Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №276/1347/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого Павицької
Т.М.,

суддів Трояновської
Г.С., Миніч Т.І.

при секретарі судового

засідання
Ковальській Я.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Іршанської
селищної ради Володарсько-Волинського
району Житомирської області, ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Володарсько-Волинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Володарсько-Волинського районного
суду Житомирської області від 06
листопада 2014 року ,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла її мати ОСОБА_5 Після смерті
матері спадкоємцями є вона та ОСОБА_3
При житті мати склала заповіт відносно
її та відповідача ОСОБА_3 та ще
відносно інших осіб, які не є конкретно
визначені. Після спливу
шестимісячного строку вона звернулася
до нотаріуса про видачу свідоцтва про
право на спадщину за заповітом. У
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом їй було відмовлено,
оскільки складений заповіт матір'ю є
таким, що не відповідає вимогам закону.
З огляду на зазначене, просила визнати
недійсним заповіт від 28 лютого 2012 року
посвідчений секретарем Іршанської
селищної ради Володарсько-Волинського
району Житомирської області за №86.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 06 листопада 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та ухвалити нове - про
задоволення позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачкою не доведено
обставини, на які вона посилалась як на
підставу своїх вимог.

Проте з такими висновками суду
погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла ОСОБА_5, мати позивачки.

28 лютого 2012 року ОСОБА_5 склала заповіт,
згідно з яким квартиру АДРЕСА_1
Володарсько-Волинського району
Житомирської області, меблі, гараж
заповіла сину ОСОБА_3, дачу - дочці
ОСОБА_2, всі кошти та грошові вклади ( в
т.ч. і в Росії) заповіла ? частину між
внуками, а іншу ? частину, тому, хто
доглядатиме її до смерті. Все інше
майно нехай розділять на свій розсуд
той, хто буде організовувати її
похорони.

За загальними положеннями про
спадкування право на спадщину виникає
в день відкриття спадщини, спадщина
відкривається внаслідок смерті особи
або оголошення її померлою, для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222,
ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її (ч. 1 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини ( ч. 1 ст. 1269 ЦК
України).

В шестимісячний строк, визначений ст.
1270 ЦК України ОСОБА_2 подала
приватному нотаріусу
Володарсько-Волинського районного
нотаріального округу Житомирської
області заяву про прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_5

Відповідно до принципу
диспозитивності (ст.11 ЦПК України) суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб із зазначених ними підстав та в
межах заявлених ними вимог ( ст.31 ЦПК
України).

Звертаючись до суду з позовом про
визнання заповіту недійсним ОСОБА_2
посилалась на те, що заповіт від імені
ОСОБА_5 складений з порушенням вимог
щодо його форми, оскільки він є не
конкретним відносно рухомого та
нерухомого майна, кола спадкоємців.

Відповідно до ст.1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1244 ЦК України право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Вимоги до форми заповіту та порядку
його посвідчення встановлені ст.1247 ЦК
України.

Згідно зі ст.1247 ЦК України
загальними вимогами до форми заповіту
є складання заповіту в письмовій формі
із зазначенням місця та часу його
складання, заповіт повинен бути
особисто підписаний заповідачем та
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими особами, службовими
особами, визначеними в статях 1251-1252
цього Кодексу.

Вимоги до форми заповіту, передбачені
нормами ст.1247 ЦК України, названі
загальними, тому що вони стосуються як
випадків посвідчення заповіту
нотаріусом, так і іншими особами, яким
законом надані такі повноваження,
специфіка ж посвідчення заповітів
установлюється в нотаріальній
процедурі, тобто Законом України «Про
нотаріат» та Порядком вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
органів місцевого самоврядування
(далі - Порядок), затвердженим наказом
Міністерства юстиції України від 11
листопада 2011 року №3306/5, який набув
чинності 02.12.2011 року.

За змістом ст.1251 ЦК України, якщо у
населеному пункті немає нотаріуса,
заповіт, крім секретного, може бути
посвідчений уповноваженою на це
посадовою особою відповідного органу
місцевого самоврядування.

Відповідно до п. п. 1.1-1.3 Порядку
перелік нотаріальних дій, що
вчиняються посадовими особами органів
місцевого самоврядування, визначено
статтею 37 Закону України «Про
нотаріат».

Нотаріальні дії вчиняють посадові
особи, на яких за рішенням відповідного
органу місцевого самоврядування
покладено вчинення цих дій.

Відповідно до Закону України "Про
нотаріат" посадові особи органів
місцевого самоврядування, які вчиняють
нотаріальні дії, у своїй діяльності
керуються законами України,
постановами Верховної Ради України,
указами і розпорядженнями Президента
України, постановами і розпорядженнями
Кабінету Міністрів України, а на
території Автономної Республіки Крим,
крім того, - законодавством Автономної
Республіки Крим, наказами Міністра
юстиції України, нормативними актами
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Згідно з ст. 56 Закону України "Про
нотаріат" нотаріуси або посадові
особи, які вчиняють нотаріальні дії,
посвідчують заповіти дієздатних
громадян, складені відповідно до вимог
законодавства України і особисто
подані ними нотаріусу або посадовій
особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а
також забезпечують державну
реєстрацію заповітів у Спадковому
реєстрі відповідно до порядку,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 1.6 Порядку визначено, що
посадова особа органу місцевого
самоврядування перевіряє, чи не
містить заповіт розпоряджень, що
суперечать чинному законодавству.

Заповіт повинен бути складений так,
щоб розпорядження заповідача не
викликало неясностей чи суперечок
після відкриття спадщини.

Посадова особа органу місцевого
самоврядування при посвідченні
заповіту зобов'язана роз'яснити
заповідачу зміст статей 1241, 1307
Цивільного кодексу України (435-15), про
що зазначається у тексті заповіту.

За правилами ст.1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Згідно ч. 2 ст.215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У п.14 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» роз'яснено, що заповіт
складений із порушенням вимог щодо
його форми та посвідчення, згідно із
частиною першою статті 1257 ЦК є
нікчемним, тому на підстаі статті 215 ЦК
визнання такого заповіту недійсним
судом не вимагається.

Встановлено, що волевиявлення ОСОБА_5
під час укладення заповіту від 28
лютого 2012 року було вільним і
відповідало її волі, але
розпорядження заповідача викликало
неясності та суперечності після
відкриття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса
Володарсько-Волинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом та
свідоцтва про право на спадщину на
обов'язкову долю після смерті ОСОБА_5
Підставою для відмови у вчиненні
нотаріальних дій стало те, що заповіт
від імені ОСОБА_5 не може бути
прийнятий нотаріусом, оскільки
секретарем сільської ради складено
текст заповіту, який виконати
неможливо. Цей заповіт не відповідає
вимогам закону.

З огляду на наведені вимоги закону та
обставини справи, оспорюваний заповіт
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, а тому є
нікчемним. Таким чином, він не може
бути визнаний недійсним, оскільки його
недійсність встановлена законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що відсутні правові підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_6
про визнання недійсним заповіту від
імені ОСОБА_5, посвідченого секретарем
Іршанської селищної ради
Володарсько-Волинського району
Житомирської області 28 лютого 2012 року.

Оскільки порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору, рішення
суду підлягає скасуванню, з ухвалення
нового - про відмову у задоволенні
позову з інших правових підстав.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 06 листопада 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_2 до Іршанської селищної ради
Володарсько-Волинського району
Житомирської області, ОСОБА_3, третя
особа - приватний нотаріус
Володарсько-Волинського районного
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання заповіту недійсним.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді