Справа № 372/6351/13-ц
Головуючий у І інстанції Тиханський
О.Б.Провадження № 22-ц/780/5095/14
Доповідач у 2 інстанції Мережко
РІШЕННЯ

Іменем України

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Суханової Є.М., Воробйової Н.С.,

При секретарі: Франюк Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 07 березня 2014 року
по справі за позовом Обухівської
міської ради Київської області до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, Служба у справах дітей та сім'ї
виконкому Обухівської міської ради, УД
МС Обухівського району РВГУ МВС
України в Київській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
зняття з реєстрації.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернувся в
суд із позовом про визнання ОСОБА_2,
разом із неповнолітніми дітьми -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили
право користування жилим приміщенням
(ліжко-місцем) в гуртожитку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги обгрунтовував тим, що
вказаний гуртожиток є власністю
територіальної громади м. Обухів в
особі органів місцевого
самоврядування, у тому числі виконкому
Обухівської міської ради.

На підставі рішення адміністрації
Обухівського РВУ ЖКГ ОСОБА_5 27
листопада 2002 року виданий ордер № 34 (
для прописки в органах міліції) на
кімнату у сімейному гуртожитку чи в
будинку гостинного типу за адресою
АДРЕСА_1 площею 8,2 кв.м.

Виконкомом Обухівської міської ради
Київської області на виконання рішення
Обухівської міської ради від 23 жовтня
2003 року № 82-10-ХХ1У «Про зміну статусу
будинку АДРЕСА_1» прийнято рішення № 91
від 02 лютого 2012 року «Про упорядкування
нумерації квартир та кімнат гуртожитку
у жилому будинку по АДРЕСА_1».
Відповідно до вказаного рішення
кімната АДРЕСА_1 стала квартирою під
АДРЕСА_1.

Згідно довідки ТОВ «Міський житловий
центр» від 27 листопада 2013 року № 1366 в
кімнаті АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_5
із 10 грудня 2002 року, неповнолітній
ОСОБА_6 із 09 червня 2008 року.

За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_2
із 28 жовтня 2003 року (постійно), діти -
ОСОБА_3, ОСОБА_4

Згідно довідки ТОВ «Міський житловий
центр» ОСОБА_2 має заборгованість по
квартплаті в сумі 762, 12 грн станом на 01
грудня 2013 року.

Позивач зазначає, що відповідач із 2002
року не проживає у спірній квартирі,
квартирну плату вносила нерегулярно,
про що свідчить заборгованість.
Фактичне проживання в одній квартирі
двох неповнолітніх дочок ОСОБА_2 та
неповнолітнього сина ОСОБА_5 неможливе
без порушення санітарних норм і правил
для жилих приміщень. Підтвердженням
того, що відповідач не проживає у
спірній квартирі є акти обстеження,
складені в період із 01 травня по 12
листопада 2013 року.

Позивач просив, з урахуванням того, що
відповідач понад шість місяців, без
поважних причин не проживає в спірній
кімнаті, на підставі ст.ст.71,72 ЖК
Української РСР визнати ОСОБА_2,
неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням (ліжко-місцем) у кімнаті
АДРЕСА_1, зобов'язати УДМС Обухівського
РВ ГУ МВС України в Київській області
зняти їх з реєстраційного обліку.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 07 березня 2014 року
позов задоволено частково. Визнано
ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням (ліжко-місцем) у
кімнаті АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах, та інтересах неповнолітніх
дітей, подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
та постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначає, що вона
тимчасово не проживає у спірній
квартирі гуртожитку, оскільки доглядає
своїх батьків. Її батько ОСОБА_7 є
інвалідом 1-ой групи і не може
самостійно себе обслуговувати, а мати
ОСОБА_8 є інвалідом 2-ої групи і
потребує стороннього догляду. Іншого
житла сім'я відповідача не має, крім
того, кімнати АДРЕСА_1 в гуртожитку не
має, оскільки у 2012 році кімната набула
статусу квартири з АДРЕСА_1 . В іншій
частині позову відмовлено.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами , які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Суд першої інстанції , задовольняючи
позовні вимоги про визнання осіб
такими, що втратили право користування,
виходив із того, що відповідач не
проживає більше шести місяців без
поважних причин у спірному приміщенні,
а саме в кімнаті АДРЕСА_1.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи і не
ґрунтується на вимогах закону.

Як видно з матеріалів справи, рішенням
адміністрації Обухівського РВУ ЖКГ
ОСОБА_5 27 листопада 2002 року виданий
ордер № 34 для прописки в органах
міліції) на кімнату у сімейному
гуртожитку чи в будинку гостинного
типу за адресою:АДРЕСА_1 площею 8,2 кв.м.(
а.с. 24).

Згідно свідоцтву про право власності
на житло від 06 травня 2014 року, витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, ОСОБА_5 та ОСОБА_6є
власниками кімнати АДРЕСА_1 в будинку
АДРЕСА_1 ( а.с. 135, 136, 138). Крім того звертає
увагу, що у витягу із Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від 22
липня 2014 року зазначено ,що ОСОБА_5 є
власником кімнати АДРЕСА_1 (а.с. 136), тоді
як в у витягу Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 26
вересня 2014 року, вже вказано кімната
АДРЕСА_1 (а.с. 138).

Виконкомом Обухівської міської ради
Київської області на виконання рішення
Обухівської міської ради від 23 жовтня
2003 року № 82-10-ХХ1У «Про зміну статусу
будинку АДРЕСА_1» прийнято рішення № 91
від 02 лютого 2012 року «Про упорядкування
нумерації квартир та кімнат гуртожитку
у жилому будинку по АДРЕСА_1».
Відповідно до вказаного рішення
кімната АДРЕСА_1 стала квартирою під
АДРЕСА_1.( а.с. 9-12).

Рішенням Обухівської міської ради
Обухівського району Київської області
від 23 жовтня 2003 року № 82- 10 ХХ1У
змінено правовий статус будинку
АДРЕСА_1 і переведено його із
гуртожитку в житловий будинок із 01
січня 2004 року (а.с.147). На балансі
Обухівської міської ради будинок
перебуває із 01 липня 2001 року ( а.с. 145).

Згідно довідки ТОВ «Міський житловий
центр» від 27 листопада 2013 року № 1366 в
кімнаті АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_5
із 10 грудня 2002 року, неповнолітній
ОСОБА_6 із 09 червня 2008 року ( а.с.19).

За цією ж адресою зареєстрована ОСОБА_2
із 28 жовтня 2003 року (постійно), діти -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 (а.с. 33, 140). Будь-яких
застережень щодо тимчасової
реєстрації, чи реєстрації у гуртожитку
- відсутні.

Згідно довідки ТОВ «Міський житловий
центр» ОСОБА_2 має заборгованість по
квартплаті в сумі 762,12 грн станом на 01
грудня 2013 року ( а.с. 26).

Законності підстав реєстрації та
заселення до спірного житла
відповідача ОСОБА_2 та її неповнолітніх
дітей позивач не заперечує. Відповідач
зареєстрована у спірному жилому
приміщенні із 2000 року (а.с. 33).

Відповідно до актів, складених ТОВ
«Міський житловий центр», ОСОБА_2 не
проживає у кімнаті АДРЕСА_2 з 01 травня
2013 року по 04 листопада 2013 року ( а.с.
13-18).

Разом з тим, як видно Ладижицької
сільської ради Іванківського району
Київської області від 20 листопада 2014
року - ОСОБА_2 із липня 2011 року проживає
без реєстрації в с. Сукачі
Іванківського району Київської
області і доглядає батька ОСОБА_9, який
є інвалідом 1 групи (а.с. 149). Відповідно
до ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин;

За змістом процесуальних норм (ст.ст.3,15
ЦПК України) об'єктом захисту є
порушене, невизнане або оспорюване
право чи цивільний інтерес і саме вони
є підставою для звернення особи за
захистом із застосуванням
відповідного способу захисту.
Аналогічні роз'яснення містить п.11
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про
судове рішення у цивільній справі»,
оскільки правом на звернення до суду за
захистом наділена особа в разі
порушення, невизнання або оспорювання
саме її прав, свобод чи інтересів, а
також у разі звернення до суду органів
та осіб, яким надано право захищати
права, свободи та інтереси інших осіб
або державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК)
України, то суд повинен встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, а
якщо були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
право вибору способу судового захисту
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4
ЦПК України).

При цьому неправильно обраний спосіб
захисту права власності чи іншого
речового права не є підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі, повернення позовної заяви чи
залишення її без руху, а в певних
випадках за таких обставин може бути
відмовлено в позові.

Враховуючи, що відповідно до ст. 60 ЦПК
України, позивач не надав належних і
допустимих доказів щодо порушення його
права, крім того, позивач просив
визнати відповідачів такими, що
втратили користування жилим
приміщенням - ліжком-місцем у кімнаті
АДРЕСА_1, тоді як з матеріалів справи
видно, що ще у 2003 році будинок змінив
свій статус на - житловий будинок і
такої кімнати в будинку немає.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 12 квітня 1985
року № 12 ( із подальшими змінами) «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» у справах про визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК
України), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірної поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк.

Як видно з матеріалів справи,
відповідач останнім часом доглядає
свого хворого батька, оскільки він
потребує постійного догляду, однак
продовжує нести всі обов"язки наймача,
сплачує комунальні послуги,
заборгованість по комунальним
послугам, в кімнаті зберігаються речі
відповідача, остання не втратила
інтересу до спірного житла, іншого
житла не має.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про достатність правових підстав для
визнання відповідача та її
неповнолітніх дітей такими, що понад
шість місяців без поважних причин не
проживають в спірній квартирі, за таких
обставин рішення в цій частині
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в
своїх інтересах та інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 07 березня 2014
року - скасувати в частині задоволення
позову про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням. Ухвалити в цій частині
нове рішення.

В задоволенні позову Обухівської
міської ради Київської області до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, Служба у справах дітей та сім'ї
виконкому Обухівської міської ради, УД
МС Обухівського району РВГУ МВС
України в Київській області про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: