АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2709/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 81 Хорошун О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. УХВАЛА
19 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоЗахарової А.
Ф.суддівОхріменко Н. І. , Фетісової Т. Л.
при секретаріЖуравель Т.В. розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Черкаси апеляційну скаргу Відділу
державної виконавчої служби
Канівського міськрайонного управління
юстиції на ухвалу Канівського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22 вересня 2014 року по справі
за поданням Відділу державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України у зв'язку з
невиконанням зобов'язань зі сплати
Вивчивши матеріали справи, судова
в с т а н о в и л а :
В вересні 2014 року Відділ державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України у зв'язку з
невиконанням зобов'язань зі сплати
Заявник посилався на те, що на
виконанні у Відділі державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції
перебуває вимога про стягнення
заборгованості з ОСОБА_6, на користь
Пенсійного фонду України в м. Каневі та
Канівському районі та
Корсунь-Шевченківської ОДПІ.
Боржником добровільно рішення суду не
виконується, заборгованість зі сплати
недоїмок не сплачується.
Державному виконавцю стало відомо про
намір боржника виїхати за кордон.
Станом на 03.09.2014 року заборгованість
На підставі наведеного, ЗУ «Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України», ЗУ «Про виконавче
провадження» Відділ державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції
просив суд винести ухвалу про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України без
вилучення паспортного документа до
виконання ним своїх зобов'язань по
Ухвалою Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 вересня
2014 року в задоволенні подання
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Канівського міськрайонного управління
юстиції Черкаської області про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України у зв'язку з
невиконанням нею зобов'язань зі сплати,
Не погоджуючись із ухвалою суду, Відділ
державної виконавчої служби
Канівського міськрайонного управління
юстиції подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на те, що дана ухвала
є незаконною, постановленою з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, просить її
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою задоволити подання ДВС про
тимчасове обмеження боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та
обговоривши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
Судом встановлено, що на виконанні у
ВДВС Канівського МРУЮ знаходиться
виконавче провадження про стягнення із
боржника ОСОБА_6 на користь УПФ в м.
Канів та Канівському районі та
Корсунь-Шевченківської ОДПІ боргу за
У поданні державного виконавця
зазначено, що боржником не приймаються
заходи, направлені на погашення
заборгованості. Державний виконавець
також зазначає про наявність намірів у
боржника виїхати за кордон.
Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Зазначене право
державного виконавця реалізується у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, що передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ
«Про виконавче провадження».

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявності факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

На підставі наведеного вище можна
зробити висновок, що поняття "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

На підставі викладеного вище, колегія
суддів вважає обґрунтований висновок
суду, що в даному випадку державним
виконавцем у поданні не доведено факту
ухилення боржника ОСОБА_6 від виконання
покладених на неї рішенням суду
зобов'язань. При цьому державний
виконавець мотивує необхідність
обмеження у виїзді боржника - фізичної
особи за межі України самим лише фактом
наявності невиконаних зобов'язань, а не
фактом ухилення від їх виконання, що, в
аспекті п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження», не є підставою для
задоволення цього подання.

Не доведено факту ухилення боржника
від виконання покладених на неї
зобов'язань і в судовому засіданні, як і
наміру боржника виїхати за межі
України.

Колегія суддів вважає безпідставними
доводи апеляційної скарги про те, що ЗУ
«Про виконавче провадження» не
передбачено обов'язку доводити
наявність наміру у боржника виїхати за
межі України, оскільки відповідно до
п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження» державний виконавець у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі України - до
виконання зобов'язань за рішенням лише
у разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням. Отже указана правова норма
передбачає виключно одну підставу для
встановлення тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що
державний виконавець не може звернути
стягнення на доходи боржника, так як
вона не має рахунків у банках, не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідно до п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про
виконавче провадження» такі обставини
не дають суду підстав для задоволення
відповідного подання державного
виконавця.

Згідно п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону, що й має місце у даному
випадку.

Підстав для скасування ухвали суду, що
оскаржується, і задоволення таким
чином апеляційного скарги, - не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312,317, 218, ЦПК
України, судова палата, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Канівського
міськрайонного управління юстиції
відхилити.

Ухвалу Канівського міськрайонного
суду Черкаської області від 22 вересня
2014 року по даній справі залишити без
змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :