Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5443/14
Головуючий у 1-й інстанції: Любчик В.М.
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Книш С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна
подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що з 19
листопада 2005 року по 27 червня 2013 року
сторони перебували у шлюбі, мають
неповнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1. В період шлюбу за спільні
кошти подружжя придбало транспортний
засіб автобус пасажирський марки
MERSEDES-BENZ моделі SPRINTER ПЕ , 2000 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1, вартістю 70 000 грн.
Посилаючись на те, що транспортний
засіб знаходиться у фактичному
користуванні відповідача, який в
добровільному порядку не бажає
розділити спільно набуте майно,
просила суд на підставі ст..69-71 СК
України залишити автобус у власності
відповідача, стягнувши з нього на її
користь ? частку його вартості у сумі 35
000 гривень.

Заперечуючи проти позову, у липні 2014
року ОСОБА_4 звернувся до суду із
зустрічним позовом, зазначивши, що крім
спірного автобуса подружжя в період
шлюбу придбало побутову техніку і
меблі, загальною вартістю 40 750 грн., які
просив в рахунок поділу майна виділити
позивачеві, йому виділити у власність
автотранспортний засіб і стягнувши з
нього на користь позивача 14 650 грн.
грошової компенсації р рахунок різниці
часток.

Рішенням Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 жовтня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 та зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право
власності кожного на 1/2 частини
транспортного засобу марки MERSEDES-BENZ
SPRINTER ПЕ автобус пасажирський 2000 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1 в
ідеальних частках без його реального
поділу і залишити даний транспортний
засіб у їх спільній частковій
власності.

ОСОБА_3 виділено в натурі комп'ютерний
блок, кухонні меблі, диван, витяжку
кухонну, шафу. ОСОБА_4 виділено в натурі
м'який кухонний куточок, телевізор
плазма «Sony», шафу-купе, шафу для взуття,
праску, люстри 2 штуки.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі про зміну
судового рішення в частині розподілу
транспортного засобу ОСОБА_3 зазначає,
що суд першої інстанції безпідставно
відмовив їх у стягненні з відповідача
грошової компенсації за ? частку
автобуса, який знаходиться у
фактичному користуванні відповідача.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони в період шлюбу за спільні кошти
придбали побутову техніку, меблі,
автомобіль, тощо на загальну суму 78 984
грн. Шлюбний договір між сторонами не
укладався.

Виходячи з принципу рівності часток у
спільному майні подружжя, враховуючи
інтереси кожної сторони, суд першої
інстанції з дотриманням вимог ст.ст.61,
69-71 СК України в межах позовних вимог
поділив спірне майно в натурі, а
неподільну річ автомобіль - залишив у
їх спільній частковій власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції неправильно
вирішив питання про розподіл
автотранспортного засобу являються
безпідставними.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" зазначено, що
при вирішенні спорів між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) ,
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце з
підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за
умови звернення подружжя (одного з них)
до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та
попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_6
не містить обґрунтування для
припинення її права на частку у
спільному майні сторін, жодна із
сторін не внесла на депозитний рахунок
суду відповідну грошову суму, доводи
апеляційної скарги про порушення судом
першої інстанції норм матеріального
права являються безпідставними.

Вказане судове рішення не перешкоджає
повторному зверненню апелянта до суду
в порядку ст.365 ЦК України з вимогами
про припинення права на частку у
спільному майні.

У відповідності зі ст.ст.10,11 ЦПК судом
першої інстанції розглянуто справу в
межах заявлених позовних вимог на
підставі наданих сторонами доказів.

Суд першої інстанції повно і всебічно
дослідив обставини справи, правильно
визначив правовідносини сторін, дав
належну оцінку наданим доказам в їх
сукупності та дійшов правильного
висновку про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Добропільського
міськрайонного суду Донецької області
від 06 жовтня 2014 року по цій справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: