АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5762/14
Справа № 646/3534/14-ц
Категорія: про відшкодування
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

за участі секретаря -
Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07 липня 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року позивач - ОСОБА_2
звернулася до суду з вказаним позовом
в якому, зазначила, що 26.04.2013 року на
площі Свободи в м. Харкові сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «КІА РІСАNТО», державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_1,
під керуванням водія ОСОБА_2, та
автомобіля ВАЗ, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_4 В
результаті ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського районного
суду м. Харкова від 10.06.2013 року на ОСОБА_4
було накладено адміністративне
стягнення за ст. 124 КУоАП у вигляді
штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до звіту про оцінку
колісного транспортного засобу № 05/11/13
матеріальна шкода, завдана позивачу,
складає 8328,58 гривень. Вартість
виконання робіт по оцінці автомобіля
складає 500,00 гривень.

Крім того, позивач зазначила, що
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди їй також завдано моральну
шкоду, оскільки було порушено
нормальний спосіб її життя та життя її
родини, вона зазнала душевних
страждань.

Посилаючись на викладені
обставини, ОСОБА_2 просила суд стягнути
з ОСОБА_4 на її користь матеріальну
шкоду у розмірі 8828,58 гривень та
моральну шкоду у розмірі 5000,00 гривень,
заподіяної внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідач та його представник
позов не визнали та посилаючись на його
необґрунтованість та безпідставність
просили суд відмовити в його
задоволенні.

Рішенням Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07 липня 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким у задовольни позовні
вимоги у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає що скарга задоволенню не
підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
не булу надано належних та допустимих
доказів на підтвердження заявлених
позовних вимог.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК).

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа
зазнала у зв'язку зі знищенням або
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Так, згідно ст. 3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та (або) майну потерпілих
внаслідок ДТП та захисту майнових
інтересів страхувальників. У п. 22.1 ст. 22
цього Закону встановлено правило,
згідно з яким при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна в результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи, а у ст. 33 -
зобов'язання учасника ДТП повідомити
страховика про ДТП.

Відповідно до положень ст. ст. 29, 30 цього
Закону у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати, пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням зносу, а якщо транспортний
засіб вважається фізично знищеним і
його ремонт є технічно неможливим чи
економічно необґрунтованим,
відшкодування шкоди виплачується у
розмірі, який відповідає вартості
транспортного засобу до
дорожньо-транспортної пригоди та
витратам по евакуації транспортного
засобу з місця дорожньо-транспортної
пригоди. Право на залишки
транспортного засобу отримує
страховик чи МТСБУ.

Судовим розглядом встановлено, що
26.04.2013 року на площі Свободи в м. Харкові
сталася дорожньо-транспортна пригода
за участю автомобіля «КІА РІСАNТО»,
державний реєстраційний номерний знак
НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, та
автомобіля ВАЗ, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_4 В
результаті ДТП автомобілі отримали
механічні пошкодження.

Постановою Дзержинського
районного суду м. Харкова від 10.06.2013
року на ОСОБА_4 було накладено
адміністративне стягнення за ст. 124
КУоАП у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.,
(а.с.4), що підтверджує вину відповідача
у даній дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до звіту про оцінку
колісного транспортного засобу № 05/11/13
матеріальна шкода, завдана позивачу,
складає 8328,58 гривень. Вартість
виконання робіт по оцінці автомобіля
складає 500,00 гривень.

Відшкодування шкоди, завданої
джерелом підвищеної небезпеки
передбачено ст.1187 ЦК України.
Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснила діяльність, що
є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкода була завдана
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого, що випливає з положень ч.5
ст.1187 ЦК України.

Матеріалами справи підтверджується,
що саме порушення водієм ОСОБА_4 правил
безпеки руху при експлуатації
автомобіля ВАЗ, державний
реєстраційний номерний знак НОМЕР_2,
призвели до дорожньо-транспортної
пригоди, в результаті якої позивачу
було заподіяно шкоду.

Способи відшкодування шкоди,
завданої майну потерпілого визначені
ст.1192 ЦК України.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» у разі
невиконання особою, відповідальність
якої застрахована, обов'язку
письмового надання страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності (у передбачених
випадках - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, шкода
відшкодовується завдавачем шкоди.

В судовому засіданні суду
апеляційної інстанції представник
відповідача пояснила, що відповідно до
умов полісу № АЕ від 23.04.2013 року
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, ОСОБА_4 своєчасно повідомив
страховика - Страхову компанію «Наста»
щодо ДТП, однак сума страхового
відшкодування потерпілому - позивачу
по справі не була виплачена у зв'язку з
тим, що саме ОСОБА_2 не надала всіх
належних документів.

Посилання суду першої інстанції на
те, що матеріальні збитки, спричинені
під час ДТП, повинна була відшкодувати
страхова компанія, є обґрунтованим.

Судова колегія керуючись
положеннями зазначеної норми та п.18
Постанови пленуму Верховного Суду
України № 8 від 30 травня 1997 року «Про
судову експертизу в кримінальних і
цивільних справа» погоджується з тим,
що дійсний розмір спричиненої
матеріальна шкода, завданої позивачу,
складає 8328,58 гривень, а вартість
виконання робіт по оцінці автомобіля
складає 500,00 гривень.

Оскільки сума спричиненої шкоди не
перевищує розміру ліміту
відповідальності 50000 грн., то суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку щодо відмови в задоволенні
позовних вимог.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведеності перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Частина 2 ст. 59 ЦПК України
передбачає, що обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу свої вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції повно й всебічно
дослідивши обставини справи,
представлені докази, правильно
визначивши юридичну природу спірних
правовідносин та закон, що їх регулює,
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2

Таким чином, на підставі
викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304,
307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Червонозаводського
районного суду м. Харкова від 07 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ухвалою апеляційної інстанції
законної сили.

Головуючий суддя -

Судді -