Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Хопти С.Ф., Лесько А.О.,
Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
державного підприємства «Одеська
залізниця» про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Христинівського
районного суду Черкаської області від
30 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Черкаської області
від 1 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 4 квітня 2012 року вона перебувала
у трудових відносинах з державним
підприємством «Одеська залізниця». 9
липня 2013 року її було звільнено із
займаної посади оператора пральних
машин на підставі п. 2
ст. 36 КЗпП України по закінченню строку
трудового договору. Вважала звільнення
незаконним, оскільки вона приймалась
на роботу на умовах безстрокового
трудового договору, проте 26 березня 2013
року за її заявою була переведена на
іншу роботу - оператора пральних машин
на період відпустки по догляду за
дитиною ОСОБА_5, яка виконувала вказану
роботу на умовах безстрокового
трудового договору. Вважала, що маючи
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи
користується переважним правом на
залишення на роботі при вивільненні
працівників. Також їй завдано моральну
шкоду, яку оцінила у 20 тис. грн.

Ураховуючи наведене, позивачка просила
поновити строк звернення до суду,
поновити її на роботі на посаді
оператора пральних машин 9 липня 2013
року, стягнути з відповідача на її
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу по 1 428 грн 70 коп.
щомісячно з 9 липня 2013 року по дату
ухвалення рішення та відшкодувати
моральну шкоду.

Рішенням Христинівського районного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Черкаської області
від 1 жовтня 2014 року, у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції в межах
касаційної скарги перевіряє
правильність застосування судом
першої або апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду, чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність чи недостовірність того
чи іншого доказу, про перевагу одних
доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
на підставі доказів, поданих сторонами,
які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК
України), правильно виходили із того, що
11 червня 2013 року ОСОБА_4 особисто була
повідомлена про те, що підлягає
звільненню з роботи у зв'язку з виходом
на роботу основного працівника, а 9
серпня 2013 року відмовилась від підпису
про ознайомлення з наказом про її
звільнення та від отримання трудової
книжки (а.с. 114-115). Тобто, про своє
звільнення позивачка була повідомлена
своєчасно, проте звернулась до суду з
позовом за захистом порушеного права
після передбаченого ст. 233 КЗпП України
місячного строку, лише 25 січня 2014 року,
при цьому не надала належних доказів на
підтвердження наявності поважних
причин пропуску строку звернення до
суду більше 5 місяців, які б можна було б
визнати поважними за весь цей період,
не є такими причинами й посилання на
ненадання їй належної правової
допомоги зі сторони адвокатів,
оскільки є бездоказовими.

Оскільки з матеріалів справи та змісту
касаційної скарги не вбачається
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Христинівського районного
суду Черкаської області від 30 липня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Черкаської області від 1 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
С.Ф. Хопта

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник