Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/5308/14
Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кримської О.М.

Суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «БАНК
МИХАЙЛІВСЬКИЙ» про захист прав
споживачів,

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2014 року ОСОБА_3, звернувся до
суду з позовом до ПАТ «БАНК
МИХАЙЛІВСЬКИЙ» про захист прав
споживачів, а саме визнати недійсною
умову Кредитного договору щодо його
обов'язку сплачувати щомісячну комісію
за обслуговування кредитної
заборгованості. На думку позивача, така
умова, по-перше, є несправедливою,
оскільки передбачає зміни в будь-яких
витратах за договором, крім
відсоткової ставки, зокрема щодо
сплати за обслуговування кредиту та
плати за дострокове його погашення,
по-друге, Банк, встановивши в
Кредитному договорі сплату щомісячної
комісії за обслуговування кредитної
заборгованості, не зазначив які саме
послуги за вказану комісію надаються.
Позивач вважає, що під час підписання
кредитного договору обмежив її права
як споживача послуг, шляхом складання
несправедливих умов договору,
Посилаючись на ст. 18 Закону України «
Про захист прав споживачів», ст. ст. 203,
215 ЦК України просив визнати недійними
передбачені пунктом 3.4, 3.5, підпунктом
4.2.1 пункту 4.2, підпунктом 6.2.1 пункту 6.2
умов кредитного договору щодо
обов"язку сплачувати щомісячну комісію
за обслуговування кредитної
заборгованості у розмірі 3, 99%.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3,
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом установлено, що 29 травня 2014 року
між Банком та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № 200039532, предметом
якого є надання Банком позивачу в
тимчасове користування кредитних
коштів на умовах кредитного продукту
Банка « Кредит готівкою 3,99» в сумі 14375, 63
грн., строком до 29 травня 2017 року, з
оплатою процентів у розмірі 01% річних,
комісії за обслуговування кредитної
заборгованості та інших плат,
передбачених умовами договору .
Кредитний договір був укладений шляхом
акцепту Банком отриманої від позивача
пропозиції ( оферти), що викладена в
заяві № 200039532 на укладення кредитного
договору ( а.с. 3).

Кредит, згідно умов Кредитного
договору, був наданий Банком позивачу
шляхом зарахування суми кредиту на
рахунок № НОМЕР_1, що підтверджується
випискою за період з 29.05.2014 року по
25.09.2014 року та меморіальним ордером №
432347 від 29.05.2014 року ( а.с. 16-20).

Банк на виконання вимог ч. 2 ст. 11
Закону України « Про захист прав
споживачів» перед укладенням
Кредитного договору ознайомив
позивача з інформацією, яка
вимагається відповідно до вказаної
норми Закону, що підтверджується
підписом останнього на довідці про
умови кредитування та орієнтовану
сукупну вартість споживчого кредиту,
яка містить необхідну інформацію в
повному обсязі ( а.с. 21).

Договором є домовленість сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків (ст.626 ЦК).

Зміст договору становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до цивільного
законодавства.

Статтею 627 ЦК України
передбачено, що відповідно до ст. 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Кредитний договір консенсуальним,
оплатним та двостороннім. Кредитний
договір вважається укладеним з моменту
досягнення згоди по всім істотним
умовам договору.

Так уклавши кредитний договір
сторони дійшли згоди щодо всіх
істотних умов цього договору, в тому
числі щодо розміру комісії за
обслуговування кредитної
заборгованості, яка відповідно до п. 2
заяви встановлена на рівні 3, 99% та
підлягає сплаті в абсолютному значені,
що складає 573, 59 грн. щомісячно.
Визначення комісії в абсолютному
значені підтверджується графіком
платежів ( а.с. 22), який підписаний
позивачем та являється невід"ємною
частиною Кредитного договору. Тобто,
вказана сума комісії є фіксованою,
зміни щодо її розрахунку чи сплати не
передбачені умовами договору, а тому і
не передбачена зміна витрат
позичальника протягом всього строку
дії Кредитного договору. Таким чином,
посилання позивача на п. 4 ч. 5 ст. 11, ст. 18
Закону України « Про захист прав
споживачів» як на підставу визнання
несправедливими умов щодо сплати
комісії за обслуговування кредитної
заборгованості, як таких, що
передбачають зміни у витратах Клієнта,
не відповідає дійсності..

Що стосується посилання позивача
на встановлення в Кредитному договорі
комісії за дострокове повернення
кредиту, то жодна умова зазначеного
договору не містить такого обов"язку
для позичальника.

Посилання позивача на ч. 1 ст. 203, ч.
1 ст. 215 ЦК України щодо визначення в
якості підстави недійсності правочину
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою, третьою,
п"ятою та шостою ст. 203 ЦК, то суд першої
інстанції правильно зазначив, що зміст
Кредитного договору не суперечить
актам цивільного законодавства та
містить умови та формування, прямо та
чітко регламентовані нормами чинного
законодавства.

Згідно ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» банк
самостійно встановлює процентні
ставки та комісійну винагороду за
надані послуги

Пункти 3.1 та 3.2 Правил прямо
передбачають можливість встановлення
в кредитному договорі такого виду
комісії, як комісія за обслуговування
кредитної заборгованості. Таблиця
визначення сукупної вартості
споживчого кредиту та реальної
процентної ставки, що є додатком до
Правил на підставі якого укладений
Графік платежів до Кредитного
договору, прямо передбачає такий вид
платежу на користь Банку за надані
послуги як платіж за обслуговування
кредитної заборгованості.

В свою чергу, комісія за
обслуговування кредитної
заборгованості, встановлена Кредитним
договором, включає в себе в тому числі
послуги з надання клієнтам згідно їх
запиту до Контакт-центру Банку
інформацію по кредитному договору щодо
фактичного залишку на рахунку,
наявності надходжень на рахунок,
поточного розміру заборгованості,
тощо. Надання вказаної інформації
передбачено п.п. 6.1.6, 6.2.13, 6.4.5 Умов
надання та обслуговування кредитів
Банку, що є складовою та невід"мною
частиною кредитного договору.

Отже, твердження позивача на
несправедливість, нечіткість та
двозначність положення кредитного
договору щодо встановлення комісії за
обслуговування кредитної
заборгованості та не зазначення Банком
про те, які саме послуги за казану
комісію надаються Банком, є
безпідставними та недоведеними
позивачем.

Крім того, ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів" передбачає
різні взаємовиключні підстави
визнання угод недійсними.

Визначення поняття
"несправедливі умови договору"
закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України
"Про захист прав споживачів", тобто
умови договору є несправедливими, якщо
всупереч принципу добросовісності
його наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача.

Таким чином, для кваліфікації
умов договору несправедливими
необхідна наявність одночасно таких
ознак: умови договору порушують
принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.
3 ст. 509 ЦК України); умови договору
призводять до істотного дисбалансу
договірних прав та обов'язків сторін;
умови договору завдають шкоди
споживачеві.

Натомість дослідивши зміст
договору, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що будь-яких
обмежень прав споживача у договорі
немає. Договір укладений добровільно
та на умовах визначених сторонами.
Основні умови кредитного договору не
суперечать визначеним у ст. 1054 ЦК та
викладені у повному обсязі.

Аргументи скарги про те, що
договір суперечить вимогам ст.18 Закону
України "Про захист прав споживачів" і є
несправедливим, внаслідок дисбалансу
договірних прав та обов`язків не є
прийнятними.

Як ці питання так і решту
обставин справи, яким обґрунтовується
позов, суд першої інстанції прийняв до
уваги. Підстав передбачених ст.215,203 ч.1
ЦК для визнання укладеного правочину
недійсним не має.

Беручи до уваги наведене, районний суд
правильно вирішив справу і ухвалив
законне рішення, а тому скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314,315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: