Справа № 184/3085/14-ц
Номер провадження 2/184/665/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2014м.
ОрджонікідзеОрджонікідзевський
міський суд Дніпропетровської області
в складі:

головуючого - судді
Томаш В.І.,

при секретарі -
Михайловій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Орджонікідзе цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про
зменшення розміру аліментів», -

ВСТАНОВИВ:

В судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги по підставах, вказаних в
позовній заяві і просить суд зменшити
розмір аліментів, що стягуються з нього
на користь відповідача на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ? частини
на 1/6 частину його заробітку, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму
відповідного віку дитини щомісячно до
її повноліття.

Представник відповідача - ОСОБА_4 в
судовому засіданні проти позову
заперечувала в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідив матеріали справи і оцінив їх в
сукупності, прийшов до висновку, що
заявлені позивачем позовні вимоги
необґрунтовані, своє підтвердження в
судовому засіданні не знайшли та не
підлягають задоволенню за наступних
підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно рішення Орджонікідзевського
міського суду Дніпропетровської
області від 8 квітня 2005 року позивач
ОСОБА_1 зобов'язаний сплачувати
аліменти на користь ОСОБА_2 на
утримання доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
у розмірі ? частини з усіх видів його
заробітку щомісячно до повноліття
доньки.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підстави своїх вимог. Відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб
які беруть участь у справі. Відповідно
до ст. 57 ЦПК України доказами є будь -
які фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги,
посилається на те, що в теперішній час
він є інвалідом другої групи та отримує
пенсію по інвалідності в розмірі 1901
грн. щомісяця, витрачає близько 400 грн.
на місяць на придбання ліків, два рази
на рік проходить лікування в лікарні та
витрачає понад 2000 грн., а кошти, які
залишаються у нього недостатньо для
його існування.

Згідно ст. 192 Сімейного Кодексу України,
розмір аліментів, визнаний за рішенням
суду або за домовленістю між батьками,
може бути потім зменшений за рішенням
суду по позову платника або одержувача
аліментів у випадку зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них.

Позивач вважає, що розмір стягуваних з
нього аліментів за рішенням суду від
08.04.2005 року на користь відповідача
повинен бути зменшеним до 1/6 частини в
порядку ст.. 192 Сімейного кодексу
України.

З доводами позивача, викладеними ним в
позовній заяві та в судовому засіданні
суд не згоден, оскільки вони є
голослівними, безпідставними, нічим не
підтвердженими і спростовуються
стабільними поясненнями представника
відповідача, матеріалами справи в їх
сукупності.

Суд вважає, що законних та
обґрунтованих підстав для
застосування вимог ст.. 192 Сімейного
кодексу України в даному випадку для
зменшення розміру аліментів не має.
Так, під зміною матеріального
положення сторін розуміється як
покращення, так і погіршення майнового
положення платника або одержувача
аліментів, під зміною сімейного стану
розуміється з'явлення у сім'ї платника
або одержувача аліментів осіб, яким
вони за законом зобов'язані надавати
утримування і які фактично знаходяться
на їх утриманні, відносно платника
аліментів враховується також зміна
складу осіб, які зобов'язані за законом
надавати утримування, погіршення або
поліпшення стану здоров'я платника або
одержувача аліментів враховується
судом як підстав для зміни розміру
аліментів.

Згідно статті 27 Конвенції про права
дитини від 20.11.1989 року, діючої на
Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники
визнають право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батько
(-ки) несуть основну відповідальність
за забезпечення умов життя, необхідних
для розвитку дитини, в межах своїх
здібностей і фінансових можливостей».

З огляду на наведені обставини суд
вважає, що застосування ст. 192 СК
України в даному випадку суперечить
нормам сімейного права та порушує
права відповідача ОСОБА_2 та її
малолітній дитині, оскільки розмір
аліментів може бути згодом збільшено
або зменшено на вимогу платника або
одержувача аліментів у разі зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них, однак ні в разі того, що
позивач є інвалідом другої групи
загального захворювання.

Слід звернути увагу на те, що зменшення
або збільшення розміру аліментів є
правом, а не обов'язком суду і закон не
передбачає такої можливості лише за
наявності зазначених позивачем
підстав без врахування обставин, що
мають істотне значення.

В той же час, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог позивача, суд враховує
те, що позивач дійсно є інвалідом
другої групи загального захворювання
безстроково, що підтверджено копією
пенсійного посвідчення, отримує пенсію
по інвалідності, однак при цьому згідно
до наданих позивачем довідок з
Управління пенсійного фонду України в
м. Орджонікдізе після утримання з
пенсії позивача аліментів на користь
відповідача, розмір пенсії, яку позивач
отримує складає 1901 грн., що значно
перевищує встановлений законом
мінімальний розмір заробітної плати, а
тому позивач може сплачувати аліменти
на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі ?
частини зі всіх видів його заробітку.

Суд з'ясував розмір пенсії позивача
виходячи з наданим ним довідок, доходи
відповідача з'ясувати неможливо,
оскільки зі слів представника
відповідача - її матері встановлено, що
ОСОБА_2 тимчасово перебуває на
заробітках за межами країни, а
малолітня доньки проживає разом з
бабусею, яка згідно довіреності
отримує аліменти на дитину від
позивача.

Суд вважає, що розмір аліментів, які
стягуються з позивача на користь
відповідача на утримання їх доньки в
разі його зменшення буде недостатнім
для нормального розвитку дитини, її
утримання та виховання, яка згодом
потребує значних витрат на навчання,
проживання та харчування.

Слід звернути увагу і на ту обставину,
що позивач окрім встановлених законом
аліментів будь - якої іншої допомоги в
добровільному порядку не надавав, не
надає та взагалі не бажає цього робити,
що також суттєво впливає при вирішенні
питання щодо зменшення розміру
аліментів.

Окрім того позивачем не надано до суду
жодних доказів, які б свідчили про
понесені ним витрати як на придбання
ліків, так і на проходження лікування.

Таким чином, суд вважає необхідним
відмовити позивачу в задоволенні його
позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 192, 194, 197
Сімейного кодексу України, ст. ст. 10, 11,
57, 60, 209 - 213 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про зменшення
розміру аліментів».

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 - днів з дня
проголошення рішення суду до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Орджонікідзевський
міський суд.

Суддя:
________________________ Томаш В.І.