Справа №442/6283/14-ц
Провадження №2/442/2063/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне-об'єднання»
Дрогобицької міської ради Львівської
області, третіх осіб - Дрогобицької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до
відповідача, в якому просить стягнути
на користь позивача з відповідача
судові витрати повязані з розглядом
справи - оплата судового збору, 600 грн.
оплати витрат на надання юридичних
послуг, повідомити суд відповідно до
чинного законодавства України
відповідні правоохоронні органи щодо
фактів зловживань (бездіяльності) КП
«Житлово-експлуатаціне об»єднання»
щодо надання дозволів на встановлення
вхідних воріт та домофону до будинку
АДРЕСА_1; стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 46000 грн. та 89674,
56 (а.с.78-79) грн. матеріальної шкоди -
мінімальних заробітних плат та
мінімального страхового внеску за
період жовтень 2009 року по серпень 2014
року. В обгрунтування таких вимог
покликається на те, що ОСОБА_1 разом із
співмешканцями будинку 06.10.2009 року
звернулися з колективною заявою до
начальника ЖЕКу №3, з приводу
встановлення замка без погодження з
мешканцями квартир та відсутності
ключів до такого. На їхнє звернення
23.11.2009 року було повідомлено, що дозволу
на встановлення електромагнітного
замка на металічній брамі парадного
входу до будинку АДРЕСА_1 не давали.
09.10.2009 року листом-відповіддю КП
«Будинкова Управа №3» повідомило, що не
заперечують щодо встановлення вхідних
воріт та домофону до будинку АДРЕСА_1
власними силами та за власні кошти
мешканців для забезпечення належного
санітарного стану прибудинкової
території. Однак, хоче звернути увагу,
що така відповідь надана в той момент,
коли ворота з домофоном вже були
встановлені. Закріплені були
неналежно, а на такі її зауваження про
те, що до труби прикріплений
електрокабель, відповіли, що це не їхня
компетенція. В будинку №23, знаходиться
12 квартир, і 5 з таких заперечували
проти встановлення воріт та замка.
Згідно акту візуального обстеження
будинку №23, комісією з надзвичайних
ситуацій та цивільного захисту
населення виконкому Дрогобицької
міської ради встановлено, що
встановлення домофону відбулося з
порушенням існуючих норм: електрошнур
до домофону прикріплений до газової
труби. Листом від 17.10.2012 року
Держтехногенбезпеки повідомлено, що
забезпечення правомочності
встановлення, обслуговування та
технічної експлуатації
електроустановок споживачів, в тому
числі слабкого струму, а також усунення
наявних порушень згідно п.5.1.38 «Правил
пожежної безпеки в Україні»,
покладається на власників
підприємства, в даному випадку КП
«Житлово-експлуатаційне обєднання».
Відповідно позивачка кожного дня
проходила повз трубу з електрокабелем
з ризиком для свого життя та здоров»я.
Тому, вимагає, щоб за таку
бездіяльність КП «ЖЕО» компенсувало
моральну шкоду в розмірі 6000 грн.
Відповідю від 19.10.2012 року Дрогобицької
міської ради вказано, що
балансоутримувачем будинку є КП «ЖЕО»
Дрогобицької міської ради. З листа від
19.10.2012 року зауважується, що в п.п.2.3. та
2.4. п.2 ДБН В 2.2.-15-2005 тунель в будинок
являється наскрізним проходом до
малоповерхової житлової забудови із
внутрішнім двориком.

10.12.2012 року Дрогобицьким міськрайонним
судом ухвалено рішення, яким рішення
про усунення перешкод у користуванні
квартирою шляхом демонтажу металевої
брами та стягнення судових витрат
задоволено, таке залишено в силі
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області.

Статтею 189 ЖК України передбачена
відповідальність за порушення
житлового фонду та інші порушення
житлового законодавства. Зокрема, у
Кодексі України про
адмінправопорушення передбачено
відповідальність за самовільне
будівництво будинків або споруд МАФ
(ст.97 КупАП), порушення правил
користування будинками (ст. 150 КпАП).

З відповідними заявами від 02.02.2012 року
та 03.02.2012 року вона зверталась до
відділу по благоустрою м. Дрогобича,
щодо проведення заходів по демонтажу
незаконно встановлених вхідних воріт
на вул. Майдан Ринок,23, м. Дрогобич. І там
попри рішення суду про демонтаж
працівниками Дрогобицької міської
ради почались зволікання та входження
в якісь юридичні казуїстичні
суперечності.

25.12.2013 року Дрогобицьким міськрайонним
судом ухвалено рішення, за яким її
позовні вимоги були задоволені
частково. Судом вирішено, що є
протиправним надання дозволу з власної
ініціативи відповідача на
встановлення металевої брами «МАФ» на
виході з будинку 23 по вул.Майдан Ринок
м. Дрогобича Львівської області.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду від 11.03.2014 року позов про усунення
перешкод у користуванні майном шляхом
демонтажу механічної колодки було
задоволено. Зокрема, зобов'язано
ОСОБА_3, ОСОБА_6, Дрогобицьку міську
раду, КП «ЖЕО», Департамент міського
господарства усунути перешкоди в
користуванні майном ОСОБА_1 шляхом
демонтажу механічного замка та
електромагнітного замка з
дистанційним пультом управління на
вхідних воротах, що у АДРЕСА_1.

24.05.2014 року Дрогобицьким міськрайонним
судом Львівської області було ухвалено
рішення за нововиявленими обставинами,
яким рішення від 12.11.2013 року скасовано,
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено,
зобов»язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
демонтажу самовільно встановленого
механічного замка колодки на металевій
брамі парадного входу до вказаного
будинку.

Згідно «Правил утримання жилих
будинків та прибудинкових територій»
п.3.7.5. дороги, проїзди і проходи до
будівель, споруд мають бути вільними.

Так як ключі від механічного замка з
дистанційним пультом управління були
відсутні, а тому було порушено право
користування прибудинковою територією
та своєю кватирою, так як вона
позбавлена можливості пересуватися
чрез парадний вхід (прохід) до будинку.

У вересні вона успішно пройшла
співбесіду на роботу та через постійні
зачиненні ворота не мала змоги
добиратися до роботи. За весь час з
01.10.2009 року по 09.10.2012 року втратила
вигоду в розмірі 36 запрлат та сплату 33,2
% у пенсійний фонд через відсутність
зв»язку із зовнішнім світом. Відтак, з
урахуванням Закону України «Про
державний бюджет на 2009 рік» та Закону
України «Про державний бюджет на 2011
рік» від 23.12.2010 року оцінює втрачену
вигоду в розмірі 32 400 грн.

04.08.2012 року представник позивача був
змушений звернутися в АО «АК «Куспись
та партнери» за надання правової
домоги при написанні даної позовної
заяви в розмірі 600 грн.

Своїми діями по встановлені
самовільної брами та витраченими
зусиллями по демонтажу забрали багато
часу. Зокрема, це судові засідання,
написання заяв та скарг, поїздки до
Львова, тощо, які оцінює в сумі 10 000 грн.

Крім цього, осягнути в повній мірі
рівень моральних страждань пов»язаних
з погіршенням стану його здоров»я, яке
не підлягає повному оновленню, оцінити
в грошовому виразі надзвичайно важко.
Однак враховуючи всі перелічені факти,
заподіяну шкоду він оцінює в розмірі 40
000 грн. Її усні заяви щодо відшкодування
моральної та матеріальної шкоди у
добровільному порядку не пренесло
жодного результату, а навпаки
звинувачення.

Разом з тим подано уточнення №2
державних свят, які позивачка не могла
повноцінно провести через відповідні
перешкоди та надати правову поведінку
відповідача щодо неї (а.с.99); уточнення
№3 релігійних свят, які позивачка не
могла повноцінно провести через
перешкоди та протиправну поведінку
відповідача щодо неї (а.с.100); уточнення
№3 про стан панемії в Україні, органами
місцевої влади в м. Дрогобич було
оголошено карантин у відповідності до
оголошення Всесвітньої організації
охорони здоров»я стану «Пандемії»
(а.с.101); уточнення №4, про вибори в
Україні (а.с.144).

Представник позивача ОСОБА_4 позовні
вимоги підтримав, пославшись на мотиви,
викладені у позовній заяві та
уточненнях до неї, яку просив
задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_7 проти
позову заперечила з підстав,
викладених у письмовому запереченні,
зокрема через те, що 14.05.2014 року рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
виконано - проведено демонтаж брами у
добровільному порядку. На сьогоднішній
день у проході будинку по АДРЕСА_1,
відсутня металева брама та електронно -
магнітний замок. Позивачкою не надано
жодних підтверджуючих доказів на
заподіяння матеріальної шкоди, не було
проведено експертизи на визначення
вартості матеріальної шкоди; не
доведено наявність всіх елементів
цивільно-правової відповідальності, а
визначений у позовній заяві розмір
моральної шкоди не обгрунтований, не
доведено наявність моральних
страждань. З моменту, коли виникли
обставини, наявність нібито яких
слугували підставою для звернення
позивача до суду настали у 1998 році до
суду особа звернулась у 2005 році, а тому
нею пропущено строк позовної давності
на вілшкодування завданої шкоди.
Просила у позові відмовити у зв'язку із
спливом строків позовної давності.

Представник третьої особи -
Дрогобицької міської ради Якимчук Я.Б.
проти позову заперечив через його
безпідставність та недоведеність.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_2 на виклики
суду не зявилися, не повідомивши причин
своєї неяки, хоча належним чином
повідомлялися про розгляд справи.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що у задоволенні
позову слід відмовити, з таких
міркувань.

Встановлено, що за позивачкою ОСОБА_1
зареєстровано право власності на
квартиру АДРЕСА_1, в якій вона також
проживає.

Власником будинку в якому проживають
сторони є територіальна громада
Дрогобицької міської ради, а
балансоутримувачем - Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
об»єднання» Дрогобицької міської ради,
яке є правонаступником КП «Будинкова
управа №3», що також визнано та не
заперечується сторонами.

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України, власник,
права якого порушені, має право на
відшкодування завданої йому майнової
та моральної шкоди.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою яка її завдала;
особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди було завдано не з її вини.

Дана стаття унормовує загальні
підстави для відшкодування шкоди в
рамках позадоговірних (деліктних)
зобов'язань. Юридичною підставою
позадоговірної відповідальності є
склад цивільного правопорушення,
елементами якого є шкода, протиправна
поведінка, причинний зв'язок між шкодою
і протиправною поведінкою, вина.
Відсутність хоча б одного з цих
елементів виключає відповідальність
за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за
загальним правилом настає лише за
наявності вини заподіювача шкоди.
Шкода -це зменшення або знищення
майнових чи немайнових благ, що
охороняються законом. Протиправною є
поведінка, що не відповідає вимогам
закону або договору, тягне за собою
порушення майнових прав та інтересів
іншої особи і спричинила заподіяння
збитків. Причинний зв'язок як елемент
цивільного правопорушення виражає
зв'язок протиправної поведінки і шкоди,
що настала, при якому протиправність є
причинною, а шкода - наслідком. При
цьому в деліктних правовідносинах саме
на позивача покладається обов'язок
довести наявність шкоди та її розмір,
протиправність поведінки заподіювача
шкоди та причинний зв»язок такої
поведінки із заподіяною шкодою.

Так, в судовому засіданні не було
здобуто факту наявності шкоди саме
відповідачем, її розмір, та причинний
зв'язок між протиправними діями
відповідача та спричиненою шкодою.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті. За таких обставин, підставами
для притягнення особи до
відповідальності за завдану моральну
шкоду є наявність такої
шкоди,протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона, в тому числі й
позивач, зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, установлених законом.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області у справі
№1306/657/2012 року (2/1306/2128/2012) від 10.12.2012 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Дрогобицької
міської ради, КП
«Житлово-експлуатаційне об'єднання»
Дрогобицької міської ради про усунення
перешкод у користуванні квартирою
шляхом демонтажу металевої брами та
стягнення судових витрат, зобов'язано
КП «Житлово-експлуатаційне об'єднання»
Дрогобицької міської ради демонтувати
металеву браму облаштовану в проході
до будинку по АДРЕСА_1, оскільки
встановлення здійснювалось мешканцями
будинків №22,23. В позовних вимогах до
ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю.
Також ним встановлено, що дозвіл на
встановлення брами не видавався,
мешканці будинків зверталися до КП БУ-3
і такою було надано відповідь про
відсутність заперечень щодо
встановлення вхідних воріт і домофону.
(а.с.11). Вказане рішення залишено в силі
Апеляційним судом Львівської області
25.04.2013 року (а.с.12), і вступило в законну
силу 25.04.2013 року.

З урахуванням вказаних рішень, 25.12.2013
року у справі №442/5113/13-ц (№2/442/1771/2013)
Дрогобицьким міськрайонним судом
Львівської області було прийнято
рішення, яким позов ОСОБА_4 в інтересах
ОСОБА_1 задоволено частково - визнано
протиправним надання дозволу з власної
ініціативи відповідача (КП «ЖЕО»
Дрогобицької міської ради) на
встановлення металевої брами «МАФ» на
виході із будинку по вул. Майдан Ринок,
м. Дрогобича Львівської області. В
позовних вимогах про стягнення з КП
«ЖЕО» Дрогобицької міської ради в
користь позивачки 32400 грн. втраченої
вигоди відмовлено у зв'язку з тим, що не
надано жодного доказу, що ОСОБА_1 десь
працювала протягом періоду вказаного у
позові і не мала змоги три роки
виходити з дому (а.с.13). Вказане рішення
залишено в силі ухвалою Апеляційного
суду Львівської області.

Крім цього, рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 11.03.2014 року у справі
№442/1714/13-ц (№2/442/386/2014) позов ОСОБА_4 в
інтересах ОСОБА_1 задоволено -
зобов'язано ОСОБА_3, ОСОБА_6, Дрогобицьку
міську раду, КП
«Житлово-експлуатаційне об'єднання»,
Департамент міського господарства
усунути перешкоди в користуванні
майном ОСОБА_1 шляхом демонтажу
механічного замка (колодки) та
електромагнітного замка з
дистанційним пультом управління на
вхідних воротах, що у АДРЕСА_1. Стягнуто
з ОСОБА_3, ОСОБА_6, Дрогобицької міської
ради, КП «Житлово-експлуатаційне
об'єднання» Департамент міського
господарства солідарно в користь
ОСОБА_4 сплачений ним судовий збір в
сумі 114 грн. 70 коп.. З тих підстав, що
влаштування механічного та
електромагнітного замка з
дистанційним пультом управління на
вхідних воротах в АДРЕСА_1 порушує
права позивача щодо володіння,
користування та розпорядження
належним їй майном, оскільки остання не
має безперешкодного доступу до своєї
квартири. Спірні правовідносини
виникли ще у 2009 році (а.с.14-16).

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду у справі №442/1684/14-ц (провадження
№8/442/8/2014 року) від 26.03.2014 року рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 01.08.2012 року в
цивільній справі №1306/4374/2012 року
скасовано та ухвалено нове, позов
ОСОБА_1 задоволено зобов'язано ОСОБА_2
демонтувати самовільно встановлений
електромагнітний замок на металевій
брамі парадного входу до будинку (17-18).

Що стосується заяви про застосування
строку позовної давності, у
відповідності з ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч.3
ст. 267 ЦК України), що було зроблено
представником відповідача. Сплив
позовної давності, про застосування
якою заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267
ЦК України).

Беручи до уваги вказані рішення 26.05.2014
року Дрогобицьким міськрайонним судом
Львівської області у справі №442/4416/13-ц
(№8/442/14/2012 року) ухвалено рішення, яким
рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 12.11.2013 року
скасовано у зв'язку з нововиявленими
обставинами - позовні вимоги ОСОБА_1
задоволено - зобов'язано ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1 шляхом демонтажу самовільно
встановленого механічного замка -
колодки на металевій брамі парадного
входу до вказаного будинку. Таке
рішення 06.06.2014 року вступило в законну
силу (а.с.19-20).

Крім цього, згідно постанови про
закінчення виконавчого провадження ВП
№43002876, державного виконавця Лютик Х.В.
відділу державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції від 15.05.2014 року,
вбачається, що рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду №1306/7657/2012 року
зобов'язано КП «ЖЕО» Дрогобицької
міської ради демонтувати металеву
браму в проході до будинку по АДРЕСА_1,
виконано. Металеву браму передано
жителям будинку АДРЕСА_1, оскільки з
їхніх слів вона встановлена за їхні
кошти.

Тому після ухвалення останнього
судового рішення, яким зобов»язано
демонтувати браму, такі одразу було
виконанні, а позовна давність не
спливла, оскільки між сторонами
правовідносини носили триваючий
характер.

Згідно п.1 ч.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про судове
рішення у цивільній справі» №14 від
18.12.2009 року судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню, зокрема на всій території
України ( аналогічна позиція і
викладена також у ч.1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Згідно
ст.ст.10, 11 ЦПК України, суд розглядає
справу в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Так вищевказаними рішеннями судів,
встановлено факт - визнано
протиправним саме надання дозволу з
власної ініціативи відповідача (КП
«ЖЕО» Дрогобицької міської ради) на
встановлення металевої брами «МАФ» на
виході із будинку по вул. Майдан Ринок,
м. Дрогобича Львівської області. З тих
підстав, що влаштування механічного та
електромагнітного замка з
дистанційним пультом управління на
вхідних воротах в АДРЕСА_1 порушує
права позивача щодо володіння,
користування та розпорядження
належним їй майном, оскільки остання не
має безперешкодного доступу до своєї
квартири. Де також зазначено про
самовільне встановленням замка
мешканцями будинків 22,23.

Судом встановлено, що такі дії
відповідача у наданні згоди на
встановлення брами є лише одною із
підстав для її встановлення, які
потребують подальших дій, зокрема
виготовлення технічної документації
зацікавленими особами, її
погодженнями, і сама по собі згода не
може бути наслідком для стягнення як
моральної так і матеріальної шкоди з
відповідача, за наявності дій
мешканців будинків АДРЕСА_1.

Разом з тим, суд приймає до уваги, що
відсутність заперечень у відповідача
на встановлення металевої брами була
надана у зв»язку з ситуацією, що
склалася з антисанітарним станом
прибудинкової території, оскільки
поряд розташований пивний бар і
відвідувачі такого у під'їзді будинку
№23, зробили туалет, з чим мешканці
знайшли як спосіб боротьби -
встановлення електромагнітного замка
на брамі, що сторонами не оспорюється.
Тому, суд приходить до переконання, що
умисел відповідача у заподіянню шкоди
відсутній.

Суд приходить висновку, що представник
позивачки не довів в судовому
засіданні наявність тих фактів та
обставин, на які він посилається як на
іншу підставу своїх позовних вимог, в
тому числі і стосовно факту заподіяння
моральної шкоди та її розміру, у
зв»язку з тим, що тривалий час змушений
захищати свої права власника
домоволодіння від протиправних дій
відповідача, в зв'язку з чим, він
неодноразово звертався за рахунок
свого вільного часу та дозвілля до
міськвиконкому та інших інстанцій й до
суду; суд вважає, що позивач, згідно
закону, має право на захист своїх
дійсно порушених прав, проте, самі по
собі, звернення до відповідних владних
установ з скаргами та з позовом до суду
не можуть тягти за собою моральної
шкоди, оскільки таке звернення - це
реалізація передбачених законом прав
позивача.

Покликання на те, що позивача у зв»язку
з протиправними діями змушена була
звертатися до психолога є лише
твердженням без жодного належного
доказу.

Як і не доведено того, що позивачка не
могла повноцінно провести державні
релігійні свята, стан панемії в
Україні, виборче право через
протиправні дії відповідача.

Таким чином, суд, на основі всебічного,
повного, об'єктивного та
безпосереднього з'ясування фактичних
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень, оцінивши наявні у справі
докази за своїм внутрішнім
переконанням, з'ясувавши їх
достатність і взаємний зв'язок у
сукупності, прийшов до висновку, що
підстав, для стягнення моральної та
матеріальної шкоди з відповідача не
має, оскільки відсудній причинно
наслідковий механізм у спричиненні
такої.

Разом з тим, є незрозумілим покликання
на норми ст.ст. 1179, 1190, 1195 ЦК України у
позовних вимогах. Однак відсутні
підстави для їх застосування як норм
ст. 1168 ЦК України - відшкодування
моральної шкоди, завданої каліцтвом,
іншим ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи, внаслідок дій
відповідача, не обмотивована, знову ж
таки не підтверджена жодними доказами.

Згідно ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).
Позивач та її представник не надали
суду доказів, підтверджуючих даних про
можливість одержання доходу та сплати
страхового внеску в розмірі та 89674, 56
грн. за період жовтень 2009 року по
серпень 2014 року(а.с.78-79) . не зважаючи на
те, що судом така можливість
неодноразово надавалася представнику
позивача. Більше того, за його
клопотанням робилися запити до
«роботодавця «весілля від А до Я»»-
офіс №5 буднок №37 -а, вул. П.
Сагайдачного, де вона нібито в кінці
вересня 2009 року, пройшла співбесіду,
однак належних доказів цьому не
здобуто.

Разом з тим, вищенаведеним рішенням
суду від 25.12.2013 року №442/5113/13-ц,
відмовлено у таких вимогах про
стягнення упущеної вигоди. Зокрема
рішенням Апеляційного суду від 14.03.2014
року, яким як вже згадно залишено в силі
дане рішення встановлено, що ОСОБА_4
пояснив про те, що ОСОБА_1 не зверталась
до будь -яких роботодаців щодо
можливого працевлаштування, оскільки
вважала, що з жовтня мала перешкоди для
працевлаштування через влаштування
металевої брами в її будинку. В той же
час він визнає, що вона на протязі 2009-2012
років через таку металеву браму
відвідувала магазини та не зміг
пояснити чому з вини відповідача
позивачка не могла стабільно
працювати. Відсутній причинний звязок
між діями КП «ЖЕО» та її
працевлаштуванням. Аналогічна позиція
викладена й ухвалі Апеляційного суду
Львівської області від 13.11.2014 року
справа №442/5113/13.

За змістом ч. 1, 3 ст. 79, ч. 1 ст. 88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Відповідно до вимог ст.197 ЦПК України
розмір витрат на оплату правової
допомоги визначається за домовленістю
між стороною та особою, яка надає
правову допомогу.

Відповідно до статті 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Статтею 33 Правил адвокатської етики,
схвалених Вищою кваліфікаційною
комісією адвокатури при Кабінеті
Міністрів України 01.10.1999 року, єдиною
допустимою формою отримання адвокатом
за надання правової допомоги клієнту є
гонорар. Гонорар, отримуваний
адвокатом за надання правової
допомоги, повинен бути законним за
формою і порядком внесення і розумно
обґрунтованим за розміром.

При визначенні обґрунтованого розміру
гонорару, беруться до уваги обсяг часу
і роботи, що вимагаються для належного
виконання доручення. Розмір гонорару і
порядок його внесення мають бути чітко
визначені в угоді про надання правової
допомоги. Склад та розмір витрат,
пов»язаних з оплатою правової
допомоги, входить до предмету
доказування по справі. На
підтвердження цих обставин суду
повинні бути надані договір про
надання правової допомоги (договір
доручення, договір про надання
юридичних послуг та ін..), документи, що
свідчать про оплату гонорару та інших
витрат, пов»язаних із наданням
правової допомоги, оформлені у
встановленому законом порядку
(квитанція до прибуткового касового
ордеру, платіжне доручення з відміткою
банку або інший банківський документ,
касові чеки, посвідчення про
відрядження). При цьому недопустимими є
документи, які не відповідають
встановленим вимогам.

Однак, в матеріалах справи відсутні
відомості та розрахунки щодо затрат
часу складання позовної заяви, надання
консультацій та роз'яснень та
виконання інших дій пов'язаних з
захистом інтересів ОСОБА_1, ОСОБА_4.,
зокрема, які також можуть бути вчиненні
в майбутньому, угода, договір з
вказаним адвокатом, а тому суд
позбавлений можливості стягнення
таких.

Позивачем не було надано договору та
будь - якого документу з зазначенням
грошового розміру за надання юридичних
послуг в даній справі, незважаючи на те,
що судом така можливість
наголошувалась та з»ясовувалось
питання належності таких доказів.

Платіжне доручення № ПН1228 від 04.08.2014
року про сплату 600 грн. з отримувачем
платежу АО «Адвокатська компанія
«Куспись та партнери» від ОСОБА_4 за
юридичні послуги є недопустимими
доказом понесених витрат на правову
допомогу, оскільки в ній не вказано
саме за які послуги надається правова
допомога (а.с.38).

Таким чином, в частині стягнення на
користь позивача понесених ним витрат
на правову допомогу слід відмовити.

Крім того, в силу ст. 88 ЦК України у разі
відмови у задоволенні позовних вимог
позивача у повному обсязі, понесені нею
судові витрати по цій справі за рахунок
відповідача не компенсуються.

Крім цього суд вважає, за необхідне
роз'яснити, що надання дозволу його
правомірність чи неправомірність
знаходиться у призмі цивільних
відносин, які були предметом розгляду
вищенаведеними рішеннями
Дрогобицького міськрайонного суду.
Позивач, згідно закону, має право на
захист своїх дійсно порушених прав. На
думку суду, згода на встановлення брами
не містить ознак кримінального
правопорушення, і як вже вище
зазначено, сам факт надання такої не
може бути єдиною беззаперечною та
необхідною умовою. Тому суд не вважає
за необхіне повідомляти правоохоронні
органи про факт надання дозволу на
встановлення воріт та домофону до
будинків АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 213-215, 218
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до Комунального
підприємства
"Житлово-експлуатаційне-об'єднання"
Дрогобицької міської ради Львівської
області, третіх осіб - Дрогобицької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
відшкодування моральної та
матеріальної шкоди, а саме стягнення
оплати судового збору, 600 грн. оплати
витрат на надання юридичних послуг,
повідомлення відповідно до чинного
законодавства України відповідні
правоохоронні органи щодо фактів
зловживань (бездіяльності) КП
"Житлово-експлуатаційне об"єднання"
щодо надання дозволів на встановлення
вхідних воріт та домофону до будинку
АДРЕСА_1; стягнення з Комунального
підприємства
"Житлово-експлуатаційне-об'єднання"
Дрогобицької міської ради Львівської
області моральної шкоди в розмірі 46000
грн. та 89674, 56 грн. матеріальної шкоди -
мінімальних заробітних плат та
мінімального страхового внеску за
період жовтень 2009 року по серпень 2014
року - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги, з подачею
її копії до апеляційної інстанції, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час його
проголошення -з дня отримання такого.

Повний текс рішення виготовлено та
підписано 01.12.2014 року.

Суддя
А.П. Івасівка