Справа №480/2093/14-ц 03.12.2014 03.12.2014 03.12.2014
Провадження № 22ц /784/3104/14
Головуючий першої інстанції: Карікова
Суддя-доповідач апеляційного
суду:Кутова Т.З.
3 грудня 2014 року м.
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючої: Кутової Т.З.,
суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,
із секретарем судового засідання:
за участю: представників заявника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
зацікавлених осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
на ухвалу Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 13
жовтня 2014 року, яка постановлена за
на неправомірні дії Центрального
державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
29 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся
зі скаргою на неправомірні дії
Центрального відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції.
В обґрунтування своїх вимог
заявник вказував, що згідно рішення
Миколаївського районного суду
Миколаївської області від 13 серпня 2009
року було видано виконавчий лист на
на користь ОСОБА_5, який було передано
на примусове виконання Центрального
відділу державної виконавчої служби
Миколаївського міського управління
юстиції (далі Центральний відділ ДВС).
Посилаючись на те, що звернення
стягнення на майно було здійснено без
попереднього звернення стягнення на
кошти та інше рухоме майно боржника, а
також що в оскаржуваній постанові
містяться чисельні описки та помилки,
а також, що вказана постанова про
закінчення виконавчого провадження
винесена виконавцем у якого не
перебував в провадженні даний
виконавчий лист, ОСОБА_2 просив суд
визнати дії Центрального відділу ДВС
неправомірними, скасувати постанову
про закінчення виконавчого
провадження від 13 серпня 2014 року,
зобов'язати провести звернення
стягнення згідно виконавчого
документа, державним виконавцем в
провадженні якого перебуває виконавче
провадження в порядку встановленому
ч. 1 ст. 63 Закону України «Про
виконавче провадження».
Ухвалою Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 13 жовтня 2014 року скаргу ОСОБА_2
залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує
на те, що висновки суду не є
обґрунтованими й просить ухвалу суду
скасувати, постановити нову про
Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників заявника та
зацікавлених осіб, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню із таких
Так, умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, визначають Закон України «Про
виконавче провадження» від 21 квітня 1999
року (далі -Закон), а також прийнята на
виконання цього Закону Інструкція з
організації примусового виконання
Відповідно до ст.1 Закону,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.
Відповідно до ст.2 Закону України
«Про виконавче провадження (у редакції,
чинній на час відкриття виконавчого
провадження) примусове виконання
рішень в Україні покладається на
Державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Відповідно до ст.11 Закону
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
З матеріалів даної справи
вбачається та судом встановлено, що
рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 13
серпня 2009 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2
та ОСОБА_7 про стягнення збитків
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_5 39123 грн. 24 коп. та
розподілено судовий збір (а.с.55-56).

9 жовтня 2009 року за заявою
стягувача державним виконавцем
Центрального ВДВС відкрито виконавче
провадження за № 37906882 з примусового
виконання вказаного рішення суду за
виконавчим листом, виданого 28 серпня 2009
року (а.с.6).

Рішенням Апеляційного суду
Миколаївської області від 29 квітня 2013
року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про поділ
спільного сумісного майна подружжя
задоволено частково. Визнано за кожним
із подружжя право власності на 63/200
часток житлового будинку АДРЕСА_1.

Постановою від 16 серпня 2013 року
державним виконавцем Центрального
ВДВС накладено арешт на 63/200 частки,
вказаного житлового будинку, належних
ОСОБА_2 (а.с. 116). Згідно з висновком щодо
незалежної оцінки майна, вартість
вказаної частини будинку становить
118300 грн.

Постановою державного
виконавця від 6 серпня 2014 року в
рахунок погашення боргу, за оцінкою
за якою воно було передано на
реалізацію, передано стягувачу
ОСОБА_5. Із змісту вказаної постанови
вбачається, що прилюдні торги з
продажу вказаного майна 16 травня, 13
червня, 13 липня 2014 року не відбулися.
Державним виконавцем двічі
проведена уцінка майна.

В зв'язку з вказаним, 17 липня 2014
року стягувач ОСОБА_5 звернувся з
заявою про залишення нерухомого майна
за собою в рахунок погашення боргу.

Вказана постанова на даний час є
чинною.

Положеннями п. 8 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, що виконавче провадження
підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Враховуючи, що рішення суду
ухвалене на користь ОСОБА_5 згідно з
виконавчим документом фактично
виконано повністю, державний
виконавець обґрунтовано виніс
постанову про закінчення даного
виконавчого провадження.

За такого, районний суд дійшов
вірного висновку про відсутність
підстав для задоволення скарги
ОСОБА_2 та скасування постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Посилання в апеляційній скарзі
на недотримання черговості
звернення стягнення на майно
боржника, відповідно до якої в першу
чергу звертається стягнення на кошти
боржника та, на думку апелянта,
рухоме майно, і лише в останню чергу
на нерухоме майно, а також посилання
на неможливість передання на
торги частки нерухомого майна, яку
неможливо виділити в натурі, не можна
прийняти до уваги, оскільки вказані
обставини виходять за межі предмету
даної скарги.

Так, в даній скарзі боржник оскаржує
лише законність постанови про
закінчення виконавчого провадження,
яка є похідною від постанови про
передачу майна стягувачу в рахунок
погашення боргу. Проте в даному
провадженні не оскаржується вказана
постанова і, як вказано вище, вона є
чинною на даний час.

Інших доводів, які б впливали на
висновки суду, апеляційна скарга не
містить.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваної ухвали
районного суду, в межах заявлених
вимог та доводів апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку про
відсутність підстав для її зміни чи
скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 315
ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, ухвалу Миколаївського
районного суду Миколаївської області
від 13 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді