Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/4487/14
Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„27" листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Хомяк К.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 18 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ГУМВС
України в Запорізькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Запорізькій області, прокурор
Орджонікідзевського району м.
Запоріжжя, як представник інтересів
держави, про відшкодування
матеріальної шкоди, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до ГУМВС України в
Запорізькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Запорізькій області
про відшкодування матеріальної шкоди.

У позові зазначав, що 08 серпня 2010
року, близько 8-ї години, по
вул. Узбекистанській у м. Запоріжжі,
він, керуючи автомобілем ГАЗ 31029,
державний номерний номер НОМЕР_1,
потрапив у дорожньо-транспортну
пригоду, яка сталася внаслідок грубого
порушення Правил дорожнього руху
України водієм, який керував
автомобілем ВАЗ 2110, державний номер М 049
ЕО161 (Росія).

Під час дорожньо-транспортної
пригоди в автомобілі ВАЗ знаходилися
двоє чоловіків, один з яких керував
транспортним засобом, а другий
знаходився у салоні. Після зіткнення,
вони залишили автомобіль та покинули
місце пригоди.

Співробітники ДАІ, які були
викликані ним на місце пригоди,
зафіксували обставини ДТП і склали
протокол про адміністративний
правопорушення на власника автомобіля
ОСОБА_3, а особу, яка фактично була за
кермом, не встановили.

Постановою Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 21
вересня 2010 року на підставі складених
ДАІ при УМВС Україні в Запорізькій
області матеріалів ОСОБА_3 був
притягнутий до адміністративної
відповідальності за порушення,
передбачені ст.ст. 124, 122-4 КпАП України,
однак фактично винною у вчиненні ДТП
була інша особа.

Розмір майнової шкоди, завданої
внаслідок пошкодження в результаті ДТП
його автомобіля, становить 31 454 грн. 12
коп. і складається з 14 228 грн. 06 коп. -
вартості матеріальної шкоди,
встановленої висновком експертного
автотоварознавчого дослідження, 16 556
грн. 06 коп. - вартості ремонту
автомобіля згідно
кошторису(калькуляції), 450 грн. - витрати
за проведення експертного дослідження.

Вважає, що бездіяльність
співробітників ДАІ по встановленню
особи дійсного винуватця
дорожно-трансапортної пригоди, який
керував автомобілем ВАЗ 2110, і в
результаті якої був пошкоджений його
автомобіль ГАЗ 31029, позбавила його
можливості відшкодувати завдану в
результаті ДТП майнову шкоду, з цих
підстав матеріальну шкоду у розмірі
31454 грн. 12 коп., як завдану ГУМВС України
в Запорізькій області, просив стягнути
на його користь за рахунок державного
бюджету.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 18
вересня 2014 року в задоволені позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
задовольнити його вимоги.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні вимог
ОСОБА_2 про відшкодування ГУМВС України
в Запорізькій області за рахунок
державного бюджету матеріальної шкоди,
спричиненої пошкодженням в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
належного йому автомобіля ГАЗ 31029, яку
позивач просив стягнути як на підставі
ст. 1166 ЦК України, так і норм Закону
України „Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконним діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду", суд
послівся на їх безпідставність.

Висновок суду є правомірним,
враховуючи, що зобов"язання
відшкодування майнової шкоди
потерпілому за ст. 1166 ЦК України
виникає за наявності чотирьох умов, до
яких належать: наявність шкоди,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди, причинний зв"язок між
протиправною поведінкою заподіювача
та шкодою, вина заподіювача.

Особливості суб"єктного складу
осіб, відповідальних за завдання шкоди
джерелом підвищеної небезпеки,
встановлюється ст.ст. 1187, 1188 ЦК
України.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб"єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки.

Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України
таким суб"єктом є особа, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об"єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Положення ч.1 ст. 1188 ЦК України
про застосування принципу вини у разі
завдання шкоди внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки не
скасовує правила про відповідальність
саме власника(володільця) джерела
підвищеної небезпеки(ч.2 ст. 1187 ЦК
України).

Судом встановлено, що 08.08.2010 року,
близько 8-ї години, по вул.
Узбекистанській у м. Запоріжжі,
автомобіль ГАЗ 31029, державний номерний
номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2,
зіткнувся з автомобілем ВАЗ 2110,
державний номер НОМЕР_2 161
(Росія), що належить ОСОБА_3

Згідно постанови Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 21.09.2010
року про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
ст.ст. 124, 122-4 КпАП України, яка набрала
законної сили, причиною
дорожньо-транспортної пригоди, в
результаті якої було пошкоджено
автомобіль ОСОБА_2, стало те, що 08.08.2010
року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем
ВАЗ 2110, державний номер НОМЕР_2 161, при
виїзді з прилеглої території на
проїзжу частину вул. Узбекістанська у
м. Запоріжжі, не впевнився в безпеці,
внаслідок чого скоїв зіткнення з
автомобілем ГАЗ 31029 , державний номер
НОМЕР_1, після чого місце пригоди
залишив, чим порушив п.п.10.2, 2.10 ПДР
України(а.с.57).

Оскільки відповідно до ч.4 ст. 61
ЦПК України постанова суду у справі про
адміністративне правопорушення
обов"язкова для суду, що розглядає
справу про цивільно-правові наслідки
дій особи, стосовно якої ухвалено
постанову суду, з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою,
то суд дійшов правомірного висновку
про те, що визначені ОСОБА_2
відповідачі по даній справі, у тому
числі ГУМВС України в Запорізькій
області, прав позивача, як власника
пошкодженого автомобіля, не
порушували, а тому не є належними
відповідачами у спорі про
відшкодування шкоди, завданої в
результаті зіткнення автомобілів.

Зважаючи на результати
проведених за скарагами ОСОБА_2
перевірок, допустимі у розумінні ст. 59
ЦПК України докази в підтвердження
протиправності дій працівників ДАІ при
встановленні обставин
дорожньо-транспортної пригоди надані
не були, як не був доведеним позивачем і
причинний зв"язок між діями
співробітників ДАІ та пошкодженням
автомобіля в результаті зіткнення його
з автомобілем ВАЗ 2110. Встановлені ж
постановою суду від 21.09.2010 року
обставини вчинення ДТП та винної в
цьому особи доказуванню в силу ч.4 ст. 61
ЦПК України не підлягали, при цьому
доводили відсутність вини, як
необхідної підстави для стягнення
шкоди, визначених ОСОБА_2 відповідачів
по даній справі.

Доводи ОСОБА_2 про те, що
бездіяльність співробітників ДАІ
позбавила його, як потерпілого,
можливості реалізувати право на
відшкодування матеріальної шкоди,
спричиненої пошкодженням автомобіля, є
безпідставними, враховуючи, що у січні
2011 року в порядку захисту порушених
прав він звертався до суду із позовом
до ОСОБА_3 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, який
ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 07 .07.2011 року з ініціативи
позивача, на підставі його заяви, був
залишений без розгляду в порядку п.5 ч.1
ст. 207 ЦПК України(а.с.37).

В порядку Закону України „Про
обов"язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" ОСОБА_2, як потерпіла в
результаті ДТП особа, з вимогами щодо
відшкодування шкоди, до страхової
компанії або МТСБ України також не
звертався.

Правомірним є і висновок суду про
те, що сфера дії Закону України „Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконним діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду", на норми якого
посилався позивач, на спірні
правовіносини не поширюється.

Ті докази та обставини, на які
посилається ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі, були предметом дослідження
суду першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують, при
їх встановленні судом першої інстанції
норми матеріального і процесуального
права буди дотримані.

Передбачених ст. 309 ЦПК України
підстав для скасування або зміни
ухваленого по справі рішення доводи
апеляційної скарги не містять.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 18 вересня 2014 року
по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: