РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15494/14-ц

пр. № 2/759/5477/14

07 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді-
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Копчук Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за первісним
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила (з
урахуванням уточнень): визнати
автомобіль марки "Volkswagen T 5", державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, вартістю 175000,00 грн.
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати недійсним
правочин щодо відчуження автомобіля
марки марки "Volkswagen T 5", державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, станом на 03.12.2013
року, вчинений ОСОБА_2 та
ОСОБА_3;витребувати з чужого
незаконного володіння - ОСОБА_3,
автомобіль марки марки "Volkswagen T 5",
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, номер кузова НОМЕР_2, шляхом
передачі у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
в порядку поділу майна подружжя
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошову компенсацію вартості ? частини
автомобіля марки марки "Volkswagen T 5",
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, номер кузова НОМЕР_2, в сумі 87500
грн. 00 коп. Свої вимоги позивач
обґрунтувала тим, що з 15.07.2011 року по 18
березня 2014 року вони з відповідачем
перебували у шлюбі. За час шлюбу за
спільні кошти подружжя набули
автомобіль марки "Volkswagen T 5", державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, який
зареєстровано за ОСОБА_2 Однак ОСОБА_2
здійснив відчуження спірного
автомобіля без згоди позивачки та
всупереч її волі своєму батьку - ОСОБА_3

В свою чергу ОСОБА_3 не погоджуючись з
заявленим позовом, звернувся до суду з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
яким просив: визнати за ОСОБА_3 право
особистої приватної власності
автомобіль "Volkswagen T 5", державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску. В
обґрунтуванні вимог ОСОБА_3 зазначає,
що станом на вересень 2011 року - час
придбання автомобіля - відповідачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не мали достатніх
спільних грошових коштів для придбання
спірного автомобіля, відповідачка була
обізнана у дійсному придбанні
автомобіля та дала усну згоду на його
тимчасову реєстрацію на свого чоловіка
ОСОБА_2, а також їй було відомо, що
автомобіль був придбаний за кошти
ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач
первісний позов підтримала в повному
обсязі, з підстав, викладених в позові
просила суд первісний позов
задовольнити, в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

ОСОБА_2 в задоволенні вимог ОСОБА_1
просив відмовити, зустрічний позов
визнав.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4
заперечував проти задоволення
первісного позову, просив задовольнити
зустрічний позов в повному обсязі.

Всебічно проаналізувавши обставини
справи в їх сукупності, оцінивши за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному і об'єктивному
розгляді справи, зібрані по справі
докази, керуючись законом, суд дійшов
висновку, що первісний позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя підлягає частковому
задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права
власності підлягає задоволенню в
повному обсязі задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, що з 15 листопада 2011
року по 18 березня 2014 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у шлюбі. (а.с.6).

В період перебування у шлюбі сторони
набули майно: автомобіль марки "Volkswagen T
5", державний номерний знак НОМЕР_1, 2006
року випуску, номер кузова НОМЕР_2,
зареєстрованого на імя ОСОБА_2

Згідно ст.60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Кожна річ, набута за час шлюбу, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Вказане правило міститься і в ч.3 ст.368
ЦК України.

Згідно ст.63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними.

Згідно ст.69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частка
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення. За рішенням суду
частка майна дружини, чоловіка може
бути збільшена.

Згідно ст.71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у
спільній сумісній власності, може бути
поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. За рішенням суду частка
співвласника може бути збільшена або
зменшена з урахуванням обставин, які
мають істотне значення.

Отже, виходячи з того, що в України діє
загальний режим спільності майна
подружжя, згідно з яким майно, набуте в
шлюбі, вважається таким, що належить
подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті
за час шлюбу, автоматично підпадають
під режим спільного майна подружжя.

Оскільки автомобіль придбано ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у період шлюбу, воно є об'єктом
їх спільної сумісної власності як
подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.п. 23, 24 своєї постанови від
21.12.2007 року N 11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Відповідно до облікової картки № 31400293
від 03.12.2013 року транспортний засіб
«Volkswagen T 5», державний номерний знак
НОМЕР_1, 2006 року випуску, номер кузова
НОМЕР_2, перереєстровано на нового
власника - ОСОБА_3 (а.с. 27).

Статтею 330 ЦК України передбачено,
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у
нього.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України,
якщо майно за відплатним договором
придбане в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України та ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним, ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Також згідно з ч. 2 ст. 328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Беручи до уваги встановлені у судовому
засіданні обставини справи та
досліджені докази, суд приходить до
висновку про те, що позов ОСОБА_3
знайшов своє доведення у судовому
засіданні, ґрунтується на чинному
законодавстві, а тому підлягає
задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання недійсним правочину щодо
відчуження автомобіля марки «Volkswagen T 5»,
державний номерний знак НОМЕР_1, 2006 року
випуску, номер кузова НОМЕР_2, вчинений
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, витребування з
чужого незаконного володіння - ОСОБА_3,
автомобіля марки «Volkswagen T 5», державний
номерний знак НОМЕР_1, 2006 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, шляхом передачі
його у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд
вважає за необхідне відмовити в цій
частині, оскільки в судовому засіданні
достовірно встановлено, що ОСОБА_3
правомірно було придбано спірний
автомобіль.

На підставі викладеного, керуючись ст.
61, 71 СК України, ст.372 ЦК України,
ст.ст.10,11, 57-60, 212-218,294 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 21.12.2007р. №11 "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", суд,-

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати автомобіль марки "Volkswagen T5",
державний номерний знак НОМЕР_3, 2006 року
випуску, номер кузова НОМЕР_2, вартістю
175000,00 грн. спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4) на
користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1)
грошову компенсацію вартості ? частини
автомобіля марки "Volkswagen T5", державний
номерний знак НОМЕР_3, 2006 року випуску,
номер кузова НОМЕР_2, в сумі 87500
(вісімдесят сім тисяч п'ятсот) грн. 00
коп.

В іншій частині первісного позову
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право особистої
приватної власності на автомобіль
марки "Volkswagen T5", державний номерний знак
НОМЕР_3, 2006 року випуску.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Святошинський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а у разі, якщо
рішення було проголошено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення зазначених вище строків
або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

СУДДЯ :