АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 682/2343/14-ц
Провадження № 22-ц/792/1990/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого - судді
Корніюк А.П.,

суддів: Талалай О.І., Матковської Л.О.,

з участю секретаря: Сацюк Г.О.

представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Славутського міськрайонного суду
Хмельницької області від 18 серпня 2014
року за позовом ОСОБА_1 до
Національного університету водного
господарства та природокористування
про відшкодування витрат на
медикаментозне лікування наслідків
отриманого каліцтва.

Заслухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із
вказаним позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що 11.02.1983 року з вини
адміністрації гуртожитку
Національного університету водного
господарства та природокористування
він отримав травму, внаслідок чого став
інвалідом 1 групи та змушений
періодично проходити курс лікування,
що направлений на попередження
виникнення будь-яких інших ускладнень
перенесеної травми. У зв'язку з цим в
період з 09.09.2013 року по 20.09.2013 року та з
03.01.2014 року по 13.01.2014 року позивач
знаходився на стаціонарному лікуванні
в урологічному відділенні ЦМЛ м. Рівне
та в подальшому продовжував
лікуватися, внаслідок чого поніс
додаткові витрати, пов'язані з
необхідністю медикаментозного
лікування, що виникли у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, викликаним
каліцтвом. Відповідач відмовляється в
добровільному порядку відшкодувати
понесені ОСОБА_1 додаткові витрати на
лікування, а тому останній просив суд
стягнути з відповідача на його користь
витрати на лікування в сумі 9 223,80 грн., а
також 2 000 грн. витрат на правову
допомогу.

Рішенням Славутського
міськрайонного суду від 18 серпня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Національного університету
водного господарства та
природокористування на користь ОСОБА_1
3 995,97 грн. витрат на медикаментозне
лікування наслідків отриманого
каліцтва. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
вважає рішення незаконним, просить
його змінити, стягнувши з відповідача
на його користь усі витрати, що
понесені ним на лікування наслідків
отриманого каліцтва та витрати на
правову допомогу. Апелянт вказує, що
судом безпідставно не взято до уваги
чеки на ліки, придбані ним не під час
стаціонарного лікування, оскільки
деякі ліки він придбавав та вживав
самостійно на підставі попередніх
рецептів, так як стан його здоров'я
погіршився, а також те, що придбання
ліків та медичних препаратів
здійснювалось апелянтом на підставі
рекомендацій, що містяться у висновку
судово-медичної експертизи №43 від
17.12.2007 року. Також апелянт вважає
безпідставною відмову у стягненні
витрат на правову допомогу, так як
оплата ним цих витрат підтверджена
квитанцією №67 від 04.06.2014р., проте
помилково до матеріалів позовної заяви
не було долучено примірник договору
про надання правової допомоги.

Апелянтом оскаржується рішення в
частині відмови в стягненні витрат на
лікування та в частині відмови у
стягненні витрат на правову допомогу. В
решті рішення сторонами не
оскаржується.

Представник апелянта просить
апеляційну скаргу задовольнити,
змінивши рішення суду першої
інстанції .

Представник відповідача просить
апеляційну скаргу відхилити і рішення
Славутського міськрайонного суду
залишити без змін.

Апелянт до суду не з»явився, хоча
про день і час слухання справи
повідомлений належним чином.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи, порушенням судом норм
матеріального і процесуального права
оспорюване рішення підлягає зміні в
частині щодо стягнення витрат на
лікування і скасуванню в частині
відмови у стягненні витрат на правову
допомогу з ухваленням нового рішення .

Відповідно до ч. 1 п.п.1,3 ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування або
зміни рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з»ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи;
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

В той же час, частиною 1 статті 1195 ЦК
України встановлено, що фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров"я фізичній особі, зобов"язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок
втрати чи зменшення професійної або
загальної працездатності, а також
відшкодувати додаткові витрати,
викликані необхідністю посиленого
харчування, санаторно-курортного
лікування, придбання ліків,
протезування, стороннього догляду
тощо.

Відповідно до п. 19 пп. «в»
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди зі
змінами від 24.10.2003 р. розмір витрат на
ліки, лікування, протезування (крім
протезів із дорогоцінних металів),
предмети догляду за потерпілим
визначається на підставі виданих
лікарями рецептів, довідок або
рахунків про їх вартість.

Суд першої інстанції вірно
виходив з того, що відповідно до
висновку комісійної судово-медичної
експертизи № 43 від 17.05.2007 року у ОСОБА_1
мали місце тілесні ушкодження у
вигляді закритого перелому вивиху тіла
6-го шийного хребця зі стисненням та
забоєм спинного мозку в шийному
відділі, які супроводжувались парезом
верхніх кінцівок, плегією нижніх
кінцівок, порушенням функції тазових
органів, порушенням чутливості з рівня
6-го шийного хребця, відсутністю
сухожильних рефлексів. Травму ОСОБА_1
отримав 11.02.1983 року при падінні з висоти
з приземленням і ударом до тупого
предмету шийним відділом хребта. По
виявленим наслідкам травми він
потребує в тому числі медикаментозного
загально-укріплюючого лікування і
лікування, направленого на
попередження виникнення будь-яких
інших ускладнень перенесеної травми.

Рішенням Славутського
міськрайонного суду від 09 листопада 2007
року встановлена вина Національного
університету водного господарства та
природокористування в завданні
каліцтва ОСОБА_1

Так, частково задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що позивач у
зв»язку із отриманою 11.02.1983 року з вини
відповідача травми хребта поніс
додаткові витрати на лікування у 2013
році (протягом стаціонарного лікування
з 09.09.2013 року по 20.09.2013 рік) та у 2014 році
(протягом стаціонарного лікування з
03.01.2014 року по 13.01.2014 рік) на загальну
суму 3995,97грн., що і підлягає стягненню з
відповідача. Рішення суду першої
інстанції в цій частині сторонами не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не перевіряється.

Разом з тим, суд першої інстанції
прийшов до висновку щодо
необґрунтованості позовних вимог
ОСОБА_1 про стягнення із відповідача
витрат на придбання ліків 31 серпня 2013
року на суму 406,67 грн. (а.с.23), 27 вересня 2013
року на суму 55,50 грн. (а.с.24), 24 серпня 2013
року на суму 86,96 грн. (а.с.26), 28 вересня 2013
року на суму 802,05 грн. (а.с.26), в період з 04
квітня по 07 квітня 2014 року на суму 4252,13
грн. з тих підстав, що позивач у
вказаний період на стаціонарному
лікуванні не перебував, призначень
лікарів не отримував та не надав докази
про те, що придбання означених ліків
пов"язане з лікуванням наслідків
травми 1983 року.

Однак, колегія суддів із висновком
суду щодо необґрунтованості позовних
вимог про стягнення витрат на
придбання ліків за період з 04.04.2014 року
по 14.04.2014 року не погоджується,
виходячи із слідуючого.

Так, колегія суддів вважає, що судом
першої інстанції не в повній мірі були
виконані вимоги ч. 4 ст. 10 ЦПК України
щодо роз»яснення учасникам процесу їх
прав та обов»язків та не було
попереджено про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій. А тому,
апеляційний суд у відповідності до
положень ст. 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод щодо
справедливого судового розгляду у
частині мотивування судового рішення
судом, який має право на дослідження
нових доказів і переоцінку доказів,
приймає до уваги як доказ довідку, що
видана ЦМЛ м. Рівне 14.04.2014 року, якою
підтверджується факт перебування
ОСОБА_1 на лікуванні в уролога
поліклініки №1 ЦМЛ м. Рівне з 04.04.2014 року
по 14.04.2014 року з діагнозом: нейрогенний
сечовий міхур (наслідок травми С5-6
хребця) ускладнений хронічною
неповнотою, затримкою сечі, гострим
пілоєнефритом. (а.с.60). А тому підлягає
до задоволення вимога позивача щодо
стягнення із відповідача витрат на
лікування в розмірі 4189,23грн., що
підтверджується касовими чеками №80380
від 04.04.2014р., №24541 від 05.04.2014р., товарними
чеками № А9920131 та №А9920134 від 07.04.2014р.
(а.с.36 - 38). А тому доводи апеляційної
скарги в тій частині, що судом неповно
з»ясовані обставини справи та
безпідставно не враховано амбулаторне
лікування ОСОБА_1 з 04.04.2014р. по 14.04.2014р. і
придбання медикаментів в цей період є
обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги про
безпідставність відмови суду першої
інстанції про стягнення із відповідача
витрат на придбання медикаментів 31.08.2013
року на суму 406,67 грн., 27.09.2013 року на суму
55,50 грн., 24.08.2013 року на суму 86,96 грн.,
28.09.2013 року на суму 802,05 грн., то колегія
суддів вважає, що вони є недоведеними,
адже представником позивача в
порушення ч.1 ст.60 ЦПК України не надано
доказів про те, що придбання цих ліків
пов"язане з лікуванням наслідків
травми 1983 року.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги
в тій частині, що судом першої
інстанції безпідставно відмовлено у
стягненні витрат на правову допомогу,
колегія суддів їх вважає
обґрунтованою виходячи із слідуючого.

Так, відповідно до ч.1 ст. 84
Цивільного кодексу України витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що
при подачі позову до суду 21.07.2014 року
додатком до позовної заяви зазначено
квитанція до прибуткового касового
ордеру №67 від 04.06.2014 року щодо оплати
витрат на правову допомогу і
відповідно вказаної квитанції
адвокатом ОСОБА_3 прийнято від ОСОБА_1
на підставі договору про надання
правової допомоги від 04.06.2014 року
2000грн. (а.с.3,19). Як вбачається із
технічного запису судового засідання
від 05.08.2014 року судом першої інстанції
при встановленні осіб учасників
процесу, ОСОБА_3 зазначав, що він
здійснює представництво інтересів
позивача як адвокат. (а.с.54). Колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
в порушення вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України
не в повній мірі сприяв всебічному і
повному з»ясуванню правового статусу
представника позивача і на підставі
чого він здійснює свої повноваження, а
тому апеляційний суд у відповідності
до положень ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
приймає до уваги договір про надання
правової допомоги від 04.06.2014 року, що
укладений між адвокатом ОСОБА_3 та
клієнтом ОСОБА_1 Відповідно до
вказаного договору адвокат приймає на
себе зобов»язання щодо представництва
інтересів клієнта у цивільних справах
з усіма правами сторони, що передбачені
в ст.ст. 27, 31 ЦПК України, в тому числі
підготовка та подання заяв, позовних
заяв, підтримання вимог в судах в
якості представника.., а також надання
правової допомоги, як фахівцем у галузі
права з всіма правами, передбаченими
ст. 56 ЦПК України під час підготовки та
розгляду справи в суді. (а.с.61).

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону
України «Про адвокатуру та адвокатську
діяльність» визначено, що адвокатська
діяльність здійснюється на підставі
договору про надання правової
допомоги. Документами, що посвідчують
повноваження адвоката на надання
правової допомоги, можуть бути: 1)
договір про надання правової допомоги;
2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення
органу (установи), уповноваженого
законом на надання безоплатної
правової допомоги.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Як вбачається із акту щодо надання
юридичних послуг та розрахунок їх
вартості адвокат ОСОБА_3 надавав
консультацію з правових питань
протягом 1год., вивчав матеріали справи
протягом 1год., готував проект вимоги
про відшкодування витрат на лікування
протягом 1год., готував проект
цивільного позову протягом 1год. та
здійснював представництво інтересів
позивача в судових засіданнях 05.08.2014
року 1год.40хв. та 18.08.2014 року 2год. 36хв.
Так як мінімальна заробітна плата з
січня по серпень 2014 року складала
1218грн. щомісячно, а тому з врахуванням
вимог ст. 1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» граничні
розміри компенсації витрат на правову
допомогу становлять: підготовка вимоги
про відшкодування витрат на лікування
487,20грн. (1218грн. х 40% = 487,20грн.), підготовка
позовної заяви 487,20грн. (1218грн. х 40% =
487,20грн.), представництво інтересів
позивача в судових засіданнях 05.08.2014
року 812грн. (1218грн. х 40% /60хв х 100хв.=
812грн.) та 18.08.2014 року 1266,72грн. (1218грн. х 40%
/60хв х 156хв.= 1266,72грн.), а всього на
загальну суму 3053,12грн.

А тому підлягають до стягнення з
відповідача на користь позивача
понесені ним витрати на правову
допомогу саме в сумі 2000грн.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Славутського
міськрайонного суду від 18 серпня 2014
року в частині стягнення з
Національного університету водного
господарства та природокористування
на користь ОСОБА_1 витрат на
медикаментозне лікування наслідків
отриманого каліцтва змінити,
збільшивши стягнуту суму до 8185 (восьми
тисяч ста вісімдесяти п»яти)грн. 20 коп.

Стягнути із Національного
університету водного господарства та
природокористування на користь ОСОБА_1
2000 ( дві тисячі) грн. витрат на правову
допомогу.

В решті рішення Славутського
міськрайонного суду від 18 серпня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
А.П. Корніюк

________________________________________________________________________
_

Головуючий у першій інстанції -
Зеленська В.І. Справа:
№22ц/792/1990/14

Доповідач - Корніюк А.П.
Категорія: 30, 32