Номер провадження: 22-ц/785/9598/14
Головуючий у першій інстанції Дяченко
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4, до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ
«Альянс-Висотбуд», про визнання
майнових прав спільним сумісним майном
подружжя, визнання правочинів
недійсними, визнання права власності,

встановила:

19 липня 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулася до суду з позовною заявою,
яку неодноразово уточнювала, та в
останній редакції від 24.09.2014 року
просила суд визнати майнові права,
набуті відповідно до Угоди № 1 від
13.10.2009 року про поступку прав вимоги за
договором інвестування будівництва №
5/28 від 17.06.2009 року - спільним сумісним
майном подружжя ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_4 та визнати
частково недійсними:

угоду б/н від 18.03.2011 року, про поступку
прав вимоги за договором інвестування
будівництва № 5/28 від 17.06.2009 року,
укладену між ОСОБА_8 та ОСОБА_6;

угоду № 3, без дати, про поступку прав
вимоги за договором інвестування
будівництва № 5/28 від 17.06.2009 року,
укладену між ОСОБА_6 та ОСОБА_5,

угоду № 4, без дати, про поступку прав
вимоги за договором інвестування
будівництва № 5/288 від 17.06.2009 року,
укладену між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

та визнати за ОСОБА_4 право власності на
1/2 частини майнового права на об'єкт
інвестування - нежиле приміщення № 104
(будівельний № 13), загальною площею 40,1
кв.м., що розташоване на технічному
поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, за
договором інвестування будівництва №
5/28 від 17.06.2009 року (а.с. 112-113).

Представник відповідача ОСОБА_3
заперечувала проти позову та просила
відмовити в його задоволенні.

Справа розглянута у відсутність осіб,
які беруть участь у справі.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 жовтня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 були задоволені в
повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду
ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції особи,
які беруть участь у справі, окрім
представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_9,
не з'явились, будучи належним чином
повідомленими про час і місце судового
засідання.

У зв'язку з тим, що колегія суддів
дійшла висновку про неповажність
причин неявки осіб в судове засідання,
у тому числі представника позивача
ОСОБА_4 - ОСОБА_10, яка будучи
повідомленою про час і місце судового
засідання (а.с.148), надала суду заяву про
перенесення розгляду справи, однак не
зазначивши причини неможливості
прийняти участь розгляді справи
(а.с.162), справа була розглянута за
участю представника ОСОБА_9, та на
підставі наявних у справі доказів.

При цьому колегією суддів було
враховано, що позивач ОСОБА_4 була також
належним чином повідомленою про час і
місце судового засідання, в порядку
передбаченому абз. 5 ч. 5 ст. 74 та ч. 5 ст. 76
ЦПК Країни, а саме: через свого
представника ОСОБА_10, та крім того, у
зв'язку з тим, що за зареєстрованою
адресою місця проживання, не проживає
(а.с.148, 152-156).

Відповідач ОСОБА_5 був повідомлений про
час і місце судового засідання в
порядку, передбаченому ч. 8 ст. 86 ЦПК
України, оскільки відмовився одержати
повістку про необхідність явки до суду
апеляційної інстанції (а.с.159-160).

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
необхідність задоволення апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Увалюючи судове рішення про
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1,3 ст.61 СК України,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту. Якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Однак, з таким висновком суду не
погоджується колегія суддів, з огляду
на те, що матеріали справи не місять
доказів того, що подружжя ОСОБА_4 за
спільні кошти набули майнові права на
об'єкт інвестування - нежиле приміщення
№ 104 (будівельний № 13), загальною площею
40,1 кв.м., що розташоване на технічному
поверсі житлового будинку АДРЕСА_1, за
договором інвестування будівництва №
5/28 від 17.06.2009 року, та виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції обґрунтовано
встановлено, що 17 червня 2009 року між ТОВ
«Альянс-Висотбуд» та ОСОБА_11 було
укладено договір про інвестування №
5/28, об'єктом якого є нежиле приміщення,
будівельний № 3, загальною площею 40,61
кв.м (далі - спірне нерухоме майно) (а.с.5).

13 жовтня 2009 року між ОСОБА_11 та ОСОБА_8
укладено угоду № 1 про поступку прав за
договором про інвестування № 5/28 від
17.06.2009 року, та ОСОБА_8 став стороною за
договором інвестування № 5/28 від 17.06.2009
року (а.с.8).

18 березня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
було укладено договір уступки прав за
інвестиційним договором від 17.06.2009
року, згідно якого всі права та
обов'язки перейшли до останньої, яка в
свою чергу згідно договору уступки по
договору інвестування № 5/28 від 17.06.2009
року передала всі права та обов'язки
ОСОБА_5, який уклав договір уступки по
вказаному договору інвестування з
ОСОБА_12 (а.с.9-11).

Згідно акту прийому-передачі нежилого
приміщення № 104 від 07.03.2012 року ОСОБА_12
сплатила повністю суму інвестицій на
будівництво житлового будинку АДРЕСА_1
та отримала збудоване спірне нерухоме
майно (а.с.12).

Судом також встановлено, що ОСОБА_13 та
ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 30.04.1998 року (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер, що
підтверджується актовим записом № 2646
(а.с.13).

З цих підстав, та враховуючи, що 18
березня 2011 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6
було укладено договір уступки прав
вимоги за інвестиційним договором без
згоди його дружини - позивача ОСОБА_4,
суд дійшов висновку про необхідність
визнання недійсними всіх договорів по
уступку права вимоги та визнання за
нею права власності на 12 частину
майнового права на об'єкт інвестування
- спірного нерухомого майна.

Однак, колегія суддів зазначає, що при
вирішенні даного спору, судом
помилково не було враховано, що набуті
майнові права ОСОБА_8 не можуть
вважатись спільним майном подружжя.

Такого висновку колегія суддів дійшла,
виходячи з наступного.

Так, як вбачається із Договору № 5/28 про
інвестування, укладеного 17 червня 2009
року між ТОВ «Альянс-Висотбуд» і
ОСОБА_11, остання стала інвестором
об'єкту інвестування нежилого
приміщення будівельний номер №3,
загальною площею 40,61 кв.м.,
розташованого в АДРЕСА_1. Розмір
інвестиції становить 81 626,00 грн. (а.с.5-7).

Однак матеріали справи не містять
доказів внесення інвестором ОСОБА_11 на
рахунок ТОВ «Альянс-Висотбуд»
зазначених грошових коштів.

В подальшому, у відповідності до угоди
№ 1 про поступку права вимоги,
укладеної 13 жовтня 2009 року між ОСОБА_11 і
ОСОБА_8, останній став стороною за
договором інвестування № 5/28 від 17.06.2009
року, об'єктом якого є нежиле
приміщення будівельний № 3, загальною
площею 40,61 кв.м.

В п. 1.4 вказаного Договору № 1 зазначено,
що Сторона 2 (ОСОБА_8.) компенсує Стороні
1 (ОСОБА_11.) здійснені останньою витрати
за основним договором.

Однак матеріали справи також не
містять доказів сплати ОСОБА_8 грошових
коштів у зазначеній сумі на користь
ОСОБА_11

Далі, як було зазначено вище,
аналогічним чином за договором
поступки права від 18 березня 2011 року
ОСОБА_8 передав свої права інвестора
ОСОБА_6, яка в свою чергу за договором
поступки за договором інвестування №
5/28 від 17.06.2009 року передала всі права та
обов'язки ОСОБА_5, який уклав договір
поступки по договору інвестування з
відповідачем ОСОБА_12

Однак, матеріали справи не містять
доказів того, що за вищевказаними
договорами поступки прав за договором
інвестування, набувачі прав сплачували
суму інвестиційних коштів.

Разом з тим, у відповідності до акту
прийому-передачі нежилого приміщення
№ 104 від 07.03.2012 року саме відповідач
ОСОБА_12 сплатила повністю суму
інвестицій на будівництво житлового
будинку АДРЕСА_1 та отримала збудоване
спірне нерухоме майно (а.с.12).

Як було зазначено вище, у відповідності
до ст. 60 СК України, якщо одним із
подружжя укладено договір в інтересах
сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі
гонорар, виграш, які були одержані за
цим договором, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, матеріали справи не
містять жодних доказів того, що ОСОБА_8,
який перебував у шлюбі з позивачкою
ОСОБА_4 сплатив грошові кошти ОСОБА_11 за
договором поступки прав за договором
інвестування № 5/28, та того, що він
отримав грошові кошти за аналогічним
договором, яким він передав свої права
інвестора ОСОБА_6,

З цих підстав, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що позивач
ОСОБА_4 як дружина ОСОБА_8 набула право
власності на 1/2 частину майнового
права на об'єкт інвестування спірного
нерухомого майна.

При цьому колегія суддів також
виходить із того, що матеріали справи
не мають доказів того, що набуваючи
права інвестора, ОСОБА_8 діяв в
інтересах сім'ї.

Також відсутні докази того, що у разі
припущення того факту, що грошові
кошти, які за договором про поступку
прав за інвестиційним договором
сплачував ОСОБА_8, були набуті
подружжям ОСОБА_4 в період шлюбу.

Більш того, вищевказаним Актом
прийому-передачі нежитлового
приміщення № 104 від 07 березня 2012 року
спростовуються доводи позивача ОСОБА_4
про набуття інвестиційних прав її
колишнім чоловіком ОСОБА_8 за сумісні
кошти подружжя, що в свою чергу
виключає можливість визнання цих прав
сумісною власністю подружжя.

Так, у відповідності до абз. 2 п.24
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» не належить
до спільної сумісної власності майно
одного із подружжя, набуте за час шлюбу,
але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто.

За змістом вказаних роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України суду належить
з'ясовувати джерело отримання коштів,
за які були придбані ті чи інші права в
період шлюбу подружжя.

В даному випадку судом першої
інстанції взагалі не було з'ясовано, чи
були використані кошти на придбання
інвестиційних прав ОСОБА_8, а у разі,
якщо були, то чи являлись ці кошти
спільними подружжя ОСОБА_8.

Також судом необхідно було виходити із
того, що у разі доведеності отримання
коштів ОСОБА_8 від передачі
інвестиційних прав на ім'я ОСОБА_6,
позивач ОСОБА_4 можливо мала б право на
визнання права власності на частину
цих коштів, а не на визнання права
власності на 12 частину майнового права
на об'єкт інвестування - спірного
нерухомого майна.

Колегія суддів з'ясувала вказані
обставини і виходячи із письмових
доказів, які маються в матеріалах
справи, дійшла висновку про те, що
ОСОБА_8 грошових коштів за придбання
майнових прав ОСОБА_11 не сплачував та
при уступці майнових прав ОСОБА_6 також
грошових коштів не отримував.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити, що ухвалюючи
судове рішення, суд виходив із вимог,
передбачених ч.ч. 1, 2 ст.331 ЦК України,
згідно яких право власності на нову
річ, яка створена особою, набувається
нею, якщо інше не встановлено договором
або законом. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Однак, судом не було враховано що
новоствореної речі, якою в даному
випадку є нежитлове приміщення
АДРЕСА_1, загальною площею 40,1 кв.м., на
час укладення оспорюваних договорів
про уступку прав за інвестиційним
договором, не снувало.

Зазначена новостворена річ виникла вже
після укладення Договору № 4-5/28
інвестиції будівництва шляхом
купівлі-продажу майнових прав між ТОВ
«Альянс-Висотбуд» та відповідачем
ОСОБА_3 від 15 червня 2011 року (а.с.128).

Зазначене підтверджується також Актом
готовності об'єкта до експлуатації та
Сертифікатом відповідності
закінченого будівництвом об'єкта,
серії ОД № 4 від 04.07.2011 року, а
також Свідоцтвом про право власності
на нерухоме майно від 02.08.2013 року,
видане на ім'я відповідача ОСОБА_3 (а.с.
130, 164-169).

З огляду на викладене, у суду не було
правових підстав для визнання права
власності на 12 частину майнового права
на об'єкт інвестування - спірного
нерухомого майна за позивачем ОСОБА_4 і
як наслідок визнавати недійсними
укладені договори про уступку прав
вимоги за договором інвестування
будівництва № 5/28 від 17.06.2009 року,
укладені між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, між
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги надав суду
достатні, належні і допустимі докази
існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
заперечень проти позовних вимог та
доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про незаконність і
необґрунтованість оскаржуваного
рішення суду, доводи апеляційної
скарги його спростовують, рішення
ухвалено із порушенням вимог
матеріального і процесуального права,
у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід
задовольнити, оскаржуване рішення суду
скасувати, ухвалити у справі нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити.

У відповідності до ч. 6 ст. 154 ЦПК України
колегія суддів вважає за необхідне
також скасувати заходи забезпечення
позову, застосовані ухвалою
Суворовського районного суду м. Одеси
від 11.06.2014 року (а.с.66).

Керуючись ч. 6 ст. 154, ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.
307, п.4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 14 жовтня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимоги ОСОБА_4, до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ
«Альянс-Висотбуд» про визнання
майнових прав спільним сумісним майном
подружжя, визнання правочинів
недійсними, визнання права власності
відмовити у повному обсязі.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані ухвалою Суворовського
районного суду м. Одеси від 11.06.2014 року.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко