Справа № №447/2536/13
Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І.
Провадження № 22-ц/783/6133/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

З участю третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
Моторного(транспортного) страхового
бюро України (МТСБУ) на рішення
Миколаївського районного суду
Львівської області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом
Моторного(транспортного) страхового
бюро України(МТСБУ) до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третьої особи ОСОБА_2 про відшкодування
в порядку регресу витрат, пов»язаних з
регламентною виплатою ,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні Моторне (транспортне)
страхове Бюро України ( МТСБУ)
звернуловся в суд з позовом до ОСОБА_3
про відшкодування в порядку регресу
витрат, пов"язаних з регламентною
виплатою.

В подальшому позивач уточнив позовні
вимоги та просив залучити до участі у
справі в якості відповідача фізичну
особу підприємця ОСОБА_4

В обгрунтування позовних вимог
посилалося на те, що 22.08.2009року між
селами Дроговиж та Вербіж
Миколаївського району Львівської
області сталося зіткнення автомобілів
МАЗ , реєстраційний номер НОМЕР_1,
яким керував відповідач ОСОБА_3 та АУДІ
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належав ОСОБА_5

Дорожньо-транспортна пригода
сталася з вини ОСОБА_3, що
підтверджується вироком
Миколаївського районного суду
Львівської області від 06.10.2010року. В
момент вчинення ДТП у відповідача був
відсутній договір обов»язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів, а тому на
підставі заяви потерпілого МТСБУ
виплатило ОСОБА_5 відшкодування у
розмірі 20281,47грн. Просило у
відповідності до ст.1191 ЦК України
задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржило
Моторне(транспортне) страхове бюро
України(МТСБУ) в особі представника
ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі зазначає, що не
погоджується з таким рішенням суду,
оскільки при його ухваленні
неправильно застосовані норми
матеріального права, а саме не
застосовано закон, який поширюється на
дані правовідносини. Вважає помилковим
висновок суду про те, що оскільки
власником транспортного засобу є
ОСОБА_2, а відтак позов необхідно
пред»являти саме до нього, а не до
ОСОБА_3, який на час ДТП лише перебував у
трудових відносинах з ФОП ОСОБА_4,
оскільки відповідно до п.1.6 ст.1 ЗУ «Про
обов»язкове страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів»
власниками транспортних засобів є
юридичні та фізичні особи, які
відповідно до законів України є
власниками або законним володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди або правомірно
експлуатують транспортний засіб на
інших законних підставах. Відповідно
до п.2.2 п.2 Правил дорожнього руху
України власник транспортного засобу,
а також особа, яка використовує такий
транспортний засіб на законних
підставах, можуть передавати керування
транспортним засобом іншій особі, що
має при собі посвідчення водія на
право керування транспортним засобом
відповідної категорії, а відтак
враховуючи те, що ОСОБА_3 керував
транспортним засобом на підставі
тимчасового реєстраційного талону та
прав на керування транспортним
засобом, вантаж перевозив на підставі
шляхового листа таким чином керував
зазначеним автомобілем на законних
підставах, а отже вважається власником
зазначеного транспортного засобу.
Враховуючи ст.1172 ЦК України та, що
ОСОБА_3 на час ДТП перебував у трудових
відносинах з ОСОБА_4 відповідальність
за заподіяну шкоду повинен нести
ОСОБА_4, а тому просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення
яким стягнути з ОСОБА_4 на користь МТСБУ
20281,47 грн. основного боргу, судовий збір
в розмірі 351,20 грн. та витрати на правову
допомогу у розмірі 2000грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
третьої особи ОСОБА_2, вивчивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до задоволення з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим з
виконанням всіх вимог цивільного
судочинства, згідно із законом, на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що 22 серпня 2009 року між
селами Дроговиж та Вербіж
Миколаївського району Львівської
області сталося зіткнення автомобілів
МАЗ, реєстраційний НОМЕР_1, яким керував
відповідач ОСОБА_3 та АУДІ
реєстраційний номер НОМЕР_2, який
належав ОСОБА_5

В момент скоєння ДТП відповідач
ОСОБА_3 не мав чинного договору
обов»язкового страхування цивільно -
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів, а
цивільно - правова відповідальність
потерпілого була застрахована за
договором обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів (поліс № ВВ/2527507 терміном дії з
01.01.2009р. до 31.12.2009р.).

Вироком Миколаївського районного суду
Львівської області від 06 жовтня 2010 року
ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні
злочину, передбаченого ст.286 ч.1 КК
України та призначено покарання у
вигляді штрафу в розмірі 200 (двісті)
неоподаткованих мінімумів доходів
громадян (три тисячі чотириста грн.) в
дохід держави без позбавлення права
керування транспортними засобами
(а.с.3-4).

17 грудня 2010 року власник пошкодженого
транспортного засобу ОСОБА_5,
звернулася до МТСБУ з заявою про
виплату страхового відшкодування
(а.с.7).

З платіжного доручення №2440 від 06
червня 2011 року вбачається, що Моторне
(транспортне) страхове бюро України
виплатило ОСОБА_5 страхове
відшкодування в розмірі 20 281 грн.47 коп.
(а.с.9).

Листом від 25.12.2012року ОСОБА_3
запропоновано добровільно
відшкодувати понесені витрати
Моторному (транспортному) страховому
бюро, однак даний лист залишився без
реагування з сторони відповідача
ОСОБА_3

Розмір матеріальної шкоди завданої
власнику пошкодженого в результаті ДТП
автомобіля визначений висновком №2640/09
експертного автотоварознавчого
дослідження складеного 07 вересня 2009
року судовим експертом ОСОБА_7, яким
встановлено, що вартість
відновлювального ремонту автомобіля
АУДІ 80 реєстраційний номер НОМЕР_2, на
момент огляду, становить 51315,29 грн.
Вартість матеріального збитку з
технічної точки зору завданого
власнику автомобіля марки АУДІ 80,
реєстраційний номер НОМЕР_2, на момент
огляду становить 28 415 ,51 грн. (а.с.5-6).

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика,
який виплатив страхове відшкодування
за договором майнового страхування, у
межах фактичних витрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 22 ЗУ "Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів" при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому Законом
порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов»язків.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об»єктом використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

У п.6 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз'яснено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2 Правил
дорожнього руху України).

Не вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим особа, яка
керує транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, якщо з нею
укладено цивільно-правовий договір.
Така особа, враховуючи характер
відносин, які між ними склалися, може
бути притягнута до відповідальності
роботодавцем лише у регресному порядку
відповідно до статті 1191 ЦК.

Як встановлено судом першої інстанції,
відповідач ОСОБА_3 керував автомобілем
"МАЗ-551605", реєстраційний номер НОМЕР_1,
на підставі тимчасового
реєстраційного талону та прав на
керування транспортного засобу, а
вантаж перевозив у відповідності до
шляхового листа.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки в матеріалах справи відсутні
докази про те, на якій правовій
підставі ФОП ОСОБА_4 користувався
вказаним транспортним засобом,
оскільки його власником є ОСОБА_2, а
тому шкода не може бути стягнута лише з
ФОП ОСОБА_4, оскільки існує можливе
настання солідарної відповідальності
власника і володільця транспортного
засобу.

Однак з таким висновком суду колегія
суддів не погоджується у зв»язку з
наступним.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог на
підставі доказів.

У відповідності до ст.57 доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся з позовом про
відшкодування шкоди в порядку регресу.

Відповідно до п.п.38.2.1 п.38.2 ст.38 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБ після сплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до власника
транспортного засобу, який спричинив
ДТП, який не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність,
крім осіб, зазначених у п.13.1 ст.13 цього
Закону.

Як вбачається з копії трудової книжки
відповідача ОСОБА_3 останній 09.11.2007 року
прийнятий на роботу водієм відповідно
до трудового договору №392.

Дані обставини також встановлені
вироком Миколаївського районного суду
Львівської області від 06 жовтня 2010
року.

Відтак суд першої інстанції дійшов
невірного висновку про те, що позивач
повинен представити суду докази на
якій правовій підставі ФОП ОСОБА_4
користувався транспортним засобом,
оскільки ОСОБА_3 маючи при собі
реєстраційний документ на право
користування транспортним засобом та
посвідчення водія на право керування
транспортним засобом, керував
автомобілем на законних підставах та в
момент виконання своїх трудових
обов»язків.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції не врахував
вимоги ст. ст. 1172, 1187, 1188 ЦК України,
зокрема, про те, що шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі володіє
транспортним засобом, а у разі завдання
такої шкоди працівником під час
виконання своїх трудових обов'язків,
вона відшкодовується роботодавцем.

З матеріалів справи чітко вбачається,
що під час ДТП відповідач ОСОБА_3
працював у ФОП ОСОБА_4, а відтак завдав
шкоди під час виконання трудових
обов»язків, а тому таку необхідно
стягнути з роботодавця ФОП ОСОБА_4

Щодо витрат на правову допомогу то в
цій частині позов не підлягає до
задоволення, оскільки вартість наданих
послуг не підтверджена належними та
допустимим доказами.

У відповідності ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2,309 ч.1 п.4,314
ч.2,316,17,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу
Моторного(транспортного) страхового
бюро України (МТСБУ) задовольнити

Рішення Миколаївського районного суду
Львівської області від 27 листопада 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким стягнути з ФОП ОСОБА_4 в
користь Моторного(транспортного)
страхового бюро України
20281,47грн.(двадцять тисяч двісті
вісімдесят одну грн. 47 коп). основного
боргу, судовий збір в розмірі 351,20
грн.(триста п»ятдесят одну грн. 20 коп.)
при подачі позову в суд першої
інстанції та апеляційної інстанції.

В задоволенні позову про стягнення
правової допомоги в розмірі 2000 грн.
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня його проголошення.

Головуючий:
Ю.Р.Мікуш

Судді:
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин