У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Наумчука
М.І.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності про зобов'язання
внести зміни до трудової книжки,
стягнення заробітної плати, за
касаційною скаргою виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 23 січня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 19 травня
2014 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
Подільського районного суду м. Києва з
позовом до виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі -
виконавчої дирекції Фонду) про
зобов'язання внести зміни до трудової
книжки, стягнення заробітної плати,
посилаючись на те, що 22 травня 2012 року
її було призначено на посаду
начальника контрольно-ревізійного
управління виконавчої дирекції Фонду,
а згідно з наказу № 240-к від 07 червня 2012
року виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності за підписом
директора Бондара О.В. на неї було
покладено ще й обов'язки заступника
директора виконавчої дирекції Фонду.
Бондар О.В. запевнив, що питання
остаточного призначення на вказану
посаду буде вирішено протягом місяця,
так як таке питання вирішується
Правлінням Фонду, однак призначення на
посаду після спливу місяця не
відбулося.

25 лютого 2013 року вона звільнилась з
роботи за згодою сторін, однак не
отримала доплати за виконану роботу,
оскільки до свого звільнення фактично
виконувала обов'язки двох посадових
осіб виконавчої дирекції Фонду, що
підтверджується наказами від № 192-ос
від 07 червня 2012 року та № 455-ос від 19
грудня 2012 року про розподіл обов'язків
між керівництвом виконавчої дирекції
Фонду, тому звернулась до суду з
вказаним позовом.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 23 січня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 19 травня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково.

Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду
на користь ОСОБА_4 заробітну плату в
розмірі 28 032,03 грн. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. У задоволенні
решти позовних вимог ОСОБА_4
відмовлено.

Виконавча дирекція Фонду, не
погоджуючись з даними судовими
рішеннями першої та апеляційної
інстанцій подала касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржувані рішення судів першої та
апеляційної інстанцій ухвалені з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків місцевого та
апеляційного судів, обґрунтовано
викладених в мотивувальних частинах
оскаржуваних судових рішень.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що на
ОСОБА_4 було покладено виконання
обов'язків заступника директора
виконавчої дирекції Фонду на підставі
наказу № 240-к від 07 червня 2012
року, тому судом правильно було
стягнуто з відповідача заробітну плату
в розмірі 28 032,00 грн. Що стосується
відмови у задоволенні позовних вимог
про стягнення надбавки за високі
досягнення у праці, то суди правильно
зазначили, що вказана надбавка
позивачу не виплачувалась та накази
про призначення такої надбавки
відповідачем не виносились.

За таких обставин, правові підстави для
скасування оскаржуваних рішень
відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 23 січня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду м. Києва від 19 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова М.І.
Наумчук