Справа № 369/9212/14 Головуючий у І
інстанції Нікушин В.В.Провадження №
22-ц/780/6674/14 Доповідач у 2
інстанції Журба С.О.Категорія 48
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби
О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Химинець
Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вказаним позовом, який
мотивувала наступним:

24 червня 1995 року уклала шлюб з
відповідачем. Від шлюбу сторони мають
синів - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Вказувала, що напротязі
останнього часу сімейне життя сторін
погіршувалося, що в кінцевому
результаті призвело до фактичного
припинення шлюбних стосунків. Вони не
підтримують подружніх стосунків. У
зв'язку з тим, що сім'я розпалася та її
збереження неможливе, просила
розірвати шлюб з відповідачем.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
жовтня 2014 року позов задоволено,
укладений сторонами 24 червня 1995 року
шлюб - розірвано.

Не погоджуючись із вказаним рішення
суду, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
неповноту та неправильність
встановлення обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову. Апеляційну скаргу
обґрунтував тим, що судом не взято до
уваги ту обставину, що сторони
проживають разом та ведуть спільне
господарство. Зазначає, що сім'ю
можливо зберегти. При цьому вважає, що
позивачем не було доведено наявності
підстав для розірвання шлюбу. Крім
того, вважає рішення суду першої
інстанції незаконним, оскільки суд при
розгляді справи не надав сторонам
строку на премирення.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів прийшла до висновку, що рішення
суду першої інстанції в повній мірі
відповідає наведеним вимогам.

У відповідності до ст. 51 Конституції
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки і чоловіка. Наведене
положення міститься й в ст. 24 СК
України.

Згідно ст. 56 СК України кожен з подружжя
має право припинити шлюбні відносини.
Примушування до збереження шлюбних
відносин є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканність.

За ст. 104 СК України шлюб серед іншого
припиняється внаслідок його
розірвання.

При вирішенні питання про розірвання
шлюбу суд у відповідності до ст. 112. СК
України постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них.

Як в ході розгляду справи судом першої
інстанції, так і в апеляційній
інстанції позивач підтвердила свій
твердий намір розірвати шлюб та
наголошувала на тому, що її рішення є
виваженим, а подальше сімейне життя з
відповідачем є неможливим. За таких
умов суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для задоволення позову. З
наведеними висновками суду першої
інстанції в повній мірі погоджується й
колегія суддів апеляційного суду.

Також колегія суддів критично
відноситься до посилань апелянта на
незаконність рішення у зв'язку з
ненаданням судом першої інстанції
строку на примирення сторін, оскільки
обов'язкового надання такого строку не
передбачено чинним законодавством
України, та й з часу подачі позову
(10.09.2014 року) до часу ухвалення судом
першої інстанції рішення по справі
(15.10.2014 року), як і до часу розгляду
справи апеляційним судом, сторони не
примирилися, відновлення сімейних
відносин не відбулося. За таких умов
колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги безпідставними.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
того, що суд першої інстанції при
розгляді справи належно дослідив і
оцінив її обставини, правильно
визначив юридичну природу
правовідносин та закон, який їх
регулює, а тому визнає дане рішення
законним та обґрунтованим, відтак
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 15
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: