У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, третя
особа - ОСОБА_4, про звернення стягнення
на предмет іпотеки, виселення, зняття з
реєстрації, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що на підставі кредитного договору
від 27 грудня 2007 року ОСОБА_4 отримала у
позивача кредит у сумі 70 тис. доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі
11,04% річних зі строком повернення
кредиту по 27 грудня 2017 року.

У забезпечення виконання кредитних
зобов'язань банк уклав з ОСОБА_3
договір іпотеки від 28 грудня 2007 року, за
яким останній передав в іпотеку
належний йому будинок АДРЕСА_1.

Унаслідок неналежного виконання
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором виникла заборгованість у
сумі 117 001 доларів США 30
центів. У зв'язку з цим позивач просив
суд звернути стягнення на предмет
іпотеки, виселити відповідача та інших
осіб з будинку зі зняттям з
реєстраційного обліку.

Рішенням Роздільнянського районного
суду Одеської області від 20 грудня 2013
року позов задоволено. У рахунок
погашення заборгованості
ОСОБА_4 перед ПАТ КБ «ПриватБанк», за
кредитним договором №
ОВК0GА00000633 від 27 грудня 2007 року у
розмірі 64 852 доларів США 97
центів станом на 10 квітня 2012 року, яка
складається з: заборгованості за
кредитом - 64 852 доларів США 97 центів,
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 19 758 доларів США
08 центів, заборгованості по комісії - 3
572 доларів США 99 центів, пені - 23 215
доларів США 96 центів, штраф - 31
доларів США 30 центів, штраф - 5 570 доларів
США, звернуто стягнення на предмет
іпотеки: житловий будинок з
господарчими спорудами, розташований
по АДРЕСА_1 на земельній ділянці,
належній Роздільнянській міській раді
який складається з житлового будинку
під літ. «А» загальною площею 158,10 кв.м, у
тому числі житлова 48,70 кв.м, а також
гаража під літ. «Б», погріба під літ.
«Г», вбиральні під літ. «Д», цистерни
11, вимощення 111, огорожі № 1-3,
належний на праві власності ОСОБА_3
шляхом застосування процедури продажу
вказаного предмету іпотеки і надання
права іпотекодержателю на продаж
предмета іпотеки на підставі договору
купівлі-продажу від імені відповідачів
по ціні, що встановлюється на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій. Виселено ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 із житлового будинку з
господарчими спорудами по АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку за
вказаною адресою. Вирішено питання
судового збору.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 20 травня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову у
задоволенні позову. Вирішено питання
судового збору.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду у частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
скасувати та у цій частині ухвалити
нове рішення про задоволення позову, в
іншій частині рішення залишити без
змін.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що у рахунок
погашення кредитної заборгованості
боржника є підстави звернути стягнення
на предмет іпотеки: житловий будинок з
господарчими спорудами, розташований
по АДРЕСА_1 та виселити з нього ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд, виходив з того, що суд
першої інстанції поширив на третю
особу - ОСОБА_4 матеріально-правові
наслідки вирішення позову: встановив
наявність заборгованості за її
кредитом, визначив розмір цієї
заборгованості на загальну суму 117 001
доларів США 30 центів, та у рахунок
погашення цієї заборгованості звернув
стягнення на іпотечний будинок та
виселив ОСОБА_4 з цього будинку

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 грудня 2007 року
між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 був
укладений кредитний договір №
ОDR0GА00000633 про надання кредиту на
споживчі цілі у сумі 70 тис. доларів США
з кінцевим терміном повернення кредиту
27 грудня 2017 року, згідні якого банк
надав відповідачу кредитні кошти під
11,04% річних, а відповідач, у свою чергу
зобов'язався повернути отриману суму
грошей та сплатити відсотки в
обумовлений договором строк (а. с. 14-18).

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором, 28 грудня 2007
року між банком та ОСОБА_3 був укладений
договір іпотеки, відповідно до якого
відповідач передав в іпотеку нерухоме
майно: житловий будинок з господарчими
спорудами, розташований адресою:
АДРЕСА_1, що належить відповідачу на
праві власності на підставі свідоцтва
про право власності на житловий
будинок від 17 грудня 1998 року
(а. с. 19- 23).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» (далі - Закон) у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи,
унаслідок неналежного виконання
ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним
договором станом на 10 квітня 2012
року утворилася заборгованість у сумі
117 001 доларів США 30 центів, яка
складається з: 64 852 доларів США 97 центів
- заборгованість за кредитом,
19 758 доларів США 08 центів -
заборгованість по процентам за
кредитом, 23 215 доларів США 96
центів - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, 31
доларів США 30 центів - штраф (фіксована
частина), 5 570 доларів США - штраф
(процентна складова) (а. с. 7-9).

24 лютого 2012 року позивачем на адресу
відповідача та третьої особи у справі
було надіслано вимогу про дострокове
повернення суми кредиту у повному
обсязі, процентів, комісії та штрафних
санкцій у тридцятиденний строк з дня
отримання цієї вимоги. У разі
невиконання вказаної вимоги банк
зверне стягнення на предмет іпотеки (а.
с. 10-12).

Тобто позивачем у відповідності до п. 24
договору іпотеки, ст. 35 Закону було
проведено процедуру звернення
стягнення на предмет іпотеки.

При цьому апеляційний суд, встановивши
вказані обставини, посилаючись на те,
що суд першої інстанції вирішив
питання про виселення ОСОБА_4, яка не
була залучена до участі у розгляді
справи як сторона, дійшов помилкового
висновку про відмову у задоволенні
позову у повному обсязі, а не у частині
позовних вимог про її виселення.

Крім того, відповідно до п. 42 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року № 5 резолютивна частини рішення
суду в разі задоволення позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
має відповідати вимогам як статті 39
Закону України "Про іпотеку", так і
положенням пункту 4 частини першої
статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в
обов'язковому порядку має зазначатись:
загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки; спосіб реалізації предмета
іпотеки - шляхом проведення прилюдних
торгів або застосування процедури
продажу шляхом надання права
іпотекодержателю на продаж предмета
іпотеки; початкова ціна предмета
іпотеки для його подальшої реалізації
(при цьому суд може зазначити, що
початкова ціна встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій).

Тобто, висновок апеляційного суду, що
зазначення розміру боргу, у рахунок
якого звернуто стягнення на предмет
іпотеки є порушенням прав ОСОБА_4, також
є помилковим.

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК
України не врахував норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалене у справі судове рішення у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки підлягає скасуванню з
передачею справи у цій частині на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 20 травня
2014 року у частині відмови у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки скасувати, справу у
цій частині направити на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко