№ апеляційного
суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Лапчевська О.Ф.АПЕЛЯЦІЙНИЙ
СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

Головуючого - судді Лапчевської О.Ф.

Суддів Корчевного Г.В.,
Слободянюк С.В.

при секретарях Мішкіній А.В.,
Басюк Ю.В.

за участю: позивача ОСОБА_3,

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ІваненкоМ.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 01 серпня 2014
року

У справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Дніпрозв'язок» про
поновлення на роботі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Солом'янського районного
суду м. Києва від 01 серпня 2014 року позов
задоволено частково./а.с. 107-110/

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на
рішення суду посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість.
Вважає, що судом першої інстанції не
повно з'ясовані обставини справи,
зокрема те, що вона погодилась на
переведення на посаду прибиральника
службових приміщень ПАТ «Український
інститут із проектування і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Дніпрозв'язок», що
підтверджується її заявою, яка була
прийнята працівником приймальні
підприємства. Крім того, вона
звернулась 22.01.2014 р. щоб повідомити про
лікарняний з 20.01.2014 р., проте, отримала
трудову книжку з записом про
звільнення. Зазначила також, що суд,
змінюючи дату звільнення на 01 лютого 2014
року, не врахував, що вказаний день є
вихідним днем суботою. З урахуванням
викладеного в апеляційній скарзі
просила рішення суду скасувати та
постановити нове про задоволення
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення зміні, на
підставі наступного.

Судом встановлено, що 22 лютого 2013 року
ОСОБА_3 наказом №54/к, виданим на
підставі рішення Солом'янського
районного суду м. Києва про скасування
наказу про її звільнення, була
поновлена на посаді
інженера-проектувальника 1 категорії
відділу енергоспоруд з 18 червня 2012
року.

ПрАТ «Діпрозв'язок» з 02.01.2014р. на
підприємстві вводилась нова
організаційна структура, вводились
нові відділ та частково виводились зі
штату інші відділи підприємства.

Про скорочення штату ПрАТ
«Діпрозв'язок», зокрема посади
інженера-проектувальника 1 категорії
відділу новітніх технологій №05, видано
наказ №193 від 02.10.2013 р., 30.10.2013 року
ОСОБА_3 повідомлено про наступне
вивільнення.

У відповідності до наказу №606/в від
20.12.2013р. позивачу було надано щорічну
основну відпустку тривалістю 14
календарних днів з 08 січня по 21 січня
2014 року.

Наказом №13/к від 22 січня 2014 року
позивач була звільнена з посади у
зв'язку зі скороченням штатів.

Частково задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України
про те, що не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності, а
також у період перебування працівника
у відпустці, визначивши дату
звільнення ОСОБА_3 - 31 січня 2014 року,
також обґрунтовано зобов'язавши
відповідача розглянути питання про
оплату праці за перші п'ять днів її
хвороби, не віднісши оплату подальших
днів непрацездатності до обов'язків
роботодавця у відповідності до ч. 2
статті 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням».

Однак, оскільки відповідно до листка
тимчасової непрацездатності ОСОБА_3
захворіла 20 січня 2014 року, суд першої
інстанції визначив, що два дні її
щорічної відпустки (20 та 21 січня 2014)
мають бути перенесені на період після
поновлення працездатності, тобто на 29
та 30 січня 2014 року, а тому перший
робочий день після виходу Позивача з
відпустки є 31 січня 2014 року, прийшовши
до висновку про необхідність зміни
дати звільнення позивача на 31 січня 2014
року в мотивувальній частині,
визначивши її дату звільнення в
резолютивній частині 01 лютого 2014 року.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про відпустки»
від 15.11.96 р. №504/96-ВР, щорічну відпустку
має бути перенесено на інший період або
продовжено у разі тимчасової
непрацездатності працівника,
засвідченої в установленому порядку
лікарняним листком. Рішення про
продовження відпустки або перенесення
її на інший період має прийматися за
згодою між працедавцем і працівником.
Як правило, оформляється таке рішення
заявою працівника і наказом керівника
підприємства. Зважаючи на те, що таких
позовних вимог ОСОБА_3 не заявлено, суд
першої інстанції вийшов за межі
позовних вимог, продовживши термін
відпустки ОСОБА_3 на два дні у зв'язку з
її перебуванням на лікарняному.

Таким чином, у зв'язку з викладеним,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що оскільки ОСОБА_3 хворіла з 20
січня 2014 року по 28 січня 2014 року, дата її
звільнення підлягає зміні на 29 січня 2014
року.

Крім того, відмовляючи у задоволенні
решти вимог про стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та видачу
дублікату трудової книжки, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
зв'язку з тим, що вони є похідними від
вимоги про поновлення її на роботі, а
тому підстав для їх задоволення не має.

Доводи апеляційної скарги, щодо згоди
ОСОБА_3 на переведення на посаду
прибиральника службових приміщень ПАТ
«Український інститут із проектування
і розвитку
інформаційно-комунікаційної
інфраструктури «Дніпрозв'язок», не
заслуговують на увагу колегії суддів,
оскільки доказів в порядку ст. 60 ЦПК
України щодо подачі заяви про
переведення її на вказану посаду, як
суду першої так і апеляційної
інстанції не надано. Заява, що
міститься на а.с. 120 не може слугувати
належним доказом у справі, оскільки
відсутні докази її отримання ПрАТ
«Дніпрозв'язок».

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та
містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 01 серпня 2014 року - змінити в
частині дати звільнення ОСОБА_3 та
вважати її звільненою 29 січня 2014 р.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: