Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3001/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Адаменко І. М.
Доповідач Суровицька Л. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.12.2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області в складі :

головуючої судді: Суровицької
Л.В.,

суддів: Авраменко Т.М.,
Кіселика С.А.,

при секретарі: Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 20 жовтня
2014 року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Заслухавши доповідача,
пояснення осіб, які прибули в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - Банк)
звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Банк зазначав, що відповідно до
укладеного договору від 16 лютого 2006
року ОСОБА_2 отримала кредит у сумі 5 000
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою,
складає між нею та Банком кредитний
договір.

В порушення умов договору щодо
повернення кредиту, відповідач свої
зобов'язання належним чином не
виконала і станом на 14.10.2013 року має
заборгованість в сумі 29 570 грн.91 коп.,
яка складається із: заборгованості за
кредитом в сумі - 3 837 грн.37 коп., 23 849 грн.21
коп. - заборгованості по процентам за
користування кредитом, а також штрафів
відповідно до пункту 5.3 Умов та правил
надання банківських послуг, штраф
(фіксована частина) - 500 грн., 1384 грн.33
коп. - штраф (процентна складова).

Банк просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь вказану
заборгованість за кредитним договором
та понесені ним судові витрати по
справі (а.с.2-3).

Рішенням Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 20 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено. Суд
прийшов до висновку, що укладений між
сторонами кредит є споживчим і Банк
пропустив строк позовної давності
(а.с.217-220).

В апеляційній скарзі Банк
просить рішення суду першої інстанції
скасувати з підстав порушення норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі
(а.с.228-232).

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник Банку підтримав
доводи апеляційної скарги, а
представник ОСОБА_2 заперечив проти них
і просив залишити рішення суду без
змін.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає із наступних підстав.

Судом встановлено, що 16 лютого 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, який
складається із заяви останньої, Умов і
правил надання банківських послуг та
Тарифів банку. За цим договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» надало відповідачці на
дві платіжні картки № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_2 грошові кошти у вигляді
кредитного ліміту, сума якого в 5
тис.грн. на кожній картці, зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 48 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом із кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Підставою позову банку є
невиконання відповідачем умов
кредитного договору щодо погашення
кредитної заборгованості по платіжній
картці № НОМЕР_2.

Згідно зі змістом заяви клієнта
від 16 лютого 2006 року та пункту 2 розділу
І Умов і правил надання банківських
послуг строк дії кредитного ліміту
відповідає строку дії картки. При
цьому кредитним лімітом (кредитом,
кредитною лінією) є розмір грошових
коштів, наданих банком клієнту на
строк, визначений у договорі, на умовах
платності та зворотності (повернення).
Порядок погашення заборгованості
визначено щомісячними платежами у
розмірі 7 % від суми заборгованості.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4
розділу ІІ Умов і правил надання
банківських послуг строк дії картки
вказано на лицьовій стороні картки
(місяць і рік) і вона дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця. Строк погашення процентів за
кредитом визначено щомісячними
платежами, а строк погашення кредиту в
повному обсязі визначено останнім днем
місяця, вказаного на картці (поле MONTH).

Із заяви від 16 лютого 2006 року, яка
є невід'ємною частиною договору,
укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» і
ОСОБА_2, вбачається, що строк дії картки,
виданої останній, становить два роки
(а.с.7).

Останній платіж щодо погашення
кредиту, як пояснив представник
позивача в судовому засіданні
апеляційної інстанції, ОСОБА_2
здійснила 12 січня 2007 року в сумі 350 грн.,
а строк дії платіжної картки
закінчився у лютому 2008 року.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось
до суду з позовною заявою про захист
свого порушеного права у листопаді 2013
року (а.с.2).

Докази того, що після закінчення
строку дії платіжної картки боржником
була отримана нова картка, в матеріалах
справи відсутні.

Та обставина, що нова платіжна
картка відповідачці не видавалась,
представником позивача не
заперечується.

Позивач не обґрунтував свою
позицію щодо дотримання ним строку
позовної давності та не зазначив
обставин, які заважали йому звернутися
до суду з відповідним позовом після
закінчення строку дії картки або з
моменту припинення виконання
боржником зобов'язання по погашенню
кредиту.

Відповідач просила застосувати
позовну давність (а.с. 183).

Ухвалюючи рішення про відмову в
позові, суд першої інстанції виходив із
того, що позивач пропустив позовну
давність, встановлену ст. 257 ЦК України.

Висновок суду ґрунтується на законі та
відповідає фактичним обставинам
справи.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, частина друга статті
258 ЦК України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частина
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення в зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу (правова позиція, викладена в
постанові Верховного Суду України від
06 листопада 2013 року у справі №6-116 цс 13).

За договором про надання банківських
послуг (при отриманні позичальником
кредиту у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку),
яким установлено не тільки щомісячні
платежі погашення кредиту, а й кінцевий
строк повного погашення кредиту,
перебіг трирічного строку позовної
давності (стаття 257 ЦК України) стосовно
щомісячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту, в повному обсязі -
не після закінчення строку дії
договору, а після закінчення кінцевого
строку повного погашення кредиту
(статті 261 ЦК України).

Така правова позиція, яка відповідно
до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для
всіх судів України, викладена в
постановах Верховного Суду України від
19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 17
вересня 2014 року у справі № 6-95цс14, від 1
жовтня 2014 року у справі № 6-134цс14 та від
22 жовтня 2014 року у справі № 6-127цс14.

Доводи апеляційної скарги про
те, що строк дії картки не припиняє
строку дії договору і відповідно до
п.9.12 Умов та правил надання банківських
послуг договір, укладений з ОСОБА_2
автоматично пролонговано на той самий
строк і тому строк позовної давності
не є пропущеним, вимоги банку щодо
стягнення кредиту та процентів за
користування коштами підлягає
задоволенню в межах трьох років, що
передували зверненню до суду, є
безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на законі.

Автоматичне неодноразове
продовження дії картки не змінює
терміну виконання кредитного
зобов'язання, отже продовження дії
картки для настання кінцевого терміну
повернення заборгованості значення не
має.

Подальше продовження дії картки
є способом виконання зобов'язання щодо
повернення простроченого кредиту,
процентів і неустойки.

Також такими, що не
ґрунтуються на законі, є доводи
апеляційної скарги про те, що
підлягають задоволенню вимоги банку
про стягнення неустойки в межах
річного строку до звернення до суду.

Відповідно до статті 266 ЦК
України зі спливом позовної давності
до основної вимоги ввжається, що
позовна давність спливла і до
додаткової вимоги (стягненя неустойки
тощо).

Суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, тому відповідно
до ст.308 ЦПК України апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишається без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307,
ст.ст.308,313,315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 20 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: