Ухвала

іменем україни

3 грудня 2014 року
м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К.,

Умнової О.В.,
Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Київської області в інтересах держави
в особі Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області до Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування
розпорядження, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельну ділянку та повернення
земельних ділянок за касаційною
скаргою ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 30 липня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року заступник прокурора
Київської області, діючи в інтересах
держави в особі Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області звернувся до суду з
указаним позовом, у якому просив
визнати незаконним та скасувати
розпорядження Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області від 30 вересня 2011 року про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельних
ділянок загальною площею 0,1700 га для
ведення індивідуального садівництва
на території Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області та передачі у
власність, визнати недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки від

20 грудня 2011 року, видані на ім'я ОСОБА_5
та ОСОБА_4, повернути земельні ділянки в
комунальну власність Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області та визнати за
Новосілківською сільською радою
Вишгородського району Київської
області право комунальної власності на
дані земельні ділянки.

Свої вимоги мотивував тим, що
перевіркою про дотримання вимог
земельного законодавства на території
Вишгородського району Київської
області, проведеною прокуратурою
Київської області, виявлено порушення
законодавства при наданні земельних
ділянок ОСОБА_5 та

ОСОБА_4 Зазначав, що розпорядженням
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області від 30
вересня 2011 року затверджено проект
землеустрою щодо відведення ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 земельних ділянок загальною
площею 0,17 га, з яких ОСОБА_5 площею 0,1000
га, ОСОБА_4 - 0,0700 га для ведення
індивідуального садівництва на
території Новосілківської сільської
ради Вишгородського району Київської
області та передано земельні ділянки у
власність. На підставі вказаного
розпорядження 20 грудня 2011 року видані
державні акти на право власності на
зазначені земельні ділянки.

Вважав, що земельні ділянки були надані
із резервного фонду з порушення вимог
ст. ст. 1, 5, 9, 10, 25 3емельного Кодексу
України та Указу Президента України
«Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям», оскільки відповідачі не
є членами СВК «Деснянський», не зайняті
в соціальній сфері

с. Новосілки та не проживають на
території Новосілківської сільської
ради Вишгородського району Київської
області. Також позивач вважає, що даний
спір стосується інтересів
територіальної громади с. Новосілки
Вишгородського району Київської
області.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від

2 червня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позов
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано
розпорядження Вишгородської районної
державної адміністрації від 30 вересня
2011 року. Визнано недійсними державні
акти на право власності на земельні
ділянки від

20 грудня 2011 року, видані на ім'я ОСОБА_5
на земельну ділянку площею 0,1000 га з
цільовим призначенням для ведення
індивідуального садівництва, та на ім'я
ОСОБА_4 на земельну ділянку площею

0,0700 га з цільовим призначенням для
ведення індивідуального садівництва.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю - доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив із того, що
розпорядженням Вишгородської районної
державної адміністрації Київської
області від 30 вересня 2011року передано
безоплатно у власність

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельні ділянки з
резервного фонду Новосілківської
сільської ради з порушенням вимог
закону, оскільки останні не зайняті в
соціальній сфері с. Новосілки та не
проживають на території
Новосілківської сільської ради
Вишгородського району Київської
області. Зазначав, що на території
сільської ради мешкають колишні члени

КСП «Деснянський», яким ще не
надавались земельні ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства.

Даний висновок відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Установлено, що розпорядженням
Вишгородської районної державної
адміністрації Київської області №1762
від 30 вересня 2011 року затверджено
проект землеустрою щодо відведення
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельних ділянок
загальною площею 0,1700 га, з яких ОСОБА_5
площею 0,1000 га, ОСОБА_4 - 0,0700 га для
ведення індивідуального садівництва
на території Новосілківської
сільської ради Вишгородського району
Київської області та передано у
власність. На підставі вказаного
розпорядження 20 грудня 2011 року
останнім видані державні акти на право
власності на земельні ділянки.

Згідно з ч. 1 ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, не
заборонених законом, зокрема, із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України
власник або землекористувач може
вимагати усунення порушень його прав
на землю.

Частиною 1 ст. 121 ЗК України передбачено,
що громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону
України» Про місцеве самоврядування в
Україні» виключною компетенцією
міських рад є прийняття рішень щодо
відчуження згідно із законом
комунального майна.

Перелік осіб, які мають право на
земельний пай із земель колективного
сільськогосподарського підприємства,
міститься в п. 2 Указу Президента «Про
порядок паювання земель, переданих у
колективну власність
сільськогосподарським підприємствами
і організаціям» від 8 серпня

1995 року.

Пункт 7 зазначеного Указу встановлює
порядок використання земель
резервного фонду та передбачає, серед
іншого, можливість надання за його
рахунок земельних ділянок особам,
прийнятим у члени
сільськогосподарського підприємства
після розпаювання його земель.

Згідно листа Новосілківського
сільського голови від 30 серпня

2013 року ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_4 не є
членами

СВК «Деснянський», не зайняті в
соціальній сфері с. Новосілки та не
проживають на території
Новосілківської сільської ради.

Таким чином, установивши, що
відповідачі не відносять до кола осіб,
які наділені правом на отримання
земель із резервного фонду,
апеляційний суд дійшов до правильного
висновку про визнання незаконним та
скасування розпорядження
Вишгородської районної державної
адміністрації від

30 вересня 2011 року, визнання недійсними
державні акти на право власності на
земельні ділянки від 20 грудня 2011 року,
видані на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_4

Доводи відповідачів про те, що
прокуратура на мала права звертатися з
зазначеним позовом не можуть бути
прийняті до уваги з наступних підстав.

Згідно із ст. 121 Конституції України та
ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»
представництво прокуратурою інтересів
громадянина або держави у суді полягає
у здійсненні прокурорами від імені
держави процесуальних та інших дій,
спрямованих на захист у суді інтересів
громадянина або держави у випадках,
передбачених законом. Підставою
представництва у суді інтересів
держави є наявність порушень або
загрози порушень економічних,
політичних та інших державних
інтересів внаслідок протиправних дій
(бездіяльності) фізичних або юридичних
осіб, що вчиняються у відносинах між
ними або з державою.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України № 3-рп/99 від 8 квітня 1999
року прокурори та їхні заступники
подають до суду позови саме в інтересах
держави, а не в інтересах підприємств,
установ і організацій, незалежно від їх
підпорядкування і форм власності.
Інтереси держави можуть збігатися
повністю, частково або не збігатися
зовсім з інтересами державних органів,
державних підприємств та організацій
чи з інтересами господарських
товариств з часткою державної
власності у статутному фонді.

Таким чином, наведені в касаційній
скарзі доводи висновок суду не
спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи
судом не були порушені норми
матеріального й процесуального права,
а наведені в скарзі доводи висновок
суду не спростовують, тому суд
касаційної інстанції згідно ч. 1 ст. 337
ЦПК України не знаходить підстав для
задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_4
відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 30 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук Судді:В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Умнова І.М.
Фаловська