Провадження №2/751/1792/14
Рішення

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с
у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача
О. Г.

при секретарі
Гармаш-Лящинська М. В.

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів -
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління квартирного
обліку та приватизації житлового фонду
Чернігівської міської ради, Корпорації
«Чернігівоблагропромбуд» про
встановлення факту постійного
проживання, визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на житло, -

ВСТАНОВИВ:

19.09.2014 ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління
квартирного обліку та приватизації
житлового фонду Чернігівської міської
ради про встановлення факту постійного
проживання, визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на житло. Обґрунтовуючи
позовні вимоги тим, що 01.10.1994 він уклав
шлюб з ОСОБА_5, від шлюбу мають доньку
ОСОБА_6, 1996 року народження, та сина
ОСОБА_9, 2001 року народження. Рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20.11.2012 шлюб між ними було
розірвано. Зазначає, що під час шлюбу у
1998 році вони з дружиною отримали
квартиру АДРЕСА_1, в ордері було
зазначено його та дружину з донькою як
членів однієї сім'ї, в даній квартирі
вони постійно мешкали з березня 1998 року
по вересень 2008 року, а потім
переселилися. Вказує, що у вересні 2014
року дізнався, що спірна квартира у 1999
році була приватизована і згідно
свідоцтва про право власності на житло
від 23.09.1999, виданого згідно
розпорядження органу приватизації
Корпорації Чернігівоблагропромбуд від
23.09.1999 № 57, належить ОСОБА_5, ОСОБА_6 на
праві приватної спільної сумісної
власності. Письмової згоди на
приватизацію житла він не надавав, як
того вимагає ст. 8 ЗУ «Про приватизацію
державного житлового фонду». Вважає, що
він також мав право на приватизацію
спірної квартири та мав би набути право
власності на її частку, оскільки
постійно проживав у квартирі на час
прийняття розпорядження органу
приватизації Корпорації
Чернігівоблагропромбуд від 23.09.1999 № 57,
а тому воно є незаконним. Вказує, що на
момент приватизації спірної квартири,
він тимчасово був зареєстрований у
АДРЕСА_3, проте постійно проживав саме у
спірній квартирі. Через необізнаність
з нормами житлового законодавства,
завжди вважав, що спірна квартира
належить йому з ОСОБА_5 Враховуючи
вищевикладене та посилаючись на норми
цивільного законодавства, просить
встановити факт його постійного
проживання з березня 1998 року по
вересень 2008 року у квартирі АДРЕСА_1;
визнати незаконним розпорядження
органу приватизації Корпорації
Чернігівоблагропромбуд від 23.09.1999 № 57
про передачу у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6
квартири АДРЕСА_1; визнати недійсним та
скасувати свідоцтво про право
власності на житло від 23.09.1999 на ім'я
ОСОБА_5, ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні 28.10.2014 до участі в
розгляді справи в якості
співвідповідача судом було залучено
Корпорацію «Чернігівоблагропромбуд».

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі, просили їх
задовольнити, з підстав зазначених у
позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 -
ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні
вимоги не визнала у повному обсязі,
просила відмовити в їх задоволенні.
Відповідач ОСОБА_6 подала письмові
заперечення (а.с.57), в яких просить
застосувати до спірних правовідносин
строки позовної давності, у
задоволенні позову відмовити, а справу
розглянути без її участі.

Представник відповідача Управління
квартирного обліку та приватизації
житлового фонду Чернігівської міської
ради у судовому засіданні заперечувала
проти задоволення позову, зазначивши,
що приватизація відбулася у
відповідності з чинним законодавством.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання
не з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку (а.с.111), в матеріалах
справи наявні її письмові заперечення
(а.с.30-35), в яких просить застосувати
строк позовної давності та відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача Корпорації
«Чернігівоблагропромбуд» у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений у
встановленому законом порядку (а.с.112),
надіслав заяву про розгляд справи без
участі представника корпорації (а.с.119).

Свідок ОСОБА_10, сусід позивача і
відповідачів по вул. Борисенка, у
судовому засіданні показав, що
протягом спірного проміжку часу
позивач і відповідачі постійно
проживали у спірному житлі.

Свідок ОСОБА_11, сестра відповідача
ОСОБА_5, у судовому засіданні показала,
що у спірному житлі позивач постійно
став проживати з приблизно 2002 року.

Свідок ОСОБА_12, батько відповідача
ОСОБА_5, у судовому засіданні показав,
що позивач приблизно з 2002 року почав
постійно проживати у спірній квартирі.

Заслухавши пояснення сторін, покази
свідків, дослідивши матеріали справи,
дослідивши подані документи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд вважає,
що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступник підстав.

Судом встановлено, що 01.10.1994 позивач та
відповідач ОСОБА_5 зареєстрували шлюб,
про що свідчить копія свідоцтва про
укладення шлюбу (а.с.5), а рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 20.11.2012 шлюб між ними було
розірвано (а.с.7).

22.09.1999 ОСОБА_5 подала заяву до органу
приватизації про оформлення у приватну
спільну сумісну власність квартири
АДРЕСА_2 (а.с.63). З метою здійснення
приватизації зазначеної квартири,
ОСОБА_5 надала довідку № 1487 від 22.09.1999
про склад сім'ї наймача ізольованої
квартири (одноквартирного будинку) та
займані ними приміщення, видану
Житлово-комунальним підприємством
Чернігівської обласної корпорації
агропромислового будівництва, в якій
було вказано, що у квартирі мешкають і
мають право на житло на момент введення
в дію Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та її дочка ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, які прописані в квартирі з
21.03.1998, інших членів сім'ї наймача в
довідці не вказано (а.с.62).

Розпорядженням органу приватизації №
57 від 23.09.1999 передано у власність
ОСОБА_5, ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 (а.с.64).

23.09.1999 було видано свідоцтво про право
власності на житло від 23 вересня 1999
року, зареєстроване в ЧМБТІ у реєстрову
книгу № 178-17776 05.10.1999, відповідно до
якого спірна квартира належить на
праві спільної часткової власності
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних частинах
(а.с.66).

У подальшому, відповідно до договору
дарування частини квартири від 16.02.2014
відповідач ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_6
прийняла у дар 1/2 частину квартири
АДРЕСА_2 (а.с.39-40).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилається на допущені порушення
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» внаслідок
проведеної приватизації спірного
житла, яка відбулася у 1999 році.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ст. 261 ЦК України,
перебіг строку позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права.

Отже, за змістом зазначеної норми
законодавець виходить не тільки з
безпосередньої обізнаності особи про
факти порушення її прав, а й об'єктивної
можливості цієї особи знати про ці
факти (постанова Судової палати у
цивільних справах Верховного Суду
України від 21 травня 2014 р. у справі №
6-7цс14).

Так, враховуючи з'ясовані в ході
судового розгляду обставини справи,
зумовлені: обізнаністю позивача про
спірне житло і його статус з самого
початку виділення; добровільною зміною
реєстрації місця проживання
останнього відразу після його вселення
у спірне житло; наявністю досвіду у
позивача участі в процесі приватизації
житла і основними критеріями для
реалізації цього права; перебуванням
його до кінця 2009 року у фактичних
шлюбних відносинах з учасником
приватизації - відповідачем ОСОБА_5, в
паспорті якої стоїть і відповідна
відмітка про приватизацію цього житла;
його участю у вихованні своєї дитини
учасника приватизації - відповідача
ОСОБА_6, в свідоцтві про народження якої
проставлена також відповідна відмітка;
зміною у 2004 році реєстрації місця
проживання відповідачів, які знялися
із реєстрації у спірному житлі та
зареєстрували своє місце проживання
безпосередньо за адресою реєстрації
місця проживання позивача, і саме
можливими правовими наслідками цьому
якщо б спірне житло не було
приватизованим, суд вважає, що у
позивача була об'єктивна можливість
знати про проведену приватизацію
спірного житла з часу її здійснення
(а.с.7, 41-49, 58-60, 85-94).

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління
квартирного обліку та приватизації
житлового фонду Чернігівської міської
ради, Корпорації
«Чернігівоблагропромбуд» необхідно
відмовити у повному обсязі, у зв'язку зі
спливом позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 257, 261, 267 ЦК України, ст. ст. 11, 57-61, 208-209,
212-215, 294 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, Управління квартирного обліку
та приватизації житлового фонду
Чернігівської міської ради, Корпорації
«Чернігівоблагропромбуд» про
встановлення факту постійного
проживання, визнання незаконним та
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на житло - відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя
О. Г. Деркач