АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2719/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Гібалюк Т. Я. Доповідач - Глущенко
Н.Г.Категорія 30/38
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

26 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря -
Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2 та

Державної
казначейської служби України

на рішення Заводського районного суду
м. Дніпродзержинська від 20 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
Заводського РВ Дніпродзержинського МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області, Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовною заявою до Заводського
РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України
в Дніпропетровській області, Державної
казначейської служби України про
відшкодування моральної шкоди, яка ним
була уточнена під час розгляду справи в
суді першої інстанції / а. с. 2-5, 32-35 /.

В обґрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_2 посилався на те, що згідно
договору купівлі-продажу від 11.07.2012
року ним було придбано автомобіль
«MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Наступного дня, тобто 12.07.2012 року.
позивач звернувся з відповідною
заявою та документами до
Дніпродзержинського відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
УДАІ ГУ УМВС України в
Дніпропетровській області для
проведення державної реєстрації
придбаного ним транспортного засобу.

При перевірці цього автомобіля
співробітниками ДАІ м.
Дніпродзержинська було встановлено, що
цей автомобіль перебуває у
міжнародному розшуку за обліками
Генерального секретаріату Інтерполу.

Після цього, у позивача було
вилучено свідоцтво про реєстрацію
автомобіля та видано тимчасовий талон
строком дії на один рік, тобто позивач
мав право користуватися даним
автомобілем на підставі цього талону.

Однак, в цей же день, 12.07.2012 року,
співробітники Заводського РВ вилучили
у позивача і транспортний засіб, коли
останній прибув до них для надання
пояснень за фактом знаходження
автомобіля у розшуку.

Між тим, як зазначає позивач у
своєму позові, співробітники міліції
не ознайомили його з відповідним
процесуальним рішенням та не склали
документів, які б підтверджували факт
вилучення та подальше зберігання
транспортного засобу.

У зв'язку з цим, позивач звернувся
до Дніпропетровського окружного
адміністративного суду із позовом до
Заводського РВ Дніпродзержинського МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області про зобов'язання повернути
транспортний засіб.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
04.10.2012 року його - ОСОБА_2 позов
задоволено частково.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.03.2013 року постанову від 04.10.2012 року
- скасовано, та прийнято нову, якою
зобов'язано Дніпродзержинське МУ
ГУМУС України у Дніпропетровській
області повернути ОСОБА_2 транспортний
засіб «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивач вважає, що в результаті
протиправних дій співробітників
Заводського РВ Дніпродзержинського МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області (безпідставним вилученням у
нього автомобіля) йому була спричинена
моральна шкода, оскільки весь час він
був позбавлений можливості
користуватися належним йому
автомобілем, будучи позбавленим на
швидке, звичне та зручне пересування, у
зв'язку з чим порушилися нормальні
життєві потреби та зв'язки, погіршився
стан здоров'я через пережитий стрес та
хвилювання, що потягнуло за собою
значні витрати на лікування. Завдану
моральну шкоду позивач оцінив в 100000
грн.

За таких обставин, та в силу ст. 5
Закону України «Про міліцію», ст.ст. 1167,
1174 ЦК України, - позивач просив суд
відшкодувати спричинену йому моральну
шкоду в розмірі 100000 грн. за рахунок
Державного бюджету / а. с. 2-5, 32-35 /.

Рішенням Заводського районного
суду м. Дніпродзержинська від 20.12.2013
року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені
частково.

Суд зобов'язав Державну казначейську
службу України, за рахунок коштів
Державного бюджету України, здійснити
на користь ОСОБА_2 виплату у розмірі 5000
грн. в рахунок відшкодування моральної
шкоди.

В іншій частині позовних вимог -
відмовлено / а. с. 59-60 /.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 17.03.2014 року
виправлено описку у резолютивній
частині повного тексту рішення і в його
вступній та резолютивні частинах та
зазначено «Державна казначейська
служба України» замість «Державне
казначейство України» /а. с. 72/.

Додатковим рішенням Заводського
районного суду м. Дніпродзержинська
від 28.04.2014 року, яке сторонами не
оскаржуються, доповнено рішення від
20.12.2013 року та вирішено питання щодо
розподілу судових витрат по справі /а.
с. 84/.

З рішенням суду від 20.12.2013 року не
погодився ОСОБА_2 і звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить це
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на його
необгрунтованість / а. с. 65-67 /.

З рішенням від 20.03.2013 року не
погодилася і Державна казначейська
служба України, яка звернулася до суду
з апеляційною скаргою, де просить
скасувати рішення та ухвалити нове, про
відмову позивачу в задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі,
посилаючись на неправильно
застосовані судом норми матеріального
та процесуального права /а. с. 123-126/.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та заявлених
вимог, колегія суддів приходить до
висновку, що скаргу ОСОБА_2 необхідно
відхилити, а скаргу Державної
казначейської служби України -
задовольнити частково, рішення суду
від 20.12.2013 року, в частині обґрунтування
підстав часткового задоволення
позовних вимог ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди, -
змінити, в силу ст. 309 ЦПК України, з
наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі
договору купівлі-продажу № 350 від
11.07.2012 року ОСОБА_2 є власником
автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», 2003 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Придбавши автомобіль, позивач 12.07.2012
року звернувся в органи ДАІ для
проведення державної реєстрації
автомобіля.

За результатами проведення
комплексного дослідження
транспортного засобу позивача та
документів, що його супроводжували,
експертом НДЕУЦ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області був наданий
висновок про те, що номери кузова,
двигуна, ідентифікатор наданого на
дослідження ТЗ не змінювалися, бланк
наданого на дослідження документу -
«Довідка-рахунок», відповідає бланкам,
які є в офіційному обігу, ознак змін у
записах та бланку на досліджуваному
документі «Довідка-рахунок» не
виявлено.

При цьому, співробітниками ДАІ м.
Дніпродзержинська, при перевірці
номерів вузлів та агрегатів ТЗ, було
встановлено, що автомобіля «MERCEDES-BENZ VITO
112 CDI», 2003 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, перебуває у міжнародному
розшуку за обліками Генерального
секретаріату Інтерполу.

На підставі викладеного, 12.07.2012 року
співробітники Заводського РВ
Дніпродзержинського МУ УМВС України в
Дніпропетровській області вилучили у
позивача спірний автомобіль.

Однак, Як вбачається з постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
(по справі за позовом ОСОБА_2 до
Заводського РВ Дніпродзержинського МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області про зобов'язання вчинити певні
дії), яка є чинною, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено, суд зобов'язав
Дніпродзержинське міське управління
ГУ МВС України у Дніпропетровській
області повернути ОСОБА_2 транспортний
засіб «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
автомобіль був вилучений органами
міліції з порушеннями вимог чинного
законодавства / а. с. 11 /.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про те,
що в результаті неправомірного
вилучення у позивача належного йому
автомобіля органами міліції
останньому було спричинено моральну
шкоду, яка підлягає частковому
відшкодуванню державою.

Між тим, частково задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої
інстанції керувався ч. 1 ст. 1176 ЦК
України,ч.2 ст. 23 ЦК України та ч. ч. 4,5 ст.
4 ЗУ «Про відшкодування шкоди,
заподіяної громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» .

Однак, суд першої інстанції не прийняв
до уваги дійсні обставини справи
(дійсні правовідносини, які виникли між
сторонами), як і не прийняв до уваги те,
що ОСОБА_2 просив суд відшкодувати
йому моральну шкоду на підставі ст.19
Конституції України, , ч. ч. 9,11,12 ст. 5 ЗУ
«Про міліцію» та ст. ст. 1167,1174 ЦК
України, оскільки позивач вважає, що
заподіяну йому працівниками міліції
моральну шкоду, при виконанні ними
службових обов'язків, відшкодовує
держава / а. с. 2-5,25-28,32-35 /.

Згідно ст.1 ЗУ «Про відшкодування
шкоди, заподіяної громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду» -
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: 1) незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що ні
адміністративне, ні кримінальне
провадження з приводу виявленого у
позивача автомобіля, що знаходиться в
розшуку за обліками Генерального
секретаріату Інтерполу,
правоохоронними органами не
проводилось.

Як вбачається з постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
(по справі за позовом ОСОБА_2 до
Заводського РВ Дніпродзержинського МУ
УМВС України в Дніпропетровській
області про зобов'язання вчинити певні
дії), яка є чинною, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено, суд зобов'язав
Дніпродзержинське міське управління
ГУ МВС України у Дніпропетровській
області повернути ОСОБА_2 транспортний
засіб «MERCEDES-BENZ VITO 112 CDI», 2003 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, оскільки
автомобіль був вилучений органами
міліції з порушеннями вимог чинного
законодавства, тобто працівниками
органів міліції, при здійсненні ними
своїх повноважень, була спричинена
позивачу моральна шкода в результаті
порушеннями останніми вимог чинного
законодавства при вилученні
автомобіля.

Отже, правовідносини які склалися між
сторонами регулюються, зокрема ч. 1
ст.1174 ЦК України, яка передбачає, що
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової особи органу
державної влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні нею
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цієї особи.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України -
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 9 ст. 5 ЗУ «Про міліцію» -
у разі невиконання працівниками
міліції вимог, встановлених цією
статтею, особа, права якої були
порушені, та/або її представники
(родичі, захисник) можуть звернутися до
суду із заявою про відшкодування шкоди
у встановленому законом порядку. При
цьому такі особи звільняються від
сплати державного мита.

В силу ч. ч. 11,12. ст. 5 ЗУ «Про міліцію» -
відшкодування моральної шкоди
провадиться в разі, коли незаконні дії
або бездіяльність працівників міліції
завдала моральної втрати
громадянинові, моральних страждань,
призвели до порушення його моральних
зв'язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, а моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
громадянинові внаслідок фізичного чи
психічного впливу, що призвело до
погіршення або позбавлення
можливостей реалізації ним своїх
звичок і бажань, погіршення відносин з
оточуючими людьми, інших негативних
наслідків морального характеру.

Таким чином, підставою часткового
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про
відшкодування моральної шкоди
державою є вище зазначені обставини, що
встановлені судом, та ч. 2. ст.19
Конституції України, ст. 5 ЗУ «Про
міліцію» та ч. 1 ст.1174 ЦК України.

Вирішуючи питання, щодо визначення
розміру моральної шкоди, яка підлягає
відшкодуванню позивачу державою, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про часткове цих
вимог, як і правильно визначив розмір
моральної шкоди в 5000 грн. виходячи з
дійсних обставин справи та наслідків,
що наступили в результаті порушеннями
органами міліції вимог чинного
законодавства при вилученні
автомобіля у позивача, а тому, колегія
суддів не вбачає підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2

Доводи Державної казначейської служби
України в апеляційній скарзі про те, що
позивач не надав суду доказів в
підтвердження спричиненої йому
моральної шкоди не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки вони
суперечать матеріалам справи,
встановленим судом дійсними
обставинам справи та діючому
матеріальному і процесуальному праву.

Згідно ст. 212 ЦПК України - суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Спричинення
позивачу моральної шкоди, в результаті
порушеннями органами міліції вимог
чинного законодавства при вилученні
автомобіля у останнього, знайшло
підтвердження під час розгляду справи
по суті.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України,
колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Апеляційну скаргу Державної
казначейської служби України -
задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м.
Дніпродзержинська від 20 грудня 2013
року, в частині обґрунтування підстав
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_2 про відшкодування моральної
шкоди - змінити.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду від 20.12.2013 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: