Справа № 361/2653/14-ц Головуючий у І
інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/6715/14 Доповідач у 2
інстанції МатвієнкоКатегорія 53
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - судді:
Матвієнко Ю.О.,

суддів:
Волохова Л.А., Гуля В.В.,

при секретарі:
Микитенко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 30 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Малого підприємства «Чернівецький
завод медичних виробів» про визнання
незаконним наказу про звільнення з
роботи, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, орендної плати та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Броварського міськрайонного суду
Київської області з позовом, в якому,
змінивши та уточнивши позовні вимоги,
просив визнати незаконним і скасувати
наказ МП "Чернівецький завод медичних
виробів" № 25-К від 28 лютого 2014 року про
його звільнення з роботи за прогул без
поважних причин 03 лютого 2014 року на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України;
поновити його на роботі на посаді
юрисконсульта МП "Чернівецький завод
медичних виробів" з 03 лютого 2014 року;
стягнути з МП "Чернівецький завод
медичних виробів" на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу за період з 03 лютого по 29
вересня 2014 року в розмірі 77840 грн. 14 коп.,
орендну плату за найм транспортного
засобу за період з 01 січня по 31 березня
2014 року в розмірі 2880 грн., а також
стягнути з МП "Чернівецький завод
медичних виробів" на його користь
моральну шкоду в розмірі 16060 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовував
тим, що згідно наказу МП "Чернівецький
завод медичних виробів" від 12 листопада
2007 року № 02.07.132-К його було прийнято на
роботу на посаду юрисконсульта даного
підприємства. Умови роботи та оплати
праці були узгоджені в усній формі ним
особисто з керівником підприємства
Гудковським Ю.А. і згідно домовленості
ОСОБА_1 працював на посаді
юрисконсульта шляхом віддаленого
доступу, використовуючи новітні
телекомунікаційні технології,
Інтернет. В порушення п. 3 ч. 1 ст. 29 КЗпП
України власником або уповноваженим
ним органом робоче місце ОСОБА_1 чітко
визначене не було.

Наказом від 13 січня 2014 року за № 4-К
МП "Чернівецький завод медичних
виробів" скорочено штатну посаду
юрисконсульта ОСОБА_1 з 17 березня 2014
року.

Наказом МП "Чернівецький завод
медичних виробів" від 28 лютого 2014 року
за № 25-К ОСОБА_1 звільнено з роботи за
вчинення прогулу 03 лютого 2014 року на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Разом з тим своє звільнення позивач
вважає незаконним, а наказ про
звільнення таким, що підлягає
скасуванню, оскільки при його
винесенні та проведенні звільнення
відповідачем було допущено порушення
встановленого для цього порядку.

Так, зокрема, наказ про звільнення
не містить даних про вчинення ним
дисциплінарного проступку, зокрема
дати початку прогулу та часу його
закінчення; відсутність позивача на
роботі цього дня відповідачем не
фіксувалась і акт про це не складався.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 працював на
посаді юрисконсульта шляхом
віддаленого доступу, використовуючи
новітні телекомунікаційні технології,
про що існувала домовленість між ним та
відповідачем, акти про його
відсутність на роботі є підробленими
та фіктивними, а звільнення з роботи за
прогул - незаконним.

Оскільки звільнення позивача було
проведено з порушенням діючого
трудового законодавства, наказ про
його звільнення від 28 лютого 2014 року за
№ 25-К підлягає скасуванню, а позивач -
поновленню на роботі на попередній
посаді.

В зв»язку з наявністю підстав для
поновлення на роботі, ОСОБА_1 просив
також стягнути з відповідача на свою
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в обчисленому ним
розмірі - 77840 грн. 14 коп. та 16060 грн.
завданої йому незаконним звільненням
моральної шкоди.

Крім того, 31 березня 2013 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем МП
"Чернівецький завод медичних виробів"
був укладений договір найму (оренди)
належного позивачу на праві власності
транспортного засобу - автомобіля
марки "Dacia Logan", 2007 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, за умовами
п. 2.1. якого орендна плата становить 960
грн. на місяць.

В порушення вимог закону та умов
договору МП "Чернівецький завод
медичних виробів" належним чином
оплату оренди автомобіля не
здійснювало, у зв'язку з чим має перед
ОСОБА_1 заборгованість по орендній
платі за період з 01 січня по 31 березня
2014 року в розмірі 2880 грн., яка також
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2014 року позов ОСОБА_1
задоволено частково.

Стягнуто з Малого підприємства
"Чернівецький завод медичних виробів"
на користь ОСОБА_1 плату за оренду
транспортного засобу за період з 01
січня по 31 березня 2014 року в розмірі 2880
грн.

Стягнуто з Малого підприємства
"Чернівецький завод медичних виробів"
на користь держави судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача заборгованості за послуги
найму транспортного засобу - залишити
без змін, в іншій частині рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду є законним, якщо суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Рішення є обґрунтованим, якщо
воно ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог та заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено,
що 12 листопада 2007 року наказом
президента МП "Чернівецький завод
медичних виробів" № 02.07.132-К позивач
ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на
посаду юрисконсульта із заробітною
платою згідно зі штатним розписом (т.1,
а.с.25).

13 січня 2014 року президент МП
"Чернівецький завод медичних виробів"
видав наказ за № 4-К про скорочення
посади юрисконсульта з 14 березня 2014
року (т.1, а.с.33).

28 лютого 2014 року наказом президента
МП "Чернівецький завод медичних
виробів" за № 25-К позивача ОСОБА_1,
юрисконсульта, звільнено з роботи за
прогул без поважних причин 03 лютого 2014
року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України
(т.1, а.с.26).

Підставою видачі даного наказу є
два акти про відсутність на роботі
ОСОБА_1 від 18 і 28 лютого 2014 року (т.1, а.с.
109, 110).

З акту про відсутність на роботі
співробітника, складеного 18 лютого 2014
року, вбачається, що юрисконсульт
ОСОБА_1 був відсутній на роботі,
щоденно, протягом

всієї тривалості робочого часу та
протягом всього періоду, починаючи з
08.00 год. 03 лютого по 11.41 год. 18 лютого 2014
року. На роботі він не з'являвся без
повідомлення причин, на телефонні
дзвінки не відповідав, заяв на
відпустку не подавав, про хворобу не
сповіщав.

Згідно акту про відсутність на
роботі співробітника, складеного 28
лютого 2014 року, ОСОБА_1 був відсутній на
роботі щоденно, протягом всієї
тривалості робочого часу та протягом
всього періоду, починаючи з 08.00 год. 03
лютого по 11.00 год. 28 лютого 2014 року. На
роботі він не з'являвся без
повідомлення причин, на телефонні
дзвінки не відповідав, заяв на
відпустку не подавав, про хворобу не
сповіщав, телеграму керівництва МП
"Чернівецький завод медичних виробів" з
повідомленням про звільнення за
прогули та проханням надати пояснення
щодо причин невиходу на роботу не
отримав з невідомих причин. У
повідомленні про вручення телеграми
зазначається, що квартира зачинена, за
телеграмою ніхто не з'являється.

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові в частині вимог про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності цих вимог позивачем, і
колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Пленум Верховного Суду України у п. 24
Постанови № 9 від 06 листопада 1992 року
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснив, що при розгляді
позовів про поновлення на роботі осіб,
звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України,
суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Відповідно до п. 22 вказаної вище
Постанови Пленуму Верховного Суду
України у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно проявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ст. 41
КЗпП України, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149 КЗпП
України правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Прогули без поважних причин можна
поділити на два види. Перший - разовий
прогул, коли працівник був відсутній на
роботі понад три години протягом
робочого дня або один чи кілька робочих
днів, а потім повернувся і продовжив
працювати. Другий вид - це триваючі
прогули, коли працівник не з'являється
на роботі тривалий час та причини його
неявки невідомі.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_1, починаючи з 03 лютого 2014
року, на роботі за місцем знаходження
МП "Чернівецький завод медичних
виробів" у місті Чернівці не з'являвся
взагалі, і даний факт ним в судовому
засіданні не заперечувався. Доказів
поважності причин відсутності на
роботі суду ОСОБА_1 не надав.

Посилання позивача на те, що
власником чи уповноваженим ним органом
не було визначене його робоче місце і
він працював за усною домовленістю
шляхом віддаленого доступу,
використовуючи новітні
телекомунікаційні технології,
спростовуються матеріалами справи,
оскільки таких умов роботи для
позивача не передбачає ні наказ про
прийняття його на роботу, ні посадова
інструкція юрисконсульта МП
"Чернівецький завод медичних виробів",
ні колективний договір підприємства
(том.1, а.с.120-121), відповідно до п. 3.7. якого
«початок робочого дня 8 год. 00 хв.,
закінчення робочого дня 16 год. 30 хв.,
перерва на відпочинок з 12 год. 00 хв. до 12
год. 30 хв.».

Враховуючи викладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про доведеність в
судовому засіданні факту вчинення
ОСОБА_1 прогулу.

Оскільки вчинення прогулу є
порушенням трудової дисципліни,
власник підприємства або
уповноважений ним органом може
накласти на працівника дисциплінарне
стягнення.

Згідно ч.1 ст.147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
1) догана; 2) звільнення.

У ч.1 ст.148 КЗпП України встановлено,
що дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.149 КЗпП України
до застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

З метою отримання пояснень щодо
відсутності на роботі з 03 по 18 лютого 2014
року МП "Чернівецький завод медичних
виробів" направило 18 лютого 2014 року
ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем його
проживання телеграму, у якій просило
позивача повідомити про причини
невиходу на роботу та попереджало його
про можливе звільнення з роботи за
прогул у разі відсутності поважних
причин (т.1, а.с.115), однак за даною
телеграмою адресат не з'явився і
пояснень відповідачу не направив.

Враховуючи викладене, обґрунтованим
є висновок суду першої інстанції про
те, що відповідачем вживались заходи
для з'ясування причин відсутності
позивача на роботі 03 лютого 2014 року та в
подальшому.

Доводи позивача про те, що складені
відповідачем акти про відсутність його
на роботі сфальсифіковані та не
відповідають вимогам закону,
необґрунтовані та нічим не
підтверджені.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції про відсутність
підстав для скасування наказу про
звільнення ОСОБА_1, поновлення його на
роботі, а також стягнення на його
користь середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, є законним та
обґрунтованим, оскільки дисциплінарне
стягнення до позивача у вигляді
звільнення з роботи за порушення ним
трудової дисципліни, факт чого знайшов
своє підтвердження в суді, застосоване
з дотриманням вимог, порядку та
строків, встановлених ст.ст. 147-149 КЗпП
України.

Правильним є і рішення суду в
частині відмови у стягненні з
відповідача на користь позивача
моральної шкоди в зв»язку з
недоведеністю позивачем в судовому
засіданні підстав для її стягнення.

Рішення суду в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
заборгованості по орендній платі за
автомобіль в розмірі 2880 грн. не є
предметом апеляційного оскарження, в
зв»язку з чим колегією суддів
законність та обґрунтованість рішення
суду в цій частині не перевіряється.

Доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість рішення
суду, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить.

Оскільки судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, дана належна правова
оцінка доказам, висновки суду
відповідають фактичним обставинам
справи, а ухвалене рішення відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 30 вересня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: