСОБА_6, яка представляла інтереси та
діяла від імені відповідача ОСОБА_5,
надала всі наявні документи для
оформлення договору купівлі-продажу.
Тому, на думку представника 3-ї особи зі
сторони продавця було виконано всі
необхідні дії для оформлення договору
купівлі-продажу зазначеного будинку.
Вимоги про стягнення моральної шкоди є
безпідставними.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про причини своєї неявки суд
не повідомив, хоча про дату, час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином та у встановленому
законом порядку. За таких обставин,
відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд
розглянув справу у відсутність
відповідача в порядку заочного
провадження на підставі наявних в ній
доказів, оскільки позивач не заперечив
проти такого порядку вирішення спору.

Суд, заслухавши пояснення
представників позивача та
представника третьої особи, дослідивши
та оцінивши докази, що містяться в
матеріалах справи в їх сукупності,
дійшов висновку, що позов слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України,
обставини визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та сторонами не
заперечувався той факт, що 13.02.2014 року
між сторонами було укладено договір
про наміри купівлі-продажу частини
будинку що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 до 13.03.2014 року. В момент
підписання вказаного договору позивач
передав, а відповідач прийняв суму
грошей в розмірі 12 200,00 гривень, що за
курсом НБУ становило 1000 Євро (а.с. 8).

Позивачем, як покупцем станом на 13.03.2014
року виконані всі передбачені
вищевказаним договором обов'язки та
дії. Відповідач, в порушення п. 3
договору про наміри належним чином
свої обов'язки не виконав, що
підтверджується листом ФОП ОСОБА_7
«Твій шанс» б/н від 27.03.2014 року (на заяву
від 25.03.2014 року) (а.с. 16-17).

Відповідно до п. п. 5.1 договору про
наміри від 13.02.2014 року відповідач має
повернути позивачу до 18.03.2014 року суму
завдатку у подвійному розмірі, однак на
вимогу позивача щодо повернення коштів
відповідач не реагує (а.с. 14-15).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України,
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України, завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке мало б виникнути на
підставі договору купівлі-продажу
частини будинку.

Оскільки договір купівлі-продажу
частини будинку, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, який за своєю формою
та змістом відповідав би вимогам
закону, між сторонами у справі укладено
не було, а сторони лише домовилися
укласти такий договір в майбутньому,
передана позивачем відповідачу
грошова сума є авансом, який підлягає
поверненню позивачу.

Що ж стосується вимоги позивача про
повернення йому коштів у подвійному
розмірі, то слід зазначити, що
стягнення подвійної суми завдатку
застосовується в тих випадках, коли між
сторонами було укладено договір, проте
він не виконується з вини якоїсь зі
сторін. Якщо ж сторони домовились
укласти договір, але відповідним чином
його не оформили, сплачені в рахунок
виконання договору платежі визнаються
авансовими і повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавалися, тому
позовні вимоги позивача в частині
повернення подвійної суми завдатку
задоволенню не підлягають.

Частиною 2 п. 14 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року №14 «Про судове рішення у
цивільній справі» визначено, що у разі
пред'явлення позову про стягнення
грошової суми в іноземній валюті суду
слід у мотивувальній частині рішення
навести розрахунки з переведенням
іноземної валюти в українську за
курсом, встановленим Національним
банком України. Тому, суд вважає
обґрунтованою вимогу позивача про
стягнення з відповідача сплаченого
авансу в розмірі 1000,00 Євро, що
еквівалентно 16430,00 грн. станом на 29.09.2014
року.

Щодо вимог позивача про стягнення з
відповідача 7000,00 грн., у відшкодування
моральної шкоди, то слід зазначити, що
згідно із ст. 1167 ЦК України, підставами
відповідальності за завдану моральну
шкоду є неправомірні рішення, дії чи
бездіяльність, наявність вини особи, що
завдала шкоди та причинно-наслідковий
зв'язок між неправомірними рішенням,
дією або бездіяльністю та шкодою. Сам
факт порушення домовленості не тягне
за собою відшкодування моральної
шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна тощо.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31
березня 1995 року, з відповідними змінами
та доповненнями від 25 травня 2001 року,
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Під час розгляду справи судом не
встановлено належних та допустимих
доказів в обґрунтування розміру
моральної шкоди, тому позовна вимога
про стягнення моральної шкоди в
розмірі 7000,00 грн. з відповідача на
користь позивача задоволенню не
підлягає.

Також, на підставі ст. 1 Закону України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», розмір
компенсації витрат на правову
допомогу у цивільних справах, в яких
така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною, а в
адміністративних справах - суб'єктом
владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати
у місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні. Тому витрати на правову
допомогу підлягають частковому
відшкодуванню у розмірі 747,04 грн.

При подачі позову до суду позивачем
було сплачено судовий збір в розмірі
520,40 грн., тому, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, сума сплаченого судового
збору підлягає стягненню з відповідача
на користь позивача пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах», ст. ст. 23, 570, 571, 635, 657, 1167 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209, 212-215, 224-226
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про повернення завдатку та
відшкодування моральних збитків -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
кошти в сумі 16430,00 грн., (шістнадцять
тисяч чотириста тридцять гривень 00
коп.).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
витрати на правову допомогу в розмірі
747,04 грн. (сімсот сорок сім гривень 04
коп.).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
сплачений при подачі позову судовий
збір у розмірі 213,20 грн. (двісті
тринадцять гривень 20 коп.).

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду Вінницької
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення через
Вінницький міський суд Вінницької
області, а відповідачем може бути
подано заяву про перегляд заочного
рішення Вінницьким міським судом
Вінницької області протягом десяти
днів з дня отримання копії рішення
суду.

Суддя: