Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4826/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4

на рішення Енергодарського міського
суду Запорізької області від 01 жовтня
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: Публічне акціонерне
товариство «Банк Руский Стандарт»,
Публічне акціонерне товариство «Банк
Ренесанс капітал» про стягнення
коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи:
ПАТ «Банк Руский Стандарт», ПАТ «Банк
Ренесанс капітал» про стягнення
коштів.

В позові зазначав, що 21.08.2012 року між
ним, ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Руский
Стандарт» був укладений Кредитний
Договір № 9932-9571 строком на 36 місяців з
21.08.2012 року по 21.08.2015 року на суму 15000 грн.
На підставі цього договору ПАТ «Банк
Руский Стандарт» відкрило ОСОБА_5
поточний рахунок НОМЕР_1 та надало
кредитну карту НОМЕР_2 з коштами у
розмірі 15000 грн. 25.08.2012 року він, ОСОБА_5
передав кредитну карту з сумою коштів
15000грн. ОСОБА_3, про що було складено
розписку від 25.08.2012 року. Згідно цієї
розписки відповідачка, отримуючи у
своє розпорядження кредитні кошті,
була ознайомлена з умовами кредитного
договору № 9932-9571 від 21.08.2012 року між
ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Руский Стандарт»,
та зобов'язалася виконувати за нього
всі дії зі своєчасного погашення
основної грошової суми та відсотків
згідно графіку платежів. З реквізитами
для здійснення платежів за цим
кредитним договором ОСОБА_3 була
ознайомлена.

26.09.2012 року між ним, ОСОБА_5 та ПАТ «Банк
Ренесанс капітал» був укладений
Кредитний Договір № GP-3709793 строком на 24
місяці на суму 43840 (сорок три тисячі
вісімсот сорок) грн. На підставі цього
договору ПАТ «Банк Ренесанс капітал»
відкрило йому поточний рахунок НОМЕР_3
та надало кредитну карту НОМЕР_4 з
коштами у розмірі 43840 грн. 28.09.2012 року
він, ОСОБА_5 передав кредитну карту з
сумою коштів 43840 грн. ОСОБА_3, про що між
ними було складено розписку від 28.09.2012
року. Згідно цієї розписки
відповідачка, отримуючи у своє
розпорядження кредитні кошті, була
ознайомлена з умовами кредитного
договору № GP-3709793 від 26.09.2012 року між
ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Ренесанс капітал»
та зобов'язалася виконувати за ОСОБА_5
всі дії зі своєчасного погашення
основної грошової суми та відсотків
згідно графіку платежів способом,
вказаним у додатку до кредитного
договору в обумовлені договором
строки. З реквізитами для здійснення
платежів за кредитним договором ОСОБА_3
була ознайомлена.

Позивач вважає, що таким чином, ОСОБА_3
(позичальник) отримала від ОСОБА_5
(позикодавець) позику у розмірі 15000 грн.
на умовах, визначених кредитним
договором № 9932-9571 від 21.08.2012 року між
ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Руский Стандарт», а
також - позику у розмірі 43840 грн. на
умовах, визначених кредитним договором
№ GP-3709793 від 26.09.2012 року між ОСОБА_5 та
ПАТ «Банк Ренесанс капітал».

Кошти банкам відповідачка сплачувала
неналежно, у зв'язку з чим банки
нарахували грошові санкції.
Відповідачка сплатити заборгованість
по кредитам відмовилась.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його
користь грошові кошти в сумі 87618 грн. 34
коп. - суму його заборгованості за
кредитними договорами перед банками та
судові витрати.

Рішенням Енергодарського міського
суду Запорізької області від 01 жовтня
2014 року позов задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 грошові кошти
в розмірі 87 618,34грн. та судовий збір в
сумі 876 грн. 18 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

В засідання апеляційного суду сторони
та треті особи, будучи належно та
своєчасно повідомленими про час та
місце судового засідання, що
підтверджується наявними в справі
рекомендованими поштовими
повідомленнями про вручення судових
повісток про виклик, не з'явилися. З
клопотаннями про відкладення судового
засідання з повідомленням про
поважність причин неявки до
апеляційного суду не звернулися.

Судова колегія ухвалила про можливість
розглядати справу за відсутності
сторін та третіх осіб.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини.

21.08.2012 року ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Руский
Стандарт» був укладений кредитний
договір № 9932-9571 строком на 36 місяців з
21.08.2012 року по 21.08.2015 року на суму 15000 грн.
На підставі цього договору ПАТ «Банк
Руский Стандарт» відкрило ОСОБА_5
рахунок НОМЕР_1 та надало кредитну
карту НОМЕР_2 з коштами у розмірі 15000
грн.

25.08.2012 року ОСОБА_5 передав кредитну
карту ОСОБА_3, яка видала розписку від
25.08.2012 року, в якій зобов'язалася
виконувати дії зі своєчасного
погашення основної грошової суми та
відсотків згідно графіку платежів.

26.09.2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк
Ренесанс капітал» був укладений
кредитний договір № GP-3709793 строком на 24
місяці на суму 40000 грн. На підставі
цього договору ПАТ «Банк Ренесанс
капітал» відкрило рахунок НОМЕР_3 та
надало кредитну карту НОМЕР_4 з коштами
у вказаному розмірі.

28.09.2012 року ОСОБА_5 передав кредитну
карту ОСОБА_3 зі складенням розписки
від 28.09.2012 року, за якою відповідачка,
отримуючи у своє розпорядження
кредитну карту, була ознайомлена з
умовами кредитного договору № GP-3709793
від 26.09.2012 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк
Ренесанс капітал» та зобов'язалася
виконувати за ОСОБА_5 дії зі
своєчасного погашення основної
грошової суми та відсотків згідно
графіку платежів способом, вказаним у
додатку до кредитного договору в
обумовлені договором строки. З
реквізитами для здійснення платежів за
кредитним договором ОСОБА_3 була
ознайомлена.

Згідно листа ПАТ «Банк Руский
Стандарт» від 13.02.2014р. за кредитним
договором № 9932-9571 заборгованість
ОСОБА_5 складає 21573грн.

Згідно листа ПАТ «Банк Ренесанс
капітал» від 28.01.2014р. за кредитним
договором заборгованість ОСОБА_5
складає 66045,34грн.

З матеріалів справи вбачається, що
розглядаючи справу, суд першої
інстанції не додержав вимог ст. 213 ЦПК
України щодо законності та
обґрунтованості рішення суду.
Процесуальний закон визнає, що рішення
є законним, якщо суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Не відповідає оскаржуване рішення і
вимогам ст. ст. 214, 215 ЦПК України,
оскільки в ньому не вирішене питання
щодо наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються, чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин і яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції дійшов
висновку, що правовідносини сторін є
договором позики у відповідності до
ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

З такими висновками погодитися не
можна, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції залишив поза
увагою, що вказані норми матеріального
права регулюють правовідносини, які
між сторонами справи не виникли і не
існують.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

За статтею 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України встановлює
обов'язок позичальника повернути
позику позикодавцю і вказує:
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Проте, судом першої інстанції
встановлено, що кошти за кредитними
договорами банки (треті особи) видавали
ОСОБА_5, який є позичальником і мав
належним чином виконувати свої
зобов'язання за кредитними договорами
у відповідності до ст.ст. 526, 543, 625, 629,
1048-1050, 1054, 1055 ЦК України, з системного
аналізу яких вбачається, що
зобов'язання за договором, у тому числі
за договором кредиту, за яким
кредитодавець надає кошти, а
позичальник зобов'язується їх
повернути за сплатою процентів, є
обов'язковими для виконання сторонами,
має виконуватися належним чином, з
застосуванням відповідальності за
порушення грошового зобов'язання.

Відповідачка не брала зобов'язання з
повернення коштів ОСОБА_5, який вважає
себе позикодавцем.

Вказані норми матеріального права
(ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України), які
застосовані судом для вирішення
справи, не передбачають виконання
відповідачкою позикового зобов'язання
на користь інших осіб.

Стягуючи на підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК
України кошти з відповідачки на
користь ОСОБА_5 у сумі 87618,34грн. суд не
дав оцінки тій обставині, що вказана
сума не є грошовими коштами у такій
саме сумі, яка вказана у розписках про
отримання кредитних карт (15000грн. та
40000грн).

Стягнута на користь ОСОБА_5 сума є
заборгованістю позивача перед третіми
особами за укладеними ним кредитними
договорами, що також суперечить
вказаним нормам матеріального права.

Посилання суду першої інстанції на
загальні норми зобов'язального права, а
саме: ст.ст. 525, 526, 530, 599, 610 - 612 ЦК України,
якими встановлено, що не допускається
одностороння відмова від виконання
зобов'язання, яке є обов'язковим для
сторін, має виконуватися належним
чином у встановлений строк,
зобов'язання припиняється належним
виконанням, у разі порушення
зобов'язання настають встановлені
договором або законом правові
наслідки, боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, не можуть бути визнані
належними та правильними, оскільки суд
застосував їх щодо зобов'язання позики,
яка відсутня між сторонами.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту стягнення
грошових коштів за договорами позики
позивач в силу ст. ст. 10, 60 ЦПК України
зобов'язаний на засадах змагальності
переконливими, належними та
припустимими доказами довести правову
та фактичну підставу заявлених ним
вимог. Проте, доказів правових та
фактичних підстав своїх вимог позивач
не надав.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

За наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд вбачає, що
суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, не встановив дійсних
правовідносин сторін, не врахував, що
обставини на підтвердження позову
позивачем доведені не були, а
заперечення відповідачкою доведені
належним чином. Висновки суду не
відповідають обставинам справи та
зроблені з порушенням вищевказаних
норм процесуального і матеріального
права, а тому наявні підстави для
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Енергодарського міського суду
Запорізької області від 01 жовтня 2014
року у цій справі скасувати та ухвалити
нове рішення наступного змісту.

Відмовити повністю у позові ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Банк Руский
Стандарт», Публічне акціонерне
товариство «Банк Ренесанс капітал» про
стягнення коштів.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: