Справа № 383/1418/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Бобринецький районний
суд Кіровоградської області в складі:
головуючого - судді Бевз О.Ю.,

при секретарі - Оверченко Л.В..,

з участю представника позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань м.
Бобринець Кіровоградської області
справу №383/1418/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу
за договором позики від 13 листопада 2013
року у відповідності до якого позивач
передав Відповідачу грошову позику в
розмірі 78386,00 доларів США (сімдесят
вісім тисяч триста вісімдесят шість
доларів США та 00 центів) для
використання сільськогосподарських
потреб, зі строком повернення до 20
вересня 2014 року. Крім того 20 грудня 2013
року між позивачем та ОСОБА_3 було
укладено письмовий договір позики, у
відповідності до якого позивач передав
відповідачу грошову позику в розмірі
25000,00 доларів США (двадцять п'ять тисяч
доларів США 00 центів) для використання
сільськогосподарських потреб зі
строком повернення до 20 вересня 2014
року.

Грошові кошти у розмірі 103386,00
доларів США (78386,00 + 25000 00) були передані
13.11.2013 року та 20.12.2014 за адресою
позивача, у момент підписання розписки.

Згідно умов договору відповідач
зобов'язався сплачувати відсотки за
користування коштами і з розрахунків
позивача, основна сума заборгованості
відповідача перед позивачем на 10.11.2014
складається з основної суми
заборгованості 1 495 995,42 гривень (один
мільйон чотириста дев'яносто п'ять
тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять
гривень 42 копійок) та відсотків 489 870,56
гривень (чотириста вісімдесят дев'ять
тисяч вісімсот сімдесят гривень 56
копійок). Строк повернення у Договорах
позики у розписках визначений 20
вересня 2014 року. Станом на 10 листопада
2014 року сума позики та відсотків
Відповідачем не повернута.

Заборгованість зі встановленого
індексу інфляції за весь час
заборгованості з розрахунку позивача
від суми боргу складає з 13 листопада 2013
року по 20 грудня 2014 року включно 101 727,68
грн. (сто одна тисяча сімсот двадцять
сім гривень 68 копійки). Таким чином
загальна сума боргу з урахування
санкцій складає: 1 495 995,42 грн. + 489870,56 грн.
+ 101 727,68 грн. = 2 087 593,60 грн. (один мільйон
вісімсот тридцять одна тисяча двадцять
вісім гривень 70 копійок), яку позивач
просить стягнути з відповідача в
повному обсязі.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримала повністю та попросила суд
задовольнити їх посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, та
пояснив, що він визнає договори позики
відповідно до розписок від 13.11.2013 року
(а.с.7) де він взяв в борг кошти в сумі 642
767 грн., а також договір позики згідно
розписки від 20.11.2013 року (а.с.8), де він
взяв кошти в борг в розмірі 25 000 доларів
США. Договори позики від 13.11.2013 року
(а.с.9-10) та від 20.12.2013 року (а.с. 11-12), в яких
значаться відсотки та штрафні санкції
за невиконання договорів позики він не
визнав повністю, пояснивши, що дані
договори дійсно підписував без
примусу, але умови договору не вникав
та дата їх підписання не співпадає з
датою їх реального укладання. Крім того
відповідач надав письмові заперечення
проти позову, зі змісту яких слідує, що
згідно договору позики від 13.11.2013 року
був укладений не доларах США, а в
гривнях на суму 642767 гривень, що
підтверджується розпискою, в якій лише
зазначено, що це складає еквівалент 78386
$, що на думку відповідача не може
прийматись до уваги, оскільки
найменування валюти не зазначено, а
вказаний символ не є офіційним
зазначенням жодної валюти світу. А тому
вважає, що оскільки ним було отримано
кошти в національній валюті України, то
і повертати кошти він має в тій сумі, в
якій їх було отримано.

В договорі позики від 13.11.2013 року
зазначено строк повернення частини
суми позики в розмірі 25000 доларів США в
строк до 20.09.2014 року. Строк повернення
позики за даним договором не визначено
ні в договорі ні в розписці, тому
відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, він
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором. Якщо договором
не встановлений строк повернення
позики або цей строк визначений
моментом пред'явлення вимоги, позика
має бути повернена протягом 30 днів від
дня пред'явлення позикодавцем вимоги
про це, якщо інше не встановлено
договором. Оскільки письмову вимогу
про повернення коштів за №47 направлено
08.11.2014року, (з врахуванням триденного
терміну поштового пересилання) з 11.12.2014
року відповідач вважатиметься таким,
що порушив зобов'язання за договором
позики, а тому вважає, що вимоги
позивача щодо нарахування та
зобов'язання сплати штрафних санкцій
на всю суму одержаних коштів є
необгрунтованою, оскільки фактично є
передчасною.

Щодо договорів позики від
13.11.2013року та від 20.12.2013 року, вважає
невірним нарахуванням на кошти в
іноземній валюті індексу інфляції,
оскільки індекс інфляції має
нараховуватися на національну
валюту-гривню. А тому враховуючи
вищевикладене попросив відмовити в
позовних вимогах ОСОБА_1 в повному
обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши
матеріали справи, приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в повному обсязі, враховуючи
наступне.

В судовому засіданні встановлено,
що між позивачем та відповідачем були
укладені договори позики, а саме:

13 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 було укладено письмовий договір
позики, у відповідності до якого
позивач передав відповідачу грошову
позику в розмірі 78386,00 доларів США
(сімдесят вісім тисяч триста
вісімдесят шість доларів США та 00
центів) для використання
сільськогосподарських потреб, зі
строком повернення до 20 вересня 2014
року. Отримання позичальником коштів
за договором позики підтверджується
розпискою на 642 767 грн., що в еквіваленті
становить 78386 доларів США.

20 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
було укладено письмовий договір
позики, у відповідності до якого
Позивач передав Відповідачу грошову
позику в розмірі 25000,00 доларів США
(двадцять п'ять тисяч доларів США 00
центів) для використання
сільськогосподарських потреб зі
строком повернення до 20 вересня 2014
року. Отримання позичальником коштів
за договором позики підтверджується
розпискою на суму 25 000 доларів США.

Укладення договорів позики
підтверджується розписками, наданими
позивачем (копії додаються), що
відповідає вимогам п. 2 ст. 1047
Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України
передбачено, що «цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки».

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Стаття 202 ЦК України вказує, що
«правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Правочини
можуть бути односторонніми та дво- чи
багатосторонніми (договори). Дво- чи
багатостороннім правочином є
погоджена дія двох або більше сторін».

Щодо письмової форми правочину стаття
207 ЦК України надає таке тлумачення:
Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Грошові кошти у розмірі 103386,00 доларів
США (78386,00 + 25000,00) були передані 13.11.2013
року та 20.12.2014 за адресою позивача, у
момент підписання розписки.

Відповідно до п.2 Договору позики від
13.11.2014 року відповідач зобов'язаний за
кожен місяць користування грошовими
коштами позичальник зобов'язаний
сплатити позикодавцю 2 (два) процентів
від зазначеної суми в п. 1 Договору. За
домовленістю сторін виплата процентів
за користування грошовими коштами
здійснюється позичальником щомісячно
від загальної суми позики.

Відповідно до п.2 Договору позики від
20.12.2014 року Відповідач зобов'язаний за
кожен місяць користування грошовими
коштами позичальник зобов'язаний
сплатити позикодавцю 5 (п'ять) процентів
від зазначеної суми в п. 1 Договору. За
домовленістю сторін виплата процентів
за користування грошовими коштами
здійснюється позичальником щомісячно
від загальної суми позики.

Статтею 1047 ЦКУ визначені вимоги до
форми договору позики, а саме: Договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян.

Відповідно до офіційного курсу валют
Національного банку України станом на
10 листопада 2014 року 1 долар США дорівнює
14.470 українським гривням.

Таким чином, основна сума
заборгованості відповідача перед
Позивачем на 10.11.2014 складається з
основної суми заборгованості 1 495 995,42
гривень (один мільйон чотириста
дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот
дев'яносто п'ять гривень 42 копійок) та
відсотків 489870,56 гривень (чотириста
вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот
сімдесят гривень 56 копійок) .

У відповідності до вимог ст. 1049 ЦКУ
Позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у Договорах позики
визначений 20 вересня 2014 року.

Станом на час винесення рішення суду
сума позики та відсотків Відповідачем
не повернута.

Згідно вимог ст. 1050 Цивільного кодексу
України передбаченого, «якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
відшкодування збитків та сплата
неустойки (пені).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання згідно
вимог ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання. Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Таким чином заборгованість зі
встановленого індексу інфляції за весь
час заборгованості від суми боргу
складає:

Для розрахунку позивачем взяті індекси
інфляції з листопада 2013 року по
жовтень 2014 року включно:

(100,1:100)*(100,0:100)*(99,9:100)*(99,3:100)*(100,0:100)*(100,4:100)*(1
00,2:100)* (100,5:100)*( 100,2:100)*( 100,6:100)*( 102,2:100)*(
103,3:100)= 1,068

1 495 995,42 гривень * 1,068 = 1 597 723,10 грн

1 597 723,10 грн. - 1 495 995,42 грн. = 101727,68 грн.

Тож інфляційні нарахування на суму
боргу складають 101727,68 грн. (сто одна
тисяча сімсот двадцять сім гривень 68
копійки).

Таким чином загальна сума боргу з
урахування санкцій, обрахованих
позивачем складає:

1 495 995,42 грн. + 489870,56 грн. + 101 727,68 грн. = 2 087
593,60 грн. (один мільйон вісімсот
тридцять одна тисяча двадцять вісім
гривень 70 копійок).

Як вбачається із пояснень відповідача
він визнав в судовому засіданні
позовні вимоги частково, а саме що
стосується заборгованості за
договором позики - розписки від від
13.11.2013 року (а.с.7) в розмірі 642 767 грн., а що
стосується самого договору позики від
13.11.2013 року, який передбачає відсотки та
штрафні санкції (а.с. 9-10) він не визнав
даний договір взагалі, так як умови
зазначені в даному договорі не
обговорювалися, а він просто підписав
даний договір, на прохання ОСОБА_4 (який
значився в договорах розписки, аркуші
справ 7,8) восени цього року.

Договір розписки від 20.12.2013 року (а.с.8)
він визнав повністю, що стосується
заборгованості в розмірі 25 000 доларів
США, але в той же час заперечив щодо
визнання договору позики від 20.11.2013
року, з відповідними умовами, який
передбачає відсотки та штрафні санкції
(а.с. 11-12), так як знову ж таки підписав
цей договір без належного його
вивчення за часом пізніше, ніж
зазначено в самому договорі і на
прохання ОСОБА_4

Дані обставини зазначені відповідачем,
щодо не визнання договорів позики від
13.11.2013 року (а.с. 9-10) та від 20.12.2013 року
(а.с. 11-12), суд розцінює як бажання
останнього уникнути цивільно-правової
відповідальності, оскільки ці
пояснення не підтверджені жодними
доказами та спростовуються
матеріалами справи, оскільки при
вивчені даних договорів вбачається
дата їх складання та відповідні
підписи відповідача, справжність яких
він не оспорює. Отже, підстав вважати,
що ці договори були не укладеними, або
укладені під впливом насилля відсутні.
В той же час спірні договори позики із
наданими розписками повністю
підтверджують позовні вимоги позивача
і дані розписки є підтвердження
виконання договорів позики.

Оскільки п.2 Договору позики від 13.11.2013
року, передбачена сплата позичальником
відсотків у розмірі 2% від зазначеної
суми договору (а.с.9), так як п.7
передбачена відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання
Позичальником (а.с.10), що стосується
сплати суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, суд, враховуючи що
відповідач не зміг довести протилежне,
вважає, що позовні вимоги позивача в
цій частині разом з наведеними
розрахунками підлягають повному
задоволенню.

Оскільки п.2 Договору позики від 20.12.2013
року, передбачена сплата позичальником
відсотків у розмірі 5% від зазначеної
суми договору (а.с.11), так як п.7
передбачена відповідальність за
прострочення виконання зобов'язання
Позичальником (а.с.10), що стосується
сплати суми боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення заборгованості, суд,
враховуючи що відповідач знову ж не
зміг довести протилежне, а тому вважає,
що позовні вимоги позивача в цій
частині разом з наведеними
розрахунками підлягають повному
задоволенню.

Відповідач посилається на те, що в
договорі позики від 13.11.2013 року не
значиться строку його виконання, так як
п.4 передбачено повернення
позикодавцеві частини суми позики в
розмірі 25 000 доларів США в строк до 20
вересня 2014 року, але відповідно до
вимог чинного законодавства в разі
невиконання боржником свого
зобов'язання кредитор має право
вимагати дострокове повернення коштів
із нарахуванням відповідних відсотків
та пені за користування ним, а тому суд
вважає, що відповідач не виконав умови
договору і позивач правомірно
звернувся до суду з вимогою про
стягнення всієї суми заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають повному задоволенню,
з відповідним перерахунком суми боргу
з доларів США на національну валюту -
гривню, і враховуючи, що позивач
зазначив відповідний перерахунок
станом на 10.11.2014 року, і в судовому
засіданні не наполягав на переведення
повторного розрахунку на момент
винесення рішення, суд бере за основу
розрахунки позивача, які підтверджені
відповідними документами, а саме
довідкою національного банку України
від 20.11.2014 року, щодо офіційного курсу
національної валюти по співвідношенні
до іноземних валют, а також довідкою
від 25.11.2014 року щодо інформації про
індекс інфляції споживчих цін
розрахунками відсотків по договору
позики від 13.11.2013 року та розрахунками
відсотків по договору позики від 20.12.2013
року (а.с. 6).

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
суд вважає за необхідне стягнути
відповідача на користь позивача судові
витрати понесені ним по даній справі,
які документально підтвердженні, а
саме 3654 грн. - сплаченого позивачем
судового збору за позовну заяву про
стягнення боргу та 121 грн. 80 коп.
судового збору за заяву про
забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.88, 209-215, 218, 221, 223, 294
ЦПК України, ст. 15, 16, 525, 526, 530, 549- 552, 611, 625,
1050 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення боргу за договором
позики,- задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, проживаючого
по АДРЕСА_1, ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1, суму
основного боргу в розмірі 1 495 995,42
гривень (один мільйон чотириста
дев'яносто п'ять тисяч дев'ятсот
дев'яносто п'ять гривень 42 копійок);
відсотків 489 870,56 гривень (чотириста
вісімдесят дев'ять тисяч вісімсот
сімдесят гривень 56 копійок) та
інфляційні нарахування у розмірі 101 727,68
грн. (сто одна тисяча сімсот двадцять
сім гривні 68 копійок), що разом дорівнює
2 087 593,60 грн. (два мільйона вісімдесят
тисяч п'ятсот дев'яносто три гривня 60
копійок) на користь ОСОБА_1, мешканця
АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати по справі, а саме:

-3654 грн. - сплаченого позивачем
судового збору за позовну заяву про
стягнення боргу та 121 грн. 80 коп.
судового збору за заяву про
забезпечення позову.

Рішення може бути оскаржено в
судову палату з цивільних справ
апеляційного суду Кіровоградської
області через Бобринецький районний
суд шляхом подачі в 10 денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
О.Ю. Бевз