АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/ 790/7258/14
Головуючий 1 інстанції -
Доповідач - Гальянова І.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
в складі:

Головуючого-судді:
Гальянової І.Г.

суддів:
Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі:
Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.Харкова
від 16 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 треті особи у
справі : ОСОБА_6, ОСОБА_7, орган опіки і
піклування Люботинської міської ради,
ГУ Держаної міграційної служби України
в Харківській області про зобов»язання
реєстрації малолітньої дитини за
місцем реєстрації батьків, -

ВСТАНОВИЛА :

01 серпня 2014 року позивач, в особі
представника, звернувсь до суду з
позовом в якому просить зобов'язати
відповідача ОСОБА_3 зареєструвати її
малолітню дитину- ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
за місцем її реєстрації: АДРЕСА_2.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що
рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 10.02.2011 року, яке
набрало законної сили, позбавлено
ОСОБА_7 права користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язано відділ державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Ленінського районі м.Харкова скасувати
реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 за
вказаною адресою. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про вселення
ОСОБА_7 та його неповнолітніх дітей -
ОСОБА_12 ., ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказану квартиру
відмовлено.

При розгляді справи Апеляційним судом
Харківської області встановлено, що
неповнолітня ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
фактично у спірній квартирі ніколи не
проживали і ОСОБА_7 зареєстрував їх у
вказаній квартирі під час розгляду
цивільної справи в суді 1-ї інстанції
28.05.2010 року на правах одного з батьків.

Реєстрація ОСОБА_7 у спірній квартирі
скасована 12.08.2011 року, а реєстрація його
малолітньої дитини ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, до цього часу батьками не
приведена відповідно до чинного
законодавства та згідно даних відділу
довідково-адресної роботи ГУ ДМС
України в Харківській області ОСОБА_3
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
дитина у лист реєстрації не вписана.
Згідно даних вказаного відділу
адресно-довідкової роботи ГУ ДМС
України в Харківській області,
відомостей про реєстрацію ОСОБА_7 на
ОСОБА_8 в теперішній час немає. Фактично
ОСОБА_7, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають родиною за
вказаною адресою в м. Люботині.

Посилаючись на ст. 29 ЦК України, ст. 160 СК
України представник позивача зазначає,
що місце проживання дитини до 10 років є
місце проживання батьків або одного з
них, з ким вона проживає.

Представник позивача, посилаючись на
ст. 6 Закону «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні», ст.ст. 11, 17, 18 Закону України
"Про охорону дитинства», вважає, що
вказані вимоги закону відповідачем, як
законним представником дитини, не
виконано. Також зазначає, що впродовж 3
років позивач несе витрати по оплаті
комунальних послуг, нарахованих і з
урахуванням малолітнього ОСОБА_8, який
не проживає в квартирі. Як на підставу
позову також зазначає, що позивач
стурбований долею цієї дитини, яка є
племінником , оскільки дитина фактично
позбавлена права користування житлом,
де мешкають її батьки, та права на
майно.

В судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача
підтримав вказані позовні вимоги з
зазначених підстав та просив їх
задовольнити.

Справу розглянути судом першої
інстанції за відсутності відповідача
та третіх осіб.

Рішенням Ленінського районного
суду м.Харкова від 16 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача просить скасувати вказане
рішення суду та ухвалити нове рішення
яким задовольнити позовні вимоги
позивача, посилаючись на неповне
з»ясування судом обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
наявним у справі доказам.

Представник позивача зазначає, що
до суду першої інстанції були надані
докази , а саме : квитанції про
нарахування оплати
житлово-комунальних послуг за серпень
2014 року, згідно до яких в зазначеній
квартирі зареєстровано 6 осіб, та
вказані квитанції є доказом щодо
реєстрації племінника ОСОБА_8 та
племінниці - ОСОБА_12, що свідчить про
порушення прав позивача, а також
зазначає , що судом першої інстанції
ухвалено рішення без присутності
органу опіки та піклування
Люботинської міської ради.

Заслухавши доповідь судді
,пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні
вказаних позовних вимог , суд першої
інстанції , з посиланням на ч.4 ст. 29 ЦК
України, ч.1 ст. 160 СК України, ч.2 ст. 2, ст.
ст. 6, 7, 11 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», ч.3 ст. 61, ст.ст. 3, 4, 39, 45, ч. 1
ст. 11 , ст. 60 ЦПК України, виходив з того,
що позивач не обґрунтував яким чином
порушено його право відсутністю
реєстрації неповнолітнього за місцем
проживання матері, а також з
відсутності повноважень позивача
щодо пред»явлення таких вимог в
інтересах неповнолітньої дитини та
недоведеності позивачем наявності
передбачених законом підстав для
зобов»язання відповідача
зареєструвати неповнолітню дитину за
вказаною ним адресою.

При цьому судом першої інстанції
встановлено та підтверджено наявними у
справі доказами та цей факт
представником позивача не
заперечується, що позивач у справі є
користувачем квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 10.02.2011 року, яке
набрало законної сили, позбавлено
ОСОБА_7 права користування квартирою
АДРЕСА_1, зобов'язано відділ державного
департаменту у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Ленінського районі м.Харкова скасувати
реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 за
вказаною адресою. У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про вселення
ОСОБА_7 та його неповнолітніх дітей -
ОСОБА_12 ., ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказану квартиру
відмовлено.

При розгляді справи Апеляційним судом
Харківської області встановлено, що
неповнолітня ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
малолітній ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1,
фактично у спірній квартирі ніколи не
проживали і ОСОБА_7 зареєстрував їх у
вказаній квартирі під час розгляду
цивільної справи в суді 1-ї інстанції
28.05.2010 року на правах одного з батьків (
а.с.11-13).

Згідно довідок відділу
довідково-адресної роботи ГУ ДМС
України в Харківській області, ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в Харкові і Харківській
області не зареєстрований, ОСОБА_7
знятий з реєстрації на підставі
рішення Апеляційного суду Харківської
області від 10.02.2011 року, ОСОБА_3
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2,
дитина у лист реєстрації матері не
вписана. ( а.с.14-16).

В ч.І ст. 160 СК України встановлено, що
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років визначається за згодою
батьків.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає

Відповідно до ч 2 ст. 2, ст.ст. 7, 11 Закону
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання» від 11.12.2003 року
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження. Зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється відповідним
органом спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації в Автономній
Республіці Крим, областях, містах,
районах, районах у містах, а також у
містах Києві та Севастополі протягом
семи днів на підставі заяви особи,
запиту органу реєстрації за новим
місцем проживання особи, остаточного
рішення суду (про позбавлення права
власності на житлове приміщення або
права користування житловим
приміщенням, визнання особи безвісно
відсутньою або померлою), свідоцтва про
смерть.

Згідно до ч.І ст. 242 ЦК України, батьки є
законними представниками своїх
малолітніх та неповнолітніх дітей.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

В частинах 2 ст. 16 ЦК України
встановлені способи захисту цивільних
прав, якими можуть бути 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов»язку в натурі;6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної( немайнової) шкоди ; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

За таких обставин, а також враховуючи
той факт, що вказані норми ЦК України не
передбачають захист прав позивача у
визначений ним спосіб , а саме: шляхом
зобов»язання відповідача
зареєструвати її малолітню дитину -
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем її
реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , то суд
першої інстанції обгрунтовано
відмовив позивачу в задоволенні
вказаних позовних вимог.

Доводи, викладені представником
позивача в апеляційній скарзі вказаних
висновків суду не спростовують , були
предметом їх розгляду судом першої
інстанції, яким суд дав належну оцінку
і які не дають підстав для скасування
чи зміни ухваленого у справі рішення.

З огляду на наведене судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст.303 , 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі
представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м.Харкова від 16 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :