АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7916/14
Головуючий 1 інстанції:
Справа № 643/9781/14-ц
Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів -
Хорошевського О.М., Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Харківський
метрополітен» на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 07 жовтня
2014 року по справі за позовом
Комунального підприємства
«Харківський метрополітен» до ОСОБА_1
про визнання особи такою, що втратила
право на безкоштовне користування
метрополітеном,-

в с т а н о в и л а:

07 липня 2014 року позивач звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
припинення правовідносин, що
встановлювалися між КП «Харківський
метрополітен» та відповідачем на
підставі рішення Ленінського
районного суду міста Харкова від 09
квітня 2010 року, припинивши зобов'язання
позивача на безкоштовне перевезення
ОСОБА_1, та визнання його таким, що
втратив право на безкоштовне
користування метрополітеном у
відповідності до п. 8 ст. 44 Закону
України «Про статус суддів».

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на той факт, що на підставі
рішення Ленінського районного суду
міста Харкова від 09 квітня 2010 року за
ОСОБА_1 було визнано право на
безоплатне користування
метрополітеном, у відповідності до п. 8
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів», позивача було зобов'язано
припинити чинити останньому будь-які
перешкоди у безоплатному користуванні
метрополітеном.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 було
видано технологічну картку для
здійснення безоплатного проїзду в
метрополітені у відповідності до п. 8
ст. 44 Закону України «Про статус
суддів» та зобов'язано КП «Харківський
метрополітен» припинити чинити ОСОБА_1
будь-які перешкоди у безоплатному
користуванні метрополітеном.

На виконання вищеназваного рішення
суду ОСОБА_1 було видано технологічну
карту (електронний ключ) для здійснення
безоплатного проходу через
автоматичні контрольно-пропускні
пункти Харківського метрополітену.
Після набрання рішення Ленінського
районного суду м. Харкова від 09.04.2010
року по справі № 2-1721/10 змінились
обставини, що впливають на права та
обов'язки сторін по справі. В зв'язку з
введенням в дію Закону України «Про
судоустрій та статус судців» Закон
України «Про статус суддів» втратив
чинність з 07 липня 2010 року. Частина 8 ст.
44 Закону України «Про статус суддів»,
що визначала право суддів на
безоплатне користування на території
України всіма видами транспорту
міського, приміського і місцевого
сполучення (крім таксі), втратила
чинність з 01 січня 2011 року.

Транспортні підприємства згідно
діючого законодавства не мають ні прав,
ні обов'язків щодо здійснення
безкоштовного перевезення пасажирів, в
тому числі суддів, без компенсації
вартості такого проїзду з відповідних
бюджетів, так як при цьому наносяться
збитки не тільки підприємству, а і
територіальній громаді міста.

Рішенням Московського районного
суду м. Харкова від 07 жовтня 2014 року в
задоволенні позовних вимог КП
«Харківський метрополітен»
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, КП «Харківський
метрополітен» подало апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити їх позовні вимоги в
повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Будучи належним чином повідомленим про
час та місце розгляду справи ОСОБА_1 в
судове засідання не з'явився.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників позивача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, що були
заявлені сторонами у суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, судова колегія приходить до
наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог КП «Харківський метрополітен»,
суд першої інстанції виходив із того,
що існує рішення Ленінського районного
суду міста Харкова від 09 квітня 2010 року,
воно є чинним, а суд першої інстанції не
виконує повноваження апеляційного
суду Харківської області щодо
перегляду справи. При цьому суд
керувався тим, що згідно ч. 2 ст. 13 Закону
України «Про судоустрій та статус
суддів» судові рішення, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання усіма органами державної
влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими та
службовими особами, фізичними і
юридичними особами та їх об'єднаннями
на всій території України та, що у
відповідності до положень ч. 4 ст. 13
Закону України «Про судоустрій та
статус судців» невиконання судових
рішень тягне за собою
відповідальність, установлену законом,
а також те, що відповідно до розділу
ХІІІ «Перехідні положення» судові
рішення, прийняті судами першої
інстанції до набрання чинності цим
Законом, набирають законної сили та
можуть бути оскаржені в апеляційному
порядку протягом строків, що діяли до
набрання чинності цим Законом.

З висновком суду погодитися не можна,
оскільки дійшов він його без повного й
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін у
правовідносинах, що виникли між
сторонами, належної правової оцінки
зібраних у справі доказів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам процесуального
закону рішення не відповідає.

Наявні матеріали справи свідчать, що в
обґрунтування своїх вимог позивач
посилався на той факт, що у зв'язку з
введенням в дію Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» Закон
України «Про статус суддів» від 15
грудня 1992 року, у відповідності до п. 8
ст. 44 якого суддя мав право на
безоплатне користування на території
України всіма видами транспорту
міського, приміського і місцевого
сполучення (крім таксі), втратив
чинність з 01 січня 2011 року.

На зазначене суд першої інстанції
належної уваги не звернув, у повній
мірі не встановив фактичні обставини
справи, неправильно визначився з
юридичною природою спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами, та безпідставно застосував
нормативно-правові акти, зазначені в
рішенні суду.

Дійсно, судді мали такі гарантії як
право на безоплатне користування на
території України всіма видами
транспорту міського, приміського і
місцевого сполучення (крім таксі).

Закон, що гарантував такі пільги для
суддів, втратив чинність, у зв'язку з
чим у позивача на цей час відсутній
обов'язок щодо забезпечення права
ОСОБА_1 на безкоштовне користування
метрополітеном (у відповідності до
положень п. 8 ст. 44 Закону України «Про
статус суддів») з моменту коли Закон
втратив чинність.

Неповне з'ясування судом обставин
справи, що мають значення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи та як і
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, відповідно до вимог ст.. 309 ЦПК
України, є підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення.

З урахуванням конкретних обставин
справи, судова колегія, керуючись ст..
ст.. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК
України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Харківський
метрополітен» - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 07 жовтня 2014 року -
скасувати.

Позовні вимоги Комунального
підприємства «Харківський
метрополітен» - задовольнити частково.

Припинити правовідносини, що
встановлені між Комунальним
підприємством «Харківський
метрополітен» та ОСОБА_1 на підставі
рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 09 квітня 2010 року.

Припинити зобов'язання Комунального
підприємства «Харківський
метрополітен» на безкоштовне
перевезення ОСОБА_1

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржене в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -