Провадження №2/485/801/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області у
складі: головуючого судді - Лисенко М.Є.,

при секретарі - Бондаренко С.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

з участю відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №1 м. Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

08 жовтня 2014 року ОСОБА_1,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
про стягнення боргу. В заяві послалася
на таке. Що позичальник у грудні 2013 року
за договором позики взяв у неї в борг
70800 (сімдесят тисяч вісімсот) гривень,
які зобов'язався повернути до 15 вересня
2014 року.

У зв'язку з тим, що строки
повернення боргу пройшли, а відповідач
не розрахувався, позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_3, 70800 гривень позики,
та понесені судові витрати за розгляд
справи в суді.

У судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримала в повному обсязі. Суду
пояснили, оскільки відповідач не
дотримався терміну повернення позики
та добровільно не бажає повертати.
Просить постановити рішення про
стягнення суми позики та понесені
судові витрати

Відповідач судове засідання не
з'явився, але надіслав письмову заяву.
Позовні вимоги позивача визнав
повністю. На теперішній час не може
бути присутнім в судді, оскільки
знаходиться за межами району на
заробітках.

Перевіривши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
суд, прийшов до наступного.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей. Недодержання
сторонами обов'язкової письмової форми
договору позики не є наслідком його
недійсності.

Статтею 1047 ч.2 ЦК України передбачено,
що на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом установлено,
підтверджується наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, що відповідач ОСОБА_3, 04
грудня 2013 року за договором позики,
який укладений в письмовій формі
отримав від позивача ОСОБА_1, в борг 70800
(сімдесят тисяч вісімсот) гривень, які
зобов'язався повернути до 15 вересня 2014
року. Про що свідчить її розписка, але
до цього часу так і не
розрахувалася.(а.с.6).

Зазначені обставини підтвердив
сам відповідач в своїй заяві на адресу
суду від 21 листопада 2014 року. Та
надіславши копію паспорта, довідку про
присвоєння ідентифікаційного коду.
(а.с.34-37).

Як вбачається з ксерокопії
паспорту відповідача ОСОБА_3, останній
23 вересня 2014 року знятий з реєстрації
за місцем проживання АДРЕСА_1.

За положенням ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику грошові кошти у
такій самій сумі у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Суд вважає, що між сторонами мають
місце правовідносини, що виникли з
цивільно-правового зобов'язання
повернення грошових коштів за
договором позики. Згідно ст.625 ч.1 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
За його прострочення, на вимогу
кредитора, боржник зобов'язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідачем допущено порушення
майнових прав позивача, тому звернення
до суду є обґрунтованим, а позовні
вимоги підлягають задоволенню у
заявленому розмірі на підставі ст.ст.
625,1048,1049,1050 ЦК України.

Суд стягує з відповідача на
користь позивача 70800 (сімдесят тисяч
вісімсот) гривень основного боргу
позики.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 та 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, є витратами,
пов'язаними з розглядом справи.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтвердженні судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи
позивач 23 вересня 2014 року уклала
договір № 27 про надання правової
допомоги з адвокатом ОСОБА_2, для
подання позовної заяви в суд та участі
при розгляді справи в суді. Та згідно
квитанції № 21 від 23.09.2014 року оплатила
їй послуги в сумі 1000 грн,.(а.с.7-9,27)

Крім того позивачем сплачений
судовий збір в сумі 829,80 грн, та 50
гривень за оголошення в газеті "Рідне
Прибужжя" про виклик відповідача до
суду. Після чого останній 21 листопада
2014 року повідомив суд про розгляд
справи в суді у його відсутність.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
суд стягує з відповідача на користь
позивача 1871 гривень судових витрат.

Керуючись ст. ст. 10,11,57,60,208,209,213 - 215,218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, (іден.
Номер НОМЕР_1) уродженця с. Павлівка
Снігурівського району Миколаївської
області на користь ОСОБА_1 - 70800
(сімдесят тисяч вісімсот) гривень,
основного боргу, 829,80 грн. судового
збору, 50 гривень за оголошення в газеті
та 1000 грн. за надання правової допомоги
а всього 72679,80 грн, (сімдесят дві тисячі
шістсот сімдесят дев"ять) гривень 80
коп.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі протягом 10-ти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги. Особи
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ