Справа № 307/916/14-ц
Провадження № 2/307/661/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року
м.
Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Розман М.М. , при
секретарі Цех Г.М. , розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду міста Тячів цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з
житлового будинку. Позовні вимоги
мотивує тим, що в 2008 році він придбав
будинок в АДРЕСА_1. В даному будинку він
запропонував проживати своїй сестрі
ОСОБА_2 та її чоловікові ОСОБА_3, які на
той час проживали в Дніпропетровську
та зайнятись туристичним бізнесом. Про
оплату за проживання питання не
розглядалося, було домовлено, що вони
будуть утримувати будинок в належному
стані. Витрати на опалювання,
електроенергію лягають на них. Інші
питання по утриманню будинку не
обговорювалися.

У 2013 році в нього виникли
фінансові проблеми за сімейними
обставинами і він вирішив продати
вищевказаний будинок.

Згідно ст. 821 ЦК України, так як між
ними не було укладено письмового
договору про строк найму житлового
будинку, в такому разі договір
вважається укладеним на п'ять років,
який сплив.

Згідно ст. 882 ЦПК України, де
вказано, що в разі продажу житла, яке
було предметом договору найму, наймач
має переважне перед іншими особами
право на його придбання. Ним було
запропоновано відповідачам придбати
даний будинок, однак вони не дійшли
згоди про суму яку він бажав отримати
за будинок і ціну яку запропонували
вони.

22.08.2013 року він письмово
попередив відповідачів і надав їм
термін для добровільного виселення із
займаного будинку за три місяці до
примусового виселення.

Не бажаючи добровільно звільнити
даний будинок, відповідачі всіляко
відтягують виселення, пишуть скарги в
міліцію, безпідставно не з'являються в
судове засідання, переносять термін
розгляду, чим перешкоджають власнику
майна у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Просить усунути перешкоди з боку
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
будинком в АДРЕСА_1, та постановити
рішення про виселення ОСОБА_2, та
ОСОБА_3, мешканців АДРЕСА_1 з будинку,
який належить йому на праві особистої
приватної власності.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав посилаючись
на викладені в письмовій позовній
заяві обставини і просить позов
задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов не визнали
посилаючись на те, що вони вселилися в
будинок на прохання позивача і за його
згодою, так як він скориставшись
родинними відносинами вирішив
використати їх для того, щоб вони
вселившись в будинок фактично
охороняли його, за свій рахунок провели
відповідну реконструкцію і тривалий
час утримували його в належному стані,
забрали з собою 80-річну матір, чим самим
уникнув матеріальних витрат на
утримання будинку. Наймачами житла
вони не є, оскільки ні усного ні
письмового договору найму з позивачем
не укладали, а тому норми ст.ст. 881, 882 ЦК
України до них не можуть бути
застосовані.

Стверджують, що вони ні раніше ні
зараз жодним чином не перешкоджають
позивачу користуватися його власністю,
однак вважають, що вселивши їх в
будинок він шахрайським шляхом
використав їх, оскільки вони тривалий
час охороняли будинок та вклали свої
заощадження і поточні доходи в цю
нерухомість на його ж прохання. Про
наведене вони повідомили в
правоохоронні органи і їх заяву
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань та на даний час досудове
розслідування ще не завершено. Просять
в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши всі обставини справи,
суд дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що
позивач ОСОБА_1, на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку від
10 січня 2008 року, є власником в цілому
житлового будинку, що розташований
АДРЕСА_1( а.с.5-10).

В даному будинку проживають
відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, що
стверджується довідкою виконкому
Дубівської селищної ради від 20.08.2013
року за №1790(а.с.13), та що визнали в
судовому засіданні сторони і які, як
ствердили в судовому засіданні
відповідачі та не заперечив
представник позивача, здійснили його
капітальний ремонт( а.с. 41-44, 58-76).

Позивач письмово попередив
відповідачів і надав їм термін до 25.07.2013
року для добровільного виселення із
займаного будинку(а.с.11).

Згідно до ст. 41 Конституції України
кожен має право володіти ,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності є
непорушним.

Гарантуючи захист права власності ,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
ст.ст. 16 , 386 , 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути ,
зокрема , житло-житловий будинок ,
садиба , квартира ( ст.ст. 379 , 382 ЦК
України).

Права власника жилого будинку ,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України , які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання , проживання
членів сім'ї , інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав ,
передбачених законом.

Оцінивши в сукупності зібрані по
справі наведені докази, суд вважає, що
оскільки позивач є власником в цілій
частині житлового будинку, що
розташований АДРЕСА_1, то він має право
володіти , користуватися і
розпоряджатися своєю власністю, а
також вимагати усунення будь-яких
порушень його права хоч би ці порушення
і не були поєднані з позбавленням
володіння, а тому його позов слід
задовольнити та усунути перешкоди
ОСОБА_1 у здійсненні права користування
та розпорядження житловим будинком
АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1.

При цьому підстав для застосування до
правовідносин сторін норм ст.ст. 881, 882
ЦК України немає, оскільки факт
укладення договору найму між сторонами
не встановлений.

Заперечення відповідачів проти позову
і їх доводи про те, що вони на прохання
позивача здійснили капітальну
реконструкції будинку, тривалий час
охороняли будинок та вклали свої
заощадження і поточні доходи в цю
нерухомість, а тому вважають такі дії
позивача шахрайськими, суд вважає
безпідставними, оскільки
правомірність набуття права власності
позивачем на житловий будинок АДРЕСА_1,
не оспорюється. Сам факт внесення до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань заяви позивачів ще не є
доказом про винність позивача у
вчиненні будь-якого кримінального
правопорушення. Крім цього, позивачами
не зазначено підстав і не надано жодних
доказів, які б достатньо вказували на
те, що їх діяльність у будинковолодінні
АДРЕСА_1 мала б наслідком створення для
них власності на частину цього будинку.

Судові витрати в частині сплати
судового збору слід покласти на
відповідачів.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 , 11 , 60 , 209 , 213-215 ЦПК
України , ст. 41 Конституції України,
ст.ст. 16 , 379 , 383 , 386 , 391ЦК України , ст. 150
ЖК України , суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні
права користування та розпорядження
житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_2 і ОСОБА_3 з житлового
будинку АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 121 гривню 80 копійок
сплаченого судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі , але не були присутніми
в судовому засідання під час
проголошення рішення суду, протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Головуючий :
М.М.Розман