Справа №484/3918/14-ц 03.12.2014 03.12.2014
Провадження 22ц-784/3135/14 Суддя
першої інстанції: Максютенко О.А.
Суддя доповідач апеляційного суду:
УХВАЛА

Іменем
України

3 грудня 2014 року м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Шпонарською О.Ю.,

за участю: представника позивачки
ОСОБА_1 та представника відповідача
Драндалуша Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_3

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 15 жовтня 2014 року по справі
за позовом

ОСОБА_3

до

Комунального підприємства
«Первомайський міський водоканал», за
участю третьої особи Управління
пенсійного фонду України в м.
Первомайську Миколаївської області

про стягнення матеріальної та
моральної шкоди

УСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовною заявою
до Комунального підприємства (далі -
КП) «Первомайський міський водоканал»
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 17
жовтня 2002 року вона працює у
відповідача охоронцем, а з 2004 року
отримує пенсію. В серпні 2014 року вона
звернулась до УПФУ в м. Первомайську
Миколаївської області із заявою про
перерахунок пенсії, проте їй було
відмовлено в зв'язку з тим, що від
роботодавця в пенсійний фонд не
здійснювались соціальні внески.
Посилаючись на викладе, позивачка
просила стягнути з відповідача
завдану їй матеріальну шкоду в
розмірі неотриманої надбавки до
пенсії та 2000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 15 жовтня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка
просить вказане рішення суду
скасувати, а по справі ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на те, що районний суд не
застосував норми матеріального
права, які підлягали застосуванню.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, дослідивши письмові докази
по справі, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів
справи і таке встановлено судом,
позивачка працює в КП «Первомайський
міський водоканал» з 17 жовтня 2002
року на посаді охоронця (а.с. 8).

З 16 листопада 2004 року позивачці
призначено пенсію за віком. Після
чого остання продовжувала працювати
та відповідно до наказу № 55 від 14
серпня 2014 року була звільнена з
займаної посади (а.с.8).

Оскільки після призначення пенсії
позивачка працювала на підприємстві
більше ніж три роки, вона звернулась
до Управління Пенсійного фонду
України в м. Первомайську з заявою
про здійснення їй перерахунку
пенсії.

Проте, як вбачається з листа
Управління Пенсійного фонду України
в м. Первомайську від 4 вересня 2014
року не весь стаж роботи позивачки
після призначення пенсії було
включено до перерахунку, оскільки
підприємством, відповідачем по
справі, за періоди з 1 березня по 30
листопада 2004 року та з 1 січня 2006 року
по 18 серпня 2014 року не були сплачені
за вказаний період страхові внески
до Пенсійного фонду України (а.с. 9).

З урахуванням вказаних обставин,
районний суд вірно визначив характер
спірних правовідносин та зазначив,
що відповідно до ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
страхування» (далі - Закон)
роботодавець (страхувальник)
зобов'язаний сплачувати страхові
внески , в тому числі внески на
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, шляхом
перерахування безготівкових сум з їх
банківських рахунків у визначений
строк.

Нормами вказаного Закону передбачено
наслідки порушення вказаних
обов'язків, які полягають в
застосуванні до страхувальника
санкцій встановлених Законом, а
також наслідки встановлені ст. 106
Закону.

Відповідно до прав та обов'язків
застрахованої особи, встановлених ст.
16 Закону, вона наділена правом
вимоги від страхувальника сплати
страхових внесків, у тому числі в
судовому порядку.

В зв'язку з цим суд також вірно
вказав, що до встановлених спірних
правовідносин, не підлягають
застосуванню положення ст. 1166 ЦК
України на яку посилається позивач,
оскільки вказані норми регулюють
деліктні правовідносини.

Також не підлягає застосуванню
положення ст. 237-1 КЗоТ України. Так,
положеннями вказаної статті
встановлено відповідальність
роботодавця щодо відшкодування
моральної шкоди , в разі порушення
трудових прав працівника, проте на
порушення саме трудових прав
позивачка не посилається. Нормами
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування» відшкодування моральної
шкоди при наведених обставинах не
передбачено.

Враховуючи наведене, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення районного суду,
колегія суддів, дійшла висновку, що
воно відповідає нормам матеріального
та процесуального права, а тому
відсутні підставі для його зміни чи
скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 15 жовтня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: