Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду від
18 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно та
виділ частки з майна, що перебуває у
спільній частковій власності та за
позовом третьої особи із самостійними
вимогами на предмет спору на стороні
відповідача - ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1
про визнання права власності на
спадкове майно за заповітом,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 18 вересня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання
права власності на спадкове майно та
виділ частки з майна, що перебуває у
спільній частковій власності,
задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
спадкове майно за законом після смерті
батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
що складається з :

? житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1;

? частини земельної ділянки площею 1000
кв.м , що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1;

? частини земельної ділянки площею 0,1296
га, що знаходиться за адресою: с.
Колоденка Рівненського району
Рівненської області.

Виділено ОСОБА_3 у власність в натурі ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями на АДРЕСА_1, як об'єкт
самостійної власності у виді
ізольованої квартири № 1 та земельної
ділянки від площі 1000 кв. м. на АДРЕСА_1 за
варіантами 1 та 3 Висновку № 003-Б/14
судової комісійної
будівельно-технічної експертизи,
виконаної експертами
Науково-технічного центру
товарознавства і експертизи
Рівненського інституту
слов'янознавства Київського
славістичного університету Опанащуком
Т.В., Бенчуком О.П., без проведення
сплати грошової компенсації, а саме:

- житлову добудову літ. «А-2», до якої
входять коридор 1-13 площею 11,2 кв. м.,
туалет 1-14 площею 2,3 кв. м., сходова 1-15
площею 2,6 кв. м., зал 1-16 площею 21,8 кв. м.,
кухня 1-17 площею 12,7 кв. м., ванна 1-18
площею 6,9 кв. м., сходова 1-19 площею 5,5 кв.
м., коридор 1-20 площею 9,9 кв. м., жила
кімната 1-21 площею 10,7 кв. м., жила кімната
1-22 площею 10,5 кв. м., жила кімната 1-23
площею 19,6 кв. м., ґанок «а4», балкон «а5»,
1/2 огорожі з металевої сітки з
оцинкованого дроту, 1/2 вимощення літ.
«І» вартістю 535256,00 грн.;

- земельну ділянку у власність площею
339, 2 кв. м. геометричними розмірами за
ходом годинникової стрілки у метрах:
18,96 - 2,25 - 9,09 - 2,62 - 12,49 - 12,55 - 3,00 - 4,91 - 36,09 - 2,62
- 1,51 (додаток Н червона штриховка).

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/17623/13-ц
Головуючий в суді І
інст. - Рогозін С.В.

Провадження № 22-ц /787/2293/2014р.
Суддя-доповідач -
Боймиструк С.В.

- земельну ділянку у користування
площею 250 кв. м. геометричними розмірами
за ходом годинникової стрілки у метрах:
17,63 - 14,25 - 17,68 - 4,91 - 9,24.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
об'єкт самостійної власності на
ізольовану квартиру № 1 на АДРЕСА_1 у
складі приміщень: коридор 1-13 площею 11,2
кв. м., туалет 1-14 площею 2,3 кв. м., сходова
1-15 площею 2,6 кв. м., зал 1-16 площею 21,8 кв.
м., кухня 1-17 площею 12,7 кв. м., ванна 1-18
площею 6,9 кв. м., сходова 1-19 площею 5.5 кв.
м., коридор 1-20 площею 9,9 кв. м., жила
кімната 1-21 площею 10,7 кв. м., жила кімната
1-22 площею 10,5 кв. м., жила кімната 1-23
площею 19,6 кв. м., ґанок «а4», балкон «а5»,
1/2 огорожі з металевої сітки з
оцинкованого дроту, 1/2 вимощення літ.
«І».

Визнано за ОСОБА_3 право забудовника
житлової добудови А-2 до будинку
АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 339, 2 кв. м
геометричними розмірами за ходом
годинникової стрілки у метрах: 18,96 - 2,25 -
9,09 - 2,62 - 12,49 - 12,55 - 3,00 - 4,91 - 36,09 - 2,62 - 1,51 та
право користування земельною ділянкою
площею 250 кв. м. геометричними розмірами
за ходом годинникової стрілки у метрах:
17,63 - 14,25 - 17,68 - 4,91 - 9,24 (додаток Н червона
штриховка) на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1, ОСОБА_5 солідарно на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі, а саме: судовий збір в сумі 3441
грн. та витрати на проведення
експертизи в сумі 1440 грн.

В задоволенні позовних вимог третьої
особи із самостійними вимогами на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
права власності на спадкове майно за
заповітом - відмовлено за
недоведеністю.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликалася
на його незаконність та
необґрунтованість через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вказувала, що судом не враховано, що
заповіт спадкодавця ОСОБА_6 від 01.10.2008
року був визнаний недійсним рішенням
Рівненського міського суду від 22.11.2012
року через те, що за станом здоров'я він
на момент складення заповіту мав
фізичні вади, які не дозволяли йому
самостійно прочитати записаний
нотаріусом текст заповіту,
волевиявлення заповідача при
складанні заповіту не було вільним,
суперечило його волі, що в сукупності з
письмовими доказами по справі і
відповідно до вимог закону вважається
підставою для визнання оспорюваного
заповіту недійсним, а в ухвалі
апеляційного суду Рівненської області
від 02.07.2013 року суд покликався також на
ч.1 ст. 225 ЦК України та погодився із
висновками суду першої інстанції суду
першої інстанції, що заповідач під час
посвідчення заповіту не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Враховуючи наведене, вважала, що згідно
з вимогами ст. 1254 ЦК України суд повинен
був повернутися до попереднього
заповіту ОСОБА_6 від 25.04.2008 року, за яким
спадкодавець заповів їй земельну
ділянку в с. Колоденка, а все інше майно
ОСОБА_1., ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Доводила, що ОСОБА_3 не прийняла
спадщину, оскільки на час її відкриття
перебувала за кордоном, натомість вона
її прийняла відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК
України, оскільки на момент смерті
батька постійно з ним проживала та
доглядала за ним і надалі продовжує
проживати в будинку по АДРЕСА_1.

Просила рішення Рівненського міського
суду від 18 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В запереченні на апеляційну скаргу
представник позивача адвокат ОСОБА_2
зазначила, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просила залишити його без
змін, а апеляційну скаргу без
задоволення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи
апеляційної скарги підтримала та
просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_2
просила апеляційну скаргу відхилити, а
рішення місцевого суду залишити без
змін.

ОСОБА_4 у встановленому законом
порядку, завчасно був повідомлений про
час і місце розгляду справи, однак до
суду не з'явився і причин неявки суду
не повідомив, а тому колегія суддів
прийшла до висновку про можливість
розгляду справи за його відсутності.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов повністю та
визнаючи право власності на ? частину
спадкового майна і виділяючи з нього
частку позивачки, суд першої інстанції
виходив з спадкування за законом та
рівності часток двох спадкоємців
першої черги.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

ОСОБА_6, який був батьком ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується Свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Після його смерті ОСОБА_6, відповідно до
витягу з реєстру прав власності на
нерухоме майно від 22.09.2009 року
залишилося спадкове нерухоме майно, а
саме:

житловий будинок з надвірними
будівлями, що підтверджується
Свідоцтвом про право власності від
09.05.1963 р. № 942;

земельна ділянка площею 1000 кв. м. на
АДРЕСА_1, що підтверджується Державним
актом на право власності на землю № 40
від 15.07.1996 року;

житлова добудова до будинку, яка була
проведена на підставі розпорядження
виконавчого комітету Рівненської
міської ради № 1729-р від 21.11.1996 року, але
не введена в експлуатацію;

земельна ділянка площею 0,1296 га в с.
Колоденка Рівненського району, що
підтверджується Державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 373742, виданим Рівненським
районним відділом земельних ресурсів
07.09.2006 року.

Крім того, в користуванні ОСОБА_6
перебувала земельна ділянка площею 500
кв. м. для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських будівель і споруд на
АДРЕСА_1, що підтверджується Державним
актом на право постійного користування
землею виданого на підставі рішення
Рівненської міської ради від 25.10.1994
року за № 10.

Згідно із п. 8 Постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування» якщо будівництво
здійснювалося згідно із законом, то у
разі смерті забудовника до завершення
будівництва його права та обов'язки
входять до складу спадщини.

За таких обставин, житлова добудова,
позначена на плані А-2 до будинку
АДРЕСА_1 теж входить до спадкової маси і
на неї може бути визнано право
забудовника за спадкоємцем.

ОСОБА_3 19 лютого 2009 року, а ОСОБА_1 07
квітня 2009 року подали до Другої
Рівненської держнотконтори заяви про
прийняття спадщини (а.с. 25,27).

Колегія суддів дійшла висновку, що
підстав для спадкування за законом
зазначеного спадкового майна у
позивачки не було, оскільки існує
заповіт ОСОБА_6 від 25 квітня 2008 року,
який відновив свою дію після визнання
заповіту від 1 жовтня 2008 року недійсним.

Висновок місцевого суду в
оскаржуваному рішенні про те, що
заповіт від 01 жовтня 2008 року був
визнаний недійсним не з підстав,
встановлених статтями 225 і 231
Цивільного кодексу України, є
помилковим.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Рівненського міського суду
від 22 листопада 2012 року у цивільній
справі № 2 - 2119/11 за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третьої особи - приватного
нотаріуса Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 останній
заповіт ОСОБА_6 від 01 жовтня 2008 року,
яким він заповідав все належне йому
майно ОСОБА_1, визнаний недійсним на
підставі ст. 1257 ЦК України, оскільки
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його волі.

До цього заповіту ОСОБА_6 було складено
попередній заповіт від 25 квітня 2008
року, яким він заповів земельну ділянку
площею 0,1296 га в с. Колоденка
Рівненського району доньці ОСОБА_1, а
все інше майно, яке буде належати йому
на час смерті, заповів ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 в рівних долях кожному. Цей
заповіт було посвідчено приватним
нотаріусом Рівненського
нотаріального округу ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі за № 628. (а.с.40).

Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1254 ЦК України,
кожний новий заповіт скасовує
попередній і не відновлює заповіту,
який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Місцевий суд, ухвалюючи рішення від 22
листопада 2012 року у цивільній справі №
2 - 2119/11 про визнання заповіту від 01
жовтня 2008 року недійсним, вважав, що
ОСОБА_6 за станом здоров'я 01 жовтня 2008
року мав фізичні вади, які не дозволяли
йому самостійно прочитати текст
заповіту записаний нотаріусом.

Обставин тиску, погроз на ОСОБА_6. чи
інших обставин стороннього впливу на
волевиявлення заповідача при
складанні заповіту зазначеним
рішенням суду не встановлено.

Звертаючись з позовом до суду про
визнання заповіту від 01 жовтня 2008 року
недійсним в справі № 2 - 2119/11, ОСОБА_3, як
правову підставу своїх вимог,
зазначила і ст.225 ЦК України.

Переглядаючи зазначене рішення суду
від 22 листопада 2012 року в справі № 2 -
2119/11 в ухвалі від 22 травня 2013 року
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ та в ухвалі від 02 липня 2013 року
колегія суддів судової палати
апеляційного суду Рівненської області,
як на правову підставу для вирішення
спору посилались на норму
матеріального права - ст.225 ЦК України.

В ухвалі від 02 липня 2013 року зазначено,
що з письмових медичних документів,
висновків експертиз, показань свідків
вбачається, що 01 жовтня 2008 року ОСОБА_6
перебував у ,вкрай важкому стані,
пов'язаному з загостренням у нього
хронічних захворювань, до нього двічі,
як до укладення заповіту, так і після
його підписання, викликалася швидка
медична допомога, поставлено діагноз
передагональний стан, при цьому у
ОСОБА_6 була порушена свідомість, а тому
колегія суддів погодилась з висновками
суду першої інстанції, що він під час
посвідчення заповіту не розумів
значення своїх дій та не міг ними
керувати.

Відповідно до роз'яснень даних в п.16
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року № 9 „Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними",
правила статті 225 ЦК поширюються на ті
випадки, коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо).

Обставини, встановлені рішенням
Рівненського міського суду від 22
листопада 2012 року у цивільній справі №
2-2119/11 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання заповіту від 01 жовтня 2008 року
недійсним, а саме стан здоров'я та
фізичні вади заповідача, в сукупності з
іншими доказами в справі, вказують на
застосування місцевим судом правової
підстави визнання заповіту недійсним
передбаченої ч.1 ст.225 ЦК України, хоч
посилання на неї в самому рішенні
відсутнє.

Отже, даний спір слід вирішувати
виходячи з тих обставин, що дійсним є
заповіт від 25 квітня 2008 року.

За цим заповітом ОСОБА_6 заповів
земельну ділянку площею 0,1296 га, що
знаходиться за адресою: с. Колоденка
Рівненського району Рівненської
області своїй доньці ОСОБА_1, а інше
майно в рівних долях внуку ОСОБА_4 та
донькам ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Відповідно ст. ст. 1268 - 1270 ЦК України
спадкоємці за заповітом або законом
приймають спадщину шляхом фактичного
прийняття спадщини або шляхом подання
до нотаріальної контори відповідної
заяви протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 постійно проживала разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, а тому відповідно до ч.3 ст.1268
ЦК України вважається такою, що
прийняла спадщину, оскільки протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, вона не заявила про відмову
від неї.

Крім того, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вчасно
звернулися до нотаріуса із заявами про
прийняття спадщини, а ОСОБА_4 з
відповідною заявою не звертався,
постійно із спадкодавцем не проживав,
тому відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України
вважається таким, що спадщини не
прийняв.

Отже, відповідно до ч.1 ст.1275 ЦК України,
неприйнята частина спадщини ОСОБА_4
підлягає до спадкуванню спадкоємцями
першої черги порівну, після чого їхні
долі за заповітом збільшуються та
фактично становитимуть по ? частині
кожному від спадкової маси.

Згідно ст.392, 364, 367 ЦК України, право на
спадкове майно, крім земельної ділянки
площею 0,1296 га, слід визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 та розділити його між ними в
рівних долях, а в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_4 про визнання права
власності на спадкове майно за
заповітом йому слід відмовити.

Згідно ч. 2 п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
спадкоємців, які прийняли спадщину в
порядку, установленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Умови для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину (частину спадщини, яка
залишилась після виділу частки ОСОБА_3.)
для ОСОБА_1 наявні, оскільки вона до
смерті спадкодавця проживала разом з
ним, прийняла спадщину і саме в неї
знаходяться правовстановлюючі
документи на спадкове майно.

Поділ спадкового майна, а саме
будинковолодіння та житлової добудови
до будинку, яка була проведена на
підставі розпорядження виконавчого
комітету Рівненської міської ради №
1729-р від 21.11.1996 року, але не введена в
експлуатацію, земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 слід провести
відповідно до найбільш підходящих
варіантів розподілу відповідно № 1 та
№ 3 Висновку № 003-Б/14 судової комісійної
будівельно-технічної експертизи без
проведення сплати грошової
компенсації.

Право користування земельною ділянкою
площею 500 м.кв. не спадкується, однак
відповідно до ст.377, 1225 ЦК України та
ст.120 ЗК України, до особи, яка набула
право власності на житловий будинок
(крім багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача). До спадкоємців
житлового будинку, інших будівель та
споруд переходить право власності або
право користування земельною ділянкою,
на якій вони розміщені.

Питання подальшого користування цією
земельною ділянкою має бути сторонами
узгоджене з власником землі -
міськрадою.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Витрати ОСОБА_3 на проведення
будівельно-технічної експертизи та
сплату судового збору склали
відповідно 1440 грн. та 3441 грн.. які
підлягають до стягнення з
відповідачів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
відповідають обставинам справи, а тому
рішення суду першої інстанції слід
скасувати та ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
18 вересня 2014 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 ОСОБА_4
про визнання права власності на
спадкове майно та виділ частки з майна,
що перебуває у спільній частковій
власності, задовольнити частково.

Відповідно до заповіту від 25.04.2008 року
визнати за ОСОБА_3 право власності на
спадкове майно після смерті батька -
ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, що
складається з :

? житлового будинку з надвірними
будівлями АДРЕСА_1;

? частини земельної ділянки площею 1000
кв.м , що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1;

Виділити ОСОБА_3 у власність в натурі ?
частину житлового будинку з надвірними
будівлями на АДРЕСА_1, як об'єкт
самостійної власності у виді
ізольованої квартири № 1 та земельної
ділянки від площі 1000 кв. м на АДРЕСА_1 за
варіантами 1 та 3 Висновку № 003-Б/14
судової комісійної
будівельно-технічної експертизи, без
проведення сплати грошової
компенсації, а саме:

- житлову добудову літ. «А-2», до якої
входять коридор 1-13 площею 11,2 кв. м.,
туалет 1-14 площею 2,3 кв. м, сходова 1-15
площею 2,6 кв. м, зал 1-16 площею 21,8 кв. м,
кухня 1-17 площею 12,7 кв. м, ванна 1-18 площею
6,9 кв. м, сходова 1-19 площею 5,5 кв. м,
коридор 1-20 площею 9,9 кв. м, жила кімната
1-21 площею 10,7 кв. м, жила кімната 1-22
площею 10,5 кв. м, жила кімната 1-23 площею
19,6 кв. м, ґанок «а4», балкон «а5», 1/2
огорожі з металевої сітки з
оцинкованого дроту, 1/2 вимощення літ.
«І» вартістю 535256,00 грн.;

- земельну ділянку у власність площею
339, 2 кв. м геометричними розмірами за
ходом годинникової стрілки у метрах:
18,96 - 2,25 - 9,09 - 2,62 - 12,49 - 12,55 - 3,00 - 4,91 - 36,09 - 2,62
- 1,51 (додаток Н червона штриховка).

- земельну ділянку у користування
площею 250 кв. м геометричними розмірами
за ходом годинникової стрілки у метрах:
17,63 - 14,25 - 17,68 - 4,91 - 9,24.

Визнати за ОСОБА_3 право забудовника
житлової добудови А-2 до будинку
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
земельну ділянку площею 339, 2 кв. м
геометричними розмірами за ходом
годинникової стрілки у метрах: 18,96 - 2,25 -
9,09 - 2,62 - 12,49 - 12,55 - 3,00 - 4,91 - 36,09 - 2,62 - 1,51 та
право користування земельною ділянкою
площею 250 кв. м геометричними розмірами
за ходом годинникової стрілки у метрах:
17,63 - 14,25 - 17,68 - 4,91 - 9,24 (додаток Н червона
штриховка) на АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 солідарно на
користь ОСОБА_3 судові витрати по
справі, а саме: судовий збір в сумі 3441
грн. та витрати на проведення
експертизи в сумі 1440 грн.

В задоволенні позовних вимог третьої
особи із самостійними вимогами на
предмет спору на стороні відповідача
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про визнання
права власності на спадкове майно за
заповітом - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: