Справа № 463/1420/14
Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/6828/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Ванівський О.М., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: не
з'явилися

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 19 вересня
2014 року за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ
«Надра» про визнання договору про
надання споживчого кредиту недійсним,
компенсація збитків та зобов'язання
вчинити дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 19 вересня 2014 року в позові
ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Надра» про визнання
договору про надання споживчого
кредиту недійсним, компенсація збитків
та зобов'язання вчинити дії відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на не
повне з'ясування обставин справи, які
мають суттєве значення для справи, на
не дослідження наданих доказів, а також
на відсутність у мотивувальній частині
оскаржуваного рішення належних
доказів та доводів. Зокрема зазначає,
що під час укладення договору
позивачку фактично було введено в
оману, що полягала в певному
приховуванні, обмеженні необхідної
інформації, що має істотне значення при
подальшому виконанні договору, в
несправедливих умовах договору, а
точніше в відсутності інформації про
сукупну вартість кредиту та
абсолютного значення здорощання
кредиту та про те, що усі ризики мають
бути покладені виключно на споживача.
Банк, надаючи кредит строком на 17 років,
повинен був відобразити в договорі
сукупну вартість кредиту та валютні
ризики, чого зроблено не було і
фактично всі валютні ризики було
покладено на позичальника та ціна
договору змінилася, відсутність даного
пункту або окремого додатку затрудняє
можливість виконання даного договору
на умовах, які були на час підписання
договору та суперечить п.2 ст.11, п.2 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів». Ніяких письмових заяв від
банку, на момент підписання договору не
надходило, ніяких порівняльних
таблиць, графіків, роз'яснювальних
записок, діаграм, фінансових
розрахунків та будь-якої іншої наочної
та доступної інформації, що суперечить
вимогам закону. Просить рішення
Личаківського районного суду м.Львова
від 19 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити повність.

Заслухавши доповідь судді, з'ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
22.08.2008 року між сторонами було укладено
кредитний договір відповідно до якого
позичальнику ОСОБА_2 надано грошові
кошти в сумі 170940 дол. США, строком до 22
серпня 2025 року, відсотки за
користування кредитом розраховуються
банком на підставі відсоткової ставки
у розмірі 14,59 % на рік. Щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 2285,09 дол. США. Також, того ж дня,
з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
сторонами укладено іпотечний договір,
предметом якого є будинок АДРЕСА_1. Крім
того, 14.10.2010 року між сторонами укладено
додаткову угоду згідно якої сторони
погодили надання позичальнику
відстрочки протягом 56 місяців сплати
необхідного платежу, який визначається
в додатку до цього договору, визначено
суми, які позичальнику необхідно
сплатити починаючи з 01.05.2010 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачкою всупереч вимогам ст.ст. 10, 60
ЦПК України не надано належних та
допустимих доказів порушення ПАТ КБ
«Надра» при укладенні кредитного
договору вимог Цивільного кодексу
України, Закону України «Про захист
прав споживачів», для визнання
недійсним кредитного договору та
договору іпотеки з підстав умисного
введення її в оману банком щодо
істотних умов кредитування.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача -
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів.(ст.627 ЦК
України).

Стаття 628 ЦК України передбачає, що
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Законодавством України чітко
врегульовані питання щодо недійсності
угод (ст.ст. 215-216 ЦК України). Відповідно
до ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним (частини 1, 3, 5 ст. 203 ЦК
України).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти, сплата
яких передбачена ст.1048 ЦК України.

Сторони, підписавши оспорюваний
договір, підтвердили факт досягнення
згоди між собою щодо усіх істотних
умов.

Наявність підписаного обома сторонами
кредитного договору свідчить про те, що
обидва його учасники бажали укласти
договір, його укладення відповідало
внутрішній волі сторін, жодна з них не
була примушена до укладення такого
договору, а відтак, волевиявлення
позивачки було вільним і відповідало
її внутрішній волі. При укладенні
договору позивачці були відомі всі
умови договору та не існувало ніяких
інших обставин, які б примусили її
прийняти умови договору на вкрай
невигідних для себе умовах.

Суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку що кредитний
договір відповідає вимогам ст. ст. 626,
627,634, 1054 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
перед укладенням договору про надання
споживчого кредиту кредитодавець
зобов»язаний повідомити споживача у
письмовій формі про кредитні умови,
зокрема: мету, для якої споживчий
кредит може бути витрачений; форми його
забезпечення; наявні форми
кредитування з коротким описом
відмінностей між ними, в тому числі між
зобов»язаннями споживача; тип
відсоткової ставки; суму, на яку кредит
може бути виданий; орієнтовну скупну
вартість кредиту та вартість послуги з
оформлення договору про надання
кредиту (перелік усіх витрат,
пов»язаних з одержанням кредиту, його
обслуговуванням та поверненням,
зокрема таких, як адміністративні
витрати, витрати на страхування,
юридичне оформлення тощо).

Звертаючись до суду з позовом
позивачка посилається на те, що даний
Договір був укладений під впливом
обману, що тягне недійсність правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо
одна зі сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(ч.1 ст. 229 ЦК України), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду
України у п.20 постанови №9 від 06.11.2009 р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», правочин
визнається вчиненим під впливом
обману у випадку навмисного введення
іншої сторони в оману щодо обставин,
які впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Відповідно до п.3.8 Правил надання
банками України інформації про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
правління Національного банку України
від 10.05.2007 року №168, у разі надання
кредиту в іноземній валюті банки
зобов'язані під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за кредитним
договором несе споживач.

При підписанні кредитного договору ПАТ
КБ «Надра» всі передбачені чинним
законодавством вимоги для укладення
кредитного договору були дотримані,
договір містить всі, передбачені
законодавством відомості, дотримано
всіх вимог щодо змісту та форми його
укладення.

Таким чином, судом першої інстанції
повно та всебічно з»ясовано обставини
справи, надано правову оцінку зібраних
по справі доказів, а відтак колегія
суддів не знаходить підстав для
скасування рішення суду. Доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи та недоведеність обставин,
що мають значення для справи колегія
судді вважає необґрунтованими.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
законність та обґрунтованість рішення.
Рішення суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляції не ставлять
під сумнів його законність.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м.Львова від 19 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
О.М. Ванівський

М.М. Шандра