АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5482/14
Головуючий 1-інст. -
Справа - № 629/1386/14-ц
Категорія - виселення, поділ майна
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- МІНЕНКОВОЇ Н.О.

за участю
секретаря - Пруднікової О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в мсті Харкові
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 24 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про
виселення з приватного житлового
будинку та за зустрічним позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного
майна подружжя,-

в с т а н
о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся
до Лозівського міськрайонного суду з
позовом до ОСОБА_5, в якому просив
виселити відповідачку з належного йому
будинку АДРЕСА_1 і зобов"язати ВГІРФО
Лозівського РВ УМВС України в
Харківській області зняти її з
реєстраційного обліку в цьому будинку.

У обгрунтування заявлених вимог
посилався на те, що з 1987 року перебував
з відповідачкою у зареєстрованому
шлюбі, який розірвано рішенням суду від
10.02.2014 року.

Відповідачка постійно
влаштовувала сварки та навіть бійки і
йому неодноразово доводилось
звертатися до органів міліції, які
застосовували до неї міри
профілактичного впливу, але це не
призвело до зміни поведінки останньої.
У листопаді 2013 року ОСОБА_5 замінила
замки у вхідних дверях до будинку,
позбавивши його можливості
користуватися будинком.

Добровільно виселитися з
належного йому будинку відповідачка не
бажає, погрожує йому фізичною
розправою,систематичним порушенням
правил соціалістичного співжиття
зробила неможливим їх спільне
проживання у будинку.

ОСОБА_5 позов ОСОБА_4 не визнала,
звернулась із зустрічним позовом про
поділ спільного майна подружжя, в
якому, з урахуванням уточнень, просила
визнати за нею право власності на 1/5
частину домоволодіння АДРЕСА_1. При
цьому посилалась на те, що за час
перебування з ОСОБА_4 у зареєтрованому
шлюбі вони прибудували до належного
йому будинку тамбур літ."а2" , побудували
гараж літ."Д", сараї літ.літ."Е",Ж", душ
літ."З", льох літ."И", вигрібну яму "літ"№
1, колодязь "літ"№2, ворота "літ". №3,
огорожу літ.літ.№№ 4 і 5 у зв"язку з чим
вартість спірного домоволодіння
збільшилась з 61579,00 грн. до 103325,00 грн., що
становить більше 40% від загальної
вартості домоволодіння, тому воно має
бути визнане спільною сумісною
власністю подружжя.

На підставі наведеного у
задоволенні позову ОСОБА_4 просила
відмовити, посилаючись також на те, що
спірний житловий будинок він залишив
добровільно, оскільки почав
зустрічатися з іншою жінкою. Замки вона
була змушена замінити через пияцтво
ОСОБА_4 та у зв"язку з тим, що він виносив
з будинку і пропивав спільно нажите
майно.

Рішенням Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 24 червня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_5. задоволено.
Визнано за нею право власності на 1/5
частину домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_5 208,73 грн. судового збору.Вирішено
питання про повернення ОСОБА_5 надмірно
сплаченої суми судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить ухвалити нове рішення про
задоволення його позову і скасувати
рішення за зустрічним позовом ОСОБА_5

В обгрунтування скарги
посилається на незаконність рішення у
зв"язку з невиконанням судом вимог
закону про всебічне, повне та
об"єктивне з"ясування обставин справи,
які мають суттеве значення.

Вказує на неправильне
застосування судом норм ч.1 ст.317,
ст.ст.321,368,391 ЦК України, ч.1 ст.116, ст.157 ЖК
України, ст .ст.60,61,69-72 СК України та
п.п.22,23,25 постанови Пленуму Верховного
Суду України " Про практику
застосування законодавства при
розгляґді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя".

Зазначає, що разом з
відповідачкою були побудовані лише
господарські будівлі і він не
заперечує, щоб відповідачка розібрала
їх і забрала будівельні матеріали, або
не заперечує сплатити половину
вартості цих будівель. Належний йому
житловий будинок не

перебудовувася, житлова площа не
збільшувалась.

У запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_5 просить про її
відхилення і залишення рішення суду
першої інстанції без змін, посилаючись
на безпідставність доводів скарги.

Заслухавши доповідь
судді,пояснення осіб, які беруть участь
у справі, перевіривши доводи скарги і
матеріали справи, судова колегія
доходить висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_4 підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 13.03.1987 року. Рішенням
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 10.02.2014 року
вказаний шлюб розірвано, ОСОБА_5
залишено дошлюбне прізвище - ОСОБА_5.

Станом на 13.03.1987 року на підставі
свідоцтва про право на спадщину та
договору дарування ОСОБА_4 належав на
праві власності житловий будинок з
надвірними будівлями за адресою
АДРЕСА_1, який складався з житлового
будинку літ."А-1" з прибудовою літ."а1" та
надвірних будівель: сараю літ."В",
літньої кухні літ,"Б", погрібу літ."К",
вбиральні літ."Г", огорожі.

Під час шлюбу, а саме: в період з 1988
по 1989 р.р. сторонами був прибудований до
будинку тамбур літ."а2" та побудовані:
гараж літ."Д", сараї літ.літ."Е"Ж", душ
літ."3", огорожа літ.літ.№№ 4,5, вигрібна
яма літ.№1, колодязь літ.№ 2, ворота
літ.№3. Вказані обставини відповідач
за зустрічним позовом ОСОБА_4 не
заперечує.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з
того, що внаслідок спільних трудових та
грошових затрат подружжя вартість
житлого будинку істотно ( на 41746,00 грн).
збільшилась , тому позивачка набула
право власності на 1/5 його частину і
вирішив справу на підставі
ст.ст.57,60,61,70,71 СК України.

Проте погодитись з вказаними
висновками суду неможна, оскільки суд
дійшов їх при неповному з"ясуванні
обставин, які мають значення для справи
та з неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Як зазначено вище і не
заперечується сторонами, прибудова
тамбуру та будівництво надвірних і
господарських будівель і споруд було
здіснено сторонами у шлюбі, у період з
1988 до 1989 р.р., тому спір мав вирішуватись
судом на підставі норм КпШС України.

Відповідно до п.5,12 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
04.10.1991 року "Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок", судам роз"яснено, що будинок,
який належав одному з подружжя, може
бути визнаний згідно зі ст.25 КпШС
спільним майном подружжя, якщо в період
шлюбу істотно збільшилась його
цінність внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох.

У п.8 вказаної постанови також
роз"яснено, що різні господарські
будівлі ( літні кухні, сараї тощо) є
підсобними будівлями і складають з
будинком одне ціле.

З огляду на наведене здіснені
сторонами прибудова тамбуру до
житлового будинку та побудова
надвірних будівель і споруд не є
самостійними об"єктами нерухомості,
тому не можуть бути визнані об"єктом
спільної сумісної власності подружжя і
у ОСОБА_5 є право тільки на грошову
компенсацію її частки витрат на
вказане будівництво. Проте, таких вимог
вона не заявляла і предметом судового
розгляду у цій справі такі вимоги не
були.

Неповне з"ясування обставин, які
мають значення для справи і
неправильне застосування норм
матеріального права у відповідності
до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
зустрічного позову ОСОБА_5 і ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні її позовних вимог про
поділ спільнгого майна подружжя та про
компенсацію понесенних судових витрат.

Підстави для скасування рішення
в частині вирішення позову ОСОБА_4
відсутні, оскільки, вирішуючи спір в
цій частині, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що ОСОБА_5
оселилась у спірному будинку і була в
ньому зареєстрована в якості дружини
ОСОБА_4 Припинення сімейних стосунків
між нею і власником будинку ОСОБА_4 не є
підставою для виселення ОСОБА_5 з цього
будинку, а наявність обставин для її
виселення на підставі ст.116 ЖК України
ОСОБА_4 не доведена.

Вказані висновки суду
грунтуються на законі , відповідають
обставинам справи, які в цій частині
судом встановлені і досліджені повно
та всебічно і доводами апеляційної
скарги вказані висновки не
спростовані.

Керуючись ст.ст.303,304, п.п.2,3 ч.1 ст.307,
ст.308,п.п.1,4 ч.1 ст.309, ст.ст.313,314,316,317,319,324
ЦПК України судова колегія , -

В И Р І Ш
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 24 червня
2014 року в частині вирішення позовних
вимог ОСОБА_5 та розподілу судових
витрат скасувати. У задоволенні позову
ОСОБА_5 про поділ спільного майна
подружжя відмовити, понесені судові
витрати віднести на її рахунок.

В іншій частині вказане рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
пороголошення. Касаційна скарга на
рішення апеляційного суду може бути
подана протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -