АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1105/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3212/14
Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В.
Доповідач Кузнєцова О. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіль В.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Комсомольского міського
суду Полтавської області від 16 вересня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_1 про витребування майна з
чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом та, остаточно
визначившись у позовних вимогах
відповідно до позовної заяви від 1
вересня 2014 року (а.с.73-74), просив
повернути йому автомобіль марки "MAZDA",
д.н.з. НОМЕР_1, два номерні знаки НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу та оригінал
довіреності.

В обґрунтування позовних вимог
вказував, що власником спірного
автомобіля є ОСОБА_4, який видав на його
ім'я довіреність від 15 грудня 2010 року на
право розпорядження автомобілем марки
«MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1, строком до 15 грудня
2015 року.

В лютому 2012 року він передав у
користування автомобіль разом зі
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2 та
оригінал довіреності від 15 грудня 2010
року відповідачу ОСОБА_2 В усній формі
вони домовилися про грошову винагороду
за користування автомобілем.

Вказує, що згодом йому стало відомо, що
ОСОБА_2, не маючи на це право, продав
спірний автомобіль ОСОБА_1

Рішенням Комсомольского міського суду
Полтавської області від 16 вересня 2014
року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_1 про витребування майна з чужого
незаконного володіння задоволений.

Зобов'язано ОСОБА_1 повернути ОСОБА_3 у
користування автомобіль марки "MAZDA",
д.н.з. НОМЕР_1 два номерні знаки НОМЕР_1,
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_2.

Зобов'язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 та
оригінал довіреності від 15 грудня 2010
року виданої ОСОБА_4 ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
понесені судові витрати в розмірі 243,60
грн.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржили ОСОБА_1, ОСОБА_2 та просили
скасувати його і ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити у повному обсязі та закрити
провадження у справі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що згідно довідки Центру
надання послуг пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів від 29 липня 2014 року автомобіль
«MAZDA» д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за
ОСОБА_4 (а.с.69).

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу власником
автомобіля «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_4
(а.с.88).

Відповідно до довіреності від 03
березня 2008 року ОСОБА_4 уповноважив
ОСОБА_6 управляти та розпоряджатися
(продати) належним йому транспортним
засобом. Довіреність була видана з
правом передоручення і дійсна до 03
березня 2011 року (а.с.75).

Відповідно до довіреності від 10 грудня
2010 року ОСОБА_6, діючи від імені ОСОБА_4
на підставі довіреності від 03 березня
2008 року уповноважив ОСОБА_3 та ОСОБА_2
управляти та розпоряджатися (продати)
спірним автомобілем. Довіреність була
видана з правом передоручення і дійсна
до 03 березня 2011 року (а.с.78).

Відповідно до довіреності від 15 грудня
2010 року ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_3 бути
його представником з усіх без винятку
питань, пов'язаних з експлуатацією та
розпорядженням від його імені (продаж,
обмін, застава, здача в оренду) належним
йому автомобілем. Довіреність дійсна
до 15 грудня 2015 року (а.с. 80).

Встановлено, що у лютому 2012 року
відповідач ОСОБА_2 на підставі усної
домовленості продав спірний
автомобіль відповідачу ОСОБА_1, при
цьому на час відчуження цього
транспортного засобу строк дії
довіреності на право розпорядження цим
автомобілем на ім'я ОСОБА_2 від ОСОБА_6
закінчився.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
має право володіння спірним
автомобілем, в той час як ОСОБА_1, що
фактично володіє цим майном, такого
права не має.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Судовим рішенням встановлено, проти
чого не заперечують апелянти, що
спірний автомобіль знаходиться у
ОСОБА_1

Відповідно до ст. 398 ЦК України право
володіння виникає на підставі договору
з власником або особою, якій майно було
передане власником, а також на інших
підставах, встановлених законом.

В матеріалах справи відсутній договір
із власником автомобіля ОСОБА_4, або
особами, яким він був переданий
власником - ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
передачу права володіння автомобілем.

Таким чином, ОСОБА_1 є недобросовісним
володільцем автомобіля, оскільки в
устновленому законом порядку йому це
право не передавалось.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він придбав
автомобіль марки "MAZDA", д.н.з. НОМЕР_1 у
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є необгрунтованими,
оскільки в супереч ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України ці обставини не підтверджені
належними доказами.

Твердження апелянтів щодо відсутності
у ОСОБА_3 права вимоги повернення майна
у недобросовісного володільця є
неспроможними.

Відповідно до ст. 400 ЦК України
недобросовісний володілець
зобов'язаний негайно повернути майно
особі, яка має на нього право власності
або інше право відповідно до договору
або закону, або яка є добросовісним
володільцем цього майна. У разі
невиконання недобросовісним
володільцем цього обов'язку
заінтересована особа має право
пред'явити позов про витребування
цього майна.

ОСОБА_3 має право на володіння
автомобілем марки "MAZDA", д.н.з. НОМЕР_1 в
силу довіреності наданої йому ОСОБА_4 15
грудня 2010 року, а тому є добросовісним
володільцем цього майна.

Посилання апелянтів на необхідність
застосування до спірних правовідносин
норм ЗУ «Про власність» є
безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

ЗУ «Про власність» втратив чинність на
підставі Закону N 997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007
«Про внесення змін та визнання такими
України у зв'язку з прийняттям
Цивільного кодексу України».

З урахуванням того, що спірні
правовідносини виникли у 2012 році, то
положення ЗУ «Про власність» не
підлягають до застосування.

Безпідставними є і доводи апелянтів
щодо пропуску позивачем строку
позовної давності.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

З урахуванням того, що відповідач
ОСОБА_1 заволодів спірним майном у
лютому 2012 року, то строк позовної
давності спливає у лютому 2015 року, а
відтак він позивачем не пропущений.

Виходячи з викладеного, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з'ясовано всі обставини та
надано їм належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення місцевого суду, судовою
колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст.
308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Комсомольского міського суду
Полтавської області від 16 вересня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя:

О.Ю. Кузнєцова

Судді:
Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: