ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Фастівський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді - Соловей Г.В.,

з участю секретаря - Момот Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Фастів Київської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання майна особистою
приватною власністю дружини,-

В С Т А Н О В И В:

П озивач звернувся до суду з
позовом про визнання майна особистою
приватною власністю дружини
посилаючись на те, що 27 березня 1996 року
між нею та відповідачем було укладено
шлюб. До укладення шлюбу позивачка
побудувала житловий будинок але
зареєструвала лише в 1997 році і
формально даний житловий будинок
рахується спільною сумісною власністю
подружжя хоча побудований за кошти
позивача. На даний час шлюб розірвано.
Відповідач зареєстрований в даному
будинку але з 2011 року не проживає і
вважає, що має право на його частину.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала і надала
пояснення аналогічним викладеним в
позовній заяві. Просить суд позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечував і суду
пояснив, що дійсно на момент реєстрації
шлюбу житловий будинок був побудований
але він допомогав здійснювати
внутрішні роботи і приймав участь в
будівництві прибудинкових споруд.

Заслухавши учасників судового
процесу, свідків, дослідивши наявні в
матеріалах справи докази у їх
сукупності, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з 27
березня 1996 року (а.с.10). Рішенням
Фастівського міськрайонного суду
Київської області від 11 березня 2013
року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
розірвано (а.с.17).

За період перебування сторін у
шлюбі, а саме: 19 березня 1997 року за
позивачем було зареєстровано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право
власності на житловий будинок виданого
виконкомом Кищенської сільської ради
від 19.03.1997 року (а.с.8,45).

Відповідно до ч.3 ст.57 СК України,
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Така позиція у п. п. 23,24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», визначено, що не належить до
спільної сумісної власності майно
одного з подружжя, набуте особою до
шлюбу; набуте за час шлюбу, за кошти, які
належали одному з подружжя особисто;
речі індивідуального користування, в
тому числі коштовності.

Як вбачається з матералів справи
рішенням Пилипівської сільської ради
народних депутатів №3 від 30 квітня 1993
року "Про дозвіл будівництва
індивідуального житлового будинку"
надано дозвіл ОСОБА_3 - позивачці по
справі, на будівництво індивідуального
житлового будинку в АДРЕСА_1.

Відповідно до договору
купівлі-продажу від 14.09.1991 року, який
посвідчено державним нотаріусом
Миронівської нотаріальної контори, та
зареєстровано в реєстрі за №1691 ОСОБА_3
продала житловий будинок з надвірними
будівлями в м.Миронівка Київської
області, який належав їй на підставі
договору дарування від 13.10.1998 року.
Продаж будинку відбулася за ціною 9413
карбованців (а.с.15,16).

Відповідно до оціночного Акту
житловий будинок в АДРЕСА_1 побудовано
в 1994 році (а.с.46-49). Даний факт
підтверджено показами свідків.
Відповідач не заперечує, що на момент
реєстрації шлюбу спірний будинок уже
був побудований але ним стверджується,
що він допомогав при здійсненні
внутрішніх робіт будинку. Дані факти не
знайшли своє підтвердження належними
доказами.

Згідно з вимогами ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що житловий
будинок АДРЕСА_1 був побудований до
реєстрації шлюбу між сторонами та за
кошти позивача, а тому є особистою
приватною власністю ОСОБА_1

Керуючись ст.ст.3,10,11,60,61,88,212,215,218
ЦПК України, на підставі ст.57 СК
України, ст.ст.15,16,316,317,321 ЦК України,
суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1
особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Фастівський міськрайонний суд шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

СУДДЯ
Г.В.Соловей