22-ц/773/1726/14 Головуючий у 1 інстанції:
Олексюк А.В. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Осіпука В. В.,

при секретарі - Лимар Р. С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників відповідача -
Публічного акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів" -
Кравчука Р. С., Веремчука В. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Публічного акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ізолфа Україна" про
визнання правочинів недійсними за
апеляційною скаргою відповідача
Публічного акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів" на
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

16 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів"
(далі по тексту - ПАТ АКБ "Львів"),
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ізолфа Україна" (далі
по тексту - ТзОВ "Ізолфа Україна") про
визнання правочинів недійсними.

Вимоги мотивовані тим, що з 29.01.1994 року
перебуває у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3

13.09.2010 року між ПАТ АКБ "Львів", ТзОВ
"Ізолфа Україна" та ОСОБА_3 було
укладено договір поруки, згідно якого
ОСОБА_3 поручився перед ПАТ АКБ "Львів"
відповідати за зобов'язаннями ТзОВ
"Ізолфа Україна" в повному обсязі за
своєчасне виконання боржником його
зобов'язань за кредитним договором № 41
від 13.09.2010 р., за умовами якого кредитор
надав боржнику кредит в розмірі 450000,00
євро, який останній зобов'язувався
повністю повернути не пізніше 12.09.2011 р.,
сплатити проценти, штрафні санкції
(штраф, пеня), дотримуватися графіку
часткового погашення кредиту за
строками та термінами та виконати інші
обов'язки, обумовлені умовами
кредитного договору та додатковими
угодами до нього, якщо такі є чи будуть
укладені у майбутньому. Крім того,
13.09.2010 року між ПАТ АКБ "Львів" та ТзОВ
"Ізолфа Україна" було укладено
кредитний договір № 42, згідно якого
банк надав останньому кредит в розмірі
950000,00 євро, який боржник зобов'язувався
повністю повернути до 11.09.2015 року,
сплатити проценти, штрафні санкції
(штраф, пеня), дотримуватися графіку
часткового погашення кредиту за
строками та термінами та виконати інші
обов'язки, обумовлені умовами
кредитного договору та додатковими
угодами до нього, якщо такі є чи будуть
укладені у майбутньому.

Вказувала, що вона як дружина
поручителя ОСОБА_3 не заперечувала щодо
укладення згаданого договору поруки,
що підтверджується відповідним
записом в договорі.

У грудні 2012 року їй стало відомо, що до
даного договору поруки було укладено
додатки № 1 від 24.06.2011 року та № 2 від
12.04.2012 року, які суттєво збільшують
обсяг відповідальності за договором
поруки. Крім того, звернула увагу, що в
даних додатках містяться записи згідно
яких, вона як дружина поручителя не
заперечувала проти їх укладення.

Проте вона, як дружина поручителя, не
надавала згоди на укладення ОСОБА_3
вищевказаних додатків, а підписи на
даних документах не її.

Позивач просила визнати недійсними
додаток № 1 від 24.06.2011 року до договору
поруки від 13.09.2010 року, додаток № 2 від
12.04.2012 року до договору поруки від 13.09.2010
року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 жовтня 2014 року
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ПАТ АКБ "Львів"
подав апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення суду скасувати у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального і процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представники
відповідача ПАТ АКБ "Львів" Кравчук Р.
С., Веремчук В. В. підтримали апеляційну
скаргу та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача
ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 апеляційну
скаргу не визнали та просили її
відхилити.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
відповідача слід задовольнити, а
рішення суду першої інстанції
скасувати з ухваленням нового рішення
з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про визнання недійсними додатку № 1
від 24.06.2011 року та додатку № 2 від 12.04.2012
року до договору поруки від 13.09.2010 року,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач ОСОБА_3 перебуваючи в
зареєстрованому шлюбі з позивачем, на
власний розсуд, без її згоди набув
зобов'язань за оспорюваними
правочинами, які не відносяться до
дрібних побутових, а також, що позивач
не підписувала згадані додатки до
договору поруки, що є підставою для
визнання їх недійсними.

Однак з такими висновками суду
погодитись не можна.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_1 з 29.01.1994 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_3 (а.с. 4).

13.09.2010 року між ПАТ АКБ "Львів" та ТзОВ
"Ізолфа Україна" було укладено
кредитний договір № 41, за умовами
якого кредитор надав боржнику кредит в
розмірі 450000,00 євро, який останній
зобов'язувався повністю повернути не
пізніше 12.09.2011 року, сплатити проценти,
штрафні санкції (штраф, пеня),
дотримуватися графіку часткового
погашення кредиту за строками та
термінами та виконати інші обов'язки,
обумовлені умовами кредитного
договору та додатковими угодами до
нього, якщо такі є чи будуть укладені у
майбутньому (а.с. 67-74).

Крім того, 13.09.2010 року між ПАТ АКБ "Львів"
та ТзОВ "Ізолфа Україна" було укладено
кредитний договір № 42, згідно якого
банк надав останньому кредит в розмірі
950000,00 євро, який боржник зобов'язувався
повністю повернути до 11.09.2015 року,
сплатити проценти, штрафні санкції
(штраф, пеня), дотримуватися графіку
часткового погашення кредиту за
строками та термінами та виконати інші
обов'язки, обумовлені умовами
кредитного договору та додатковими
угодами до нього, якщо такі є чи будуть
укладені у майбутньому (а.с. 80-87).

13.09.2010 року з метою забезпечення
виконання зобов'язань ТзОВ "Ізолфа
Україна" перед банком, між ПАТ АКБ
"Львів", ТзОВ "Ізолфа Україна" та ОСОБА_3
було укладено договір поруки, згідно
якого ОСОБА_3 поручився перед ПАТ АКБ
"Львів" відповідати за зобов'язаннями
ТзОВ "Ізолфа Україна" в повному обсязі
за своєчасне виконання боржником його
зобов'язань за кредитними договорами №
41 та № 42 від 13.09.2010 року (а.с. 5-8).

24 червня 2011 року між ПАТ АКБ «Львів»,
ТзОВ «Ізолфа Україна» та ОСОБА_3 до
даного договору поруки було укладено
додаток № 1, а 12 квітня 2012 року - додаток
№ 2 (а.с. 9-10, 11). На обох додатках до
договору поруки після підписів
кредитора, позичальника та поручителя
є відмітка про те, що ОСОБА_1
ознайомлена зі всіма умовами цього
додатку та не заперечує проти його
укладення (а.с. 10,11).

Згідно висновку експерта № 609 від 30.07.2014
року, підпис, який знаходиться в графі
"ОСОБА_1 " у додатку № 1 до Договору
поруки від 13.09.2010 року від 24.06.2011 року,
укладеного між ПАТ АКБ "Львів", ТзОВ
"Ізолфа Україна" та ОСОБА_3 - виконано не
ОСОБА_1, а іншою особою. Підпис, який
знаходиться в графі "ОСОБА_1 " у додатку
№ 2 до Договору поруки від 13.09.2010 року
від 12.04.2012 року, укладеного між ПАТ АКБ
"Львів", ТзОВ "Ізолфа Україна" та ОСОБА_3 -
виконано не ОСОБА_1, а іншою особою (а.с.
144-150).

Згідно ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Договір є двостороннім,
якщо правами та обов'язками наділені
обидві сторони договору. До договорів,
що укладаються більш як двома
сторонами (багатосторонні договори),
застосовуються загальні положення про
договір, якщо це не суперечить
багатосторонньому характеру цих
договорів.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

За змістом цієї норми порука є
угодою щодо прийняття перед третьою
особою на себе обов'язку поручитися
перед кредитором за виконання
боржником свого зобов'язання та нести
відповідальність за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання
боржником шляхом відшкодування у
грошовій формі того, що не було
виконане боржником.

Отже, порука є способом
забезпечення виконання зобов'язання, а
не угодою щодо розпорядження майном,
належним поручителю; договір поруки не
створює обов'язків для будь-яких інших
осіб, крім сторін за договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України
укладений одним з подружжя договір
створює обов'язки для другого з
подружжя лише в тому разі, якщо договір
укладено в інтересах сім'ї, а майно,
одержане за цим договором, використане
для задоволення потреб сім'ї.

Укладення згаданих додатків до
договору поруки жодним чином не
порушує прав третьої особи, оскільки
необхідності отримання згоди від
дружини поручителя на їх вчинення
чинним законодавством не передбачено.

У зв'язку з наведеним відсутні підстави
застосовувати до правовідносин, що
витікають з договору поруки, ст. 65 СК
України.

Таким чином, доводи позивача
ОСОБА_1, що укладені додатки № 1 від
24.06.2011 року та № 2 від 12.04.2012 року до
договору поруки між ПАТ АКБ "Львів",
ТзОВ "Ізолфа Україна" та ОСОБА_3 не
відповідають вимогам ст. 203 ЦПК України,
оскільки укладені за відсутності її
згоди як другого з подружжя на їх
укладення і наявністю не її підпису на
них, що суперечить нормам СК України, а
отже, є недійсними відповідно до ч.1
ст.215 ЦК України, безпідставні.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції дійшов необґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1

На підставі наведеного колегія суддів
приходить до висновку, що у зв'язку з
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального
права, оскаржуване рішення суду
підлягає відповідно до положень ст. 309
ЦПК України скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Публічного акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів"
задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 10 жовтня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Публічного
акціонерного товариства
Акціонерно-Комерційний банк "Львів",
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Ізолфа Україна" про
визнання правочинів недійсними
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: