інстанції Шинкарь А.О.Провадження №
22-ц/780/6709/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 26
УХВАЛА

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Київської області в складі:

головуючого Голуб С.А.,

суддів Таргоній Д.О.
,Приходька К.П.

при секретарі Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 06 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики ,

В С Т А Н О В И Л А

У грудні 2012 року ОСОБА_1 пред»явила в
суді названий позов посилаючись на те,
що 04 жовтня 2008 року вона позичила
відповідачу ОСОБА_2 гроші у розмірі 15000
грн які остання зобов'язувалася
повернути до 04 жовтня 2009 року.
Одержання ОСОБА_2. грошових коштів у
вказаній сумі підтверджується
договором позики, який посвідчений
нотаріально.

Однак у встановлений строк відповідач
грошей їй не повернула. Договором
передбачено нарахування пені за кожен
день прострочки у розмірі подвійної
облікової ставки Нацбанку України.

Просила суд поновити позовну
давність і стягнути з відповідача на її
користь борг у розмірі 15000 грн. та пеню
у розмірі 31091, 68 грн.

30 квітня 2013 року Броварським
міськрайонним судом Київської області
було ухвалено заочне рішення, яким
позов задоволено частково.

Ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 03 червня 2014 року вказане заочне
рішення було скасовано, а справу
призначено до судового розгляду в
загальному порядку.

З урахуванням уточнених
позовних вимог позивач просить
стягнути на її користь з відповідачки
борг у сумі 15 000 гривень, пеню,
передбачену умовами договору - 11 264,18
грн, інфляційні втрати - 3796,86 грн та 3%
річних - 2125,48 грн на підставі статті 625
ЦК України, проценти за користування
грошовими коштами - 5632,07 грн на підставі
статті 1048 ЦК України, а також моральну
шкоду в сумі 5000 грн, судові витрати по
сплаті судового збору та за надання
правової допомоги.

Рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 06 жовтня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено у зв»язку зі спливом
позовної давності і відсутності
поважних причин для її поновлення.

В апеляційній скарзі апелянт
просить скасувати рішення суду з
підстав порушення норм матеріального
та процесуального права і ухвалити
нове рішення, яким поновити позовну
давність і задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи й обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 04 жовтня 2008 року між
сторонами укладено та нотаріально
посвідчено договір позики, за яким
позивач передала відповідачу грошові
кошти в сумі 15000 гривень, які остання
зобов'язалася повернути в строк не
пізніше 04 жовтня 2009 року.

Пунктом 2 договору
передбачено, що, за порушення цього
зобов'язання позичальник сплачує
позикодавцеві пеню за кожний день
прострочки у розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
заборгованості, що діє на час її
виникнення.

Згідно пункту 5 цього
договору, підтвердженням повернення
позики частково або повністю є
розписка позикодавця про отримання
частини або всієї суми грошей.

З огляду на наведене та враховуючи,
що відповідачем не надано належних
доказів на підтвердження повернення
боргу, як це передбачено пунктом 5
договору позики, суд вважає, що
зобов'язання відповідача за договором
не виконані.

Разом із тим суд встановив, що
строк виконання зобов'язання про
повернення боргу сплив 04 жовтня 2009
року, а з позовом до суду позивачка
звернулася тільки 07 грудня 2012 року,
пропустивши встановлений статтею 257 ЦК
України трирічний строк, який не
підлягає поновленню, оскільки
пропущений без поважних причин.

При цьому суд не прийняв до уваги
довідку Королівської сільської ради
Макарівського району Київської
області від 24.09.2014 року № 463 про те, що
позивачка доглядала за хворою бабусею
з 31.12.2011 року по 31.12.2012 року, оскільки
вона суперечить довідці № 99 виданій
23.09.2014 року цією ж сільською радою про
те, що позивачка доглядала за хворою
бабусею з грудня 2011 року по березень 2012
року та враховуючи, що догляд вона
здійснювала разом зі своєю матір'ю, а
тому мала реальну можливість своєчасно
звернутись до суду з позовом, що нею і
було зроблено 07.12.2012 року, не дивлячись
на те, що догляд здійснювала до 31.12.2012
року (згідно довідки № 463).

Крім того, суд вважав, що довідка
сільської ради не є належним доказом на
підтвердження хвороби та необхідності
догляду за хворою.

З наведених підстав суд
першої інстанції не вбачав підстав для
поновлення пропущеного строку
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Судова колегія у повному обсязі
погоджується із таким висновком суду.

Згідно статті 256 ЦК України,
позовна давність - це строк у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно частини 1 статті 261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила, а відповідно до
частини 5 цієї статті, за зобов'язаннями
з визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Відповідно до частини
третьої-п'ятої статті 267 ЦК Україні,
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Суд першої інстанції надані
позивачем докази поважності пропуску
позовної давності визнав
неналежними. Ці висновки суду позивач
в апеляційній скарзі не спростувала.

Посилання позивача в апеляційній
скарзі на те, що заочним рішенням
Броварського міськрайонного суду
Київської області ухваленому в цій
справі 30 квітня 2013 року позовна
давність їй була поновлена, а отже у
суду не було підстав відмовляти у
задоволенні позову за пропуском
позовної давності, є голослівними,
оскільки заочне рішення було
скасоване , атому воно не тягне за
собою будь-яких правових наслідків.

Враховуючи наведене, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 06 жовтня 2014 року в даній справі
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів в касаційному
порядку шляхом подання касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді