Справа № 307/1231/14-ц
Провадження № 2/307/779/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
м.
Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі:

головуючого судді Розман М.М.

при секретарі Цех Г.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду міста
Тячів цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного
майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.
Позовні вимоги мотивує тим, що
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2 до 20.07.2009 року і під
час перебування у шлюбі ними
побудовано житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, України і який
належить їм на праві спільної сумісної
власності.

Після розірвання шлюбу ними не було
поділено вказане нерухоме майно і вони
не досягли добровільної згоди про
порядок його використання. Одночасно,
відповідач, без її згоди забрав
(одноосібно став проживати) дане
спільне нерухоме майно, і заявив, що
тільки йому дане майно належить.

З моменту розірвання шлюбу з
відповідачем вона не проживає у
вказаному будинку, так як відповідач
перешкоджає їй у цьому, не впускає в
будинок і заміняє замки вхідних дверей.

В даний час вона проживає в іншому
населеному пункті і не має наміру
зберігати за собою право власності на
дане нерухоме майно, тому що ним
користується інший співвласник -
ОСОБА_3.

Крім того, виділення в натурі її частки
в даному житловому будинку є
неможливим, як і фактичне користування
ним у разі вселення, оскільки житлова
площа будинку становить 22,9 кв.м., що не
дає технічної можливості для розподілу
даного спільного житла на два окремі
приміщення з облаштуванням другого
входу.

Вважає, що відповідно до належної їй
частки в розмірі ? вона на підставі норм
ст.ст. 364, 368, 370 ЦК України має право на
стягнення з відповідача вартості цієї
частки житлового приміщення.

Відповідно до звіту суб'єкта
оцінювальної діяльності вартість
даного нерухомого майна становить
377791.50 гривень, а тому відповідач
зобов'язаний компенсувати їй її частку
в розмірі ? частини, тобто 188895 гривень.

Наведені обставини стосуються також і
земельної ділянки, на якій розташоване
їх спільне домоволодіння, оскільки у
відповідності до ст. 377 ЦК України, до
особи яка набула право власності на
житловий будинок, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі і на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

А тому вважає, що крім розподілу
вказаного вище спільного їхнього
нерухомого майна, підлягає також до
розподілу між ними і земельна ділянка,
на якій розташоване це ж нерухоме
майно. Технічна можливість без
завдання шкоди для неї (даної земельної
ділянки ), при згоді в цьому відповідача
є, виділивши для нього дану земельну
ділянку і зобов'язавши його при цьому
сплатити їй вартість належної у ньому ?
частки даного майна ( цієї ж ділянки).

Вартість даної земельної ділянки
відповідно до звіту суб'єкта оціночної
діяльності становить 168 006.24 гривні. У
зв'язку з цим до стягнення з
відповідача підлягає вартість
вказаної частки в розмірі 84 003.12
гривень.

Оскільки відповідач не бажає
добровільного розподілу у вказаному
вигляді і варіанті, а також у зв'язку з
тим, що йому залишиться домоволодіння в
цілому, то відшкодуванню підлягають і
кошти затрачені нею на виготовлення
технічної і правоустановчої
документації на дане спірне
будинковолодіння в розмір 1 600.01
гривень.

Таким чином, вважає, що відшкодуванню
їй зі сторони відповідача підлягають
кошти в загальній сумі 274 498.93 гривень.

Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2
на її користь грошову компенсацію за
вартість ? частки майна, що є їх
спільною сумісною власністю, а саме
будинку АДРЕСА_1, загальною площею 78,7
кв.м., що буде становити в розмірі 188 895.80
гривень, виділивши йому в натурі і
надати дане будинковолодіння у
приватну власність.

Стягнути з відповідача на її користь як
грошову компенсацію за вартість ?
частки майна, що є їх спільною сумісною
власністю, а саме, земельної ділянки
площею 0.16 га., на якій розташоване
будинковолодіння АДРЕСА_1, що становить
84 003.12 гривні, виділивши йому в натурі і
надати йому дану ж земельну ділянку у
приватну власність. Стягнути з
відповідача на її користь усі судові
витрати.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав повністю
посилаючись на викладені в письмовій
позовній заяві обставини і додатково
пояснив, що позивачка після розірвання
шлюбу проживає в іншій місцевості,
поділ житла технічно неможливий, через
неприязні відносини також є неможливе
спільне користування житлом, а тому
позивачкою вибрано спосіб захисту
своїх майнових прав саме шляхом
отримання компенсації за її частку у
спільному майні.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не
визнали посилаючись на те, що
відповідач таких грошей немає взагалі.
Раніше мав намір отримати кредит і
відшкодувати позивачці її частку,
однак не зійшлися на ціні. В подальшому
пропонував і зараз пропонує позивачці
самій відшкодувати йому його частку і
щоб вона залишилася власником будинку
в цілому, однак вона також на це не
згодна. Крім цього, він жодним чином не
перешкоджає позивачці користуватися
цим майном. Що стосується
відшкодування вартості половини
земельної ділянки, на якій
розташований будинок, то стверджує, що
дана земельна ділянка поки що не
приватизована і належить органу
місцевого самоврядування, а тому не
може відшкодовуватися її вартість.
Просять в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши всі обставини справи, суд
дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в
зареєстрованому шлюбі і перебуваючи у
шлюбі набули право власності на
нерухоме майно:житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1, загальною площею 78.7 кв.м.,
житловою площею 22.9 м.кв., на дві житлові
кімнати. Будинок зареєстрований за
сторонами на праві спільної часткової
власності- по 12 частині за кожним(а.с.5-12,
33-45).

Загальна вартість домоволодіння
АДРЕСА_1, згідно звіту про незалежну
оцінку, становить 377791.50 гривень( а.с.48-63),
яку не заперечили в судовому засіданні
відповідач і його представник.

Будинок розташований на земельній
ділянці площею 0.16 га.( а.с.13, 14), даних про
приватизацію якої немає і загальна
вартість якої, згідно звіту про
експертну грошову оцінку земельної
ділянки, становить 168006.24 гривень(
а.с.72-83).

Інших належних і допустимих доказів
сторонами не наведено.

Згідно до ст.ст. 10 , 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб , поданих відповідно до цього
Кодексу , в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб , які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини , на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень ,
крім випадків , встановлених цим
Кодексом.

Докази , згідно до ст.ст. 58 , 59 цього
Кодексу , повинні бути належними і
допустимими.

Згідно до ст. 68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпорядження
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності , після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

За змістом ст.ст.69-71 СК України дружина
і чоловік мають право на поділ майна ,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності та у разі поділу
цього майна , частки майна дружини та
чоловіка є рівними , якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором. Майно , що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя , ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна , спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини ,
чоловіка , дітей та інші обставини , що
мають істотне значення.

Крім того, згідно ст. 370 ЦК України,
співвласники мають право на виділ у
натурі частини майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
кожному із співвласників у праві
спільної сумісної власності є рівними ,
як інше не встановлено домовленістю
між ними, законом або рішенням суду.
Виділ частки із майна є у спільній
сумісній власності, здійснюється у
порядку, встановленому ст. 364 ЦК
України, у відповідності до якої якщо
виділ у натурі із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим, співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

А згідно до ст. 377 ЦК України, до особи,
яка придбала житловий будинок,
переходить право власності, право
користування на земельну ділянку, на
якій вони розміщені, без зміни її
цільового призначення в обсязі і на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Як встановлено в судовому засіданні,
належний сторонам житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, є загальною
площею 78.7 кв.м., житловою площею 22.9 м.кв.,
на дві житлові кімнати та належить
сторонам на праві спільної часткової
власності- по 12 частині за кожним без
виділення часток в натурі. Дані щодо
неможливості реального поділу між
сторонами даного будинку в матеріалах
справи відсутні і такий факт
позивачкою і її представником не
доведений.

Не є доведеним також факт неможливості
позивачкою здійснювати належне їй
право щодо володіння, користування і
розпорядження цим нерухомим майном.

За наведених обставин, суд вважає, що
вимоги позивачки про поділ спільного
майна у вибраний нею спосіб шляхом
визнання за відповідачем права
власності на все майно із стягненням на
її користь з відповідача її частки у
житловому приміщенні при фактичній
відмові відповідача від набуття у
власність цього майна через
відсутність коштів, до задоволення не
підлягають.

Що стосується відшкодування вартості
половини земельної ділянки, на якій
розташований належний сторонам
житловий будинок, то за відсутності
даних про її приватизацію, ця земельна
ділянка не може бути об'єктом поділу
між сторонами по запропонованому
позивачкою варіанту і на неї не може
визнаватися право власності в судовому
порядку, оскільки така передача у
власність здійснюється органом
місцевого самоврядування у
встановленому земельним
законодавством порядку, а тому в позові
в цій частині слід також відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові
витрати слід покласти на позивачку.

Керуючись ст.ст. 4 , 10 ,11 , 60 , 61 , 209 , 213-215 ,
ЦПК України , на підставі ст.ст. 69-71 СК
України , ст.ст. 364, 370, 377 ЦК України, суд ,

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
шляхом стягнення вартості часток у
житловому приміщенні та земельній
ділянці відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Тячівський райсуд
протягом десяти днів з дня його
проголошення , а особами , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення ,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий:
М.М.Розман