Якимівський районний суд
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/397/2014

Справа № 330/1220/14-ц

"24" листопада 2014 р. Якимівський
районний суд Запорізької області в
складі:

головуючого - судді
Куценко О.О.

при секретарі
Павленко Н.В.

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні залу суду смт.
Якимівка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1, яка діє в інтересах
позивача ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Кирилівської селищної ради
Якимівського району Запорізької
області про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
частину спадкового майна,

в с т а н
о в и в :

19 червня 2014 року до суду надійшов
зазначений позов в якому зазначено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_6 Після
його смерті відкрилася спадщина, яка
складається з незареєстрованого за
спадкодавцем житлового будинку
АДРЕСА_1 Якимівського району
Запорізької області та
зареєстрованого на підставі рішення
суду павільйону літера А-1 загальною
площею 96,7 квадратних метри, який
розташований по АДРЕСА_1 Якимівського
району Запорізької області.
Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 є син спадкодавця - відповідач
ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_4, яка є
дочкою спадкодавця (дошлюбне прізвище
ОСОБА_4). Після смерті батька позивач,
як спадкоємець першої черги звернулась
з заявою про прийняття спадщини до
приватного нотаріуса Якимівського
районного нотаріального округу
Запорізької області ОСОБА_7 Останній їй
повідомив, що за свого життя, а саме 23
листопада 2011 року, спадкодавець склав
заповіт, згідно змісту якого на випадок
свої смерті, заповідав все належне йому
майно ОСОБА_5

Позивач вважає зазначений
заповіт недійсним з тих підстав, що
його було складено з порушенням вимог
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України, яка була
затверджена Наказом Міністерства
юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994
року, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 року за
№256/466.

Так з оспорюваного заповіту
вбачається, що він в порушення вимог
вищезазначеної інструкції був
складений за місцем проживання
спадкодавця, а не в приміщенні
Кирилівської селищної ради при цьому
будь-яких записів в заповіті щодо
причин здійснення такої дії вдома у
ОСОБА_8 не зазначено.

Крім того, в порушення вимог зазначеної
Інструкції та ст.. 8 Закону України «Про
нотаріат» заповіт складено в
присутності двох сторонніх осіб ОСОБА_9
та ОСОБА_10, що відображено в тексті
заповіту.

В зв'язку з викладеним просив суд,
заповіт який було складено ОСОБА_6
відповідно до змісту якого він на
випадок смерті, заповідав все належне
йому майно відповідачу ОСОБА_5 визнати
недійсним.

Визнати за позивачем ОСОБА_4 право
власності на ? частину
незареєстрованого за спадкодавцем
домоволодіння АДРЕСА_1 Якимівського
району Запорізької області.

Визнати за відповідачем ОСОБА_5 право
власності на ? частину
незареєстрованого за спадкодавцем
домоволодіння АДРЕСА_1 Якимівського
району Запорізької області.

Визнати за позивачем ОСОБА_4 право
власності на ? частину павільйону
літера А-1 загальною площею 96,7
квадратних метри, який розташований по
АДРЕСА_1

Визнати за відповідачем ОСОБА_5 право
власності на ? частину павільйону
літера А-1 загальною площею 96,7
квадратних метри, який розташований по
АДРЕСА_1

В судовому засіданні представники
позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 підтримали
доводи позову.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник
ОСОБА_3 заперечували проти позову.

Представник відповідача пояснив, що
позивачем не обґрунтовано та не надано
відповідних доказів, щодо недотримання
при складанні заповіту вимог ст. 203 ЦК
України, а тому відсутні підстави для
визнання його недійсним відповідно до
положень ст. 215 ЦК України.

Вислухавши пояснення осіб які
беруть участь у справі дослідивши
письмові докази, суд приходить до
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_6 Спадкоємцями
першої черги за законом, після смерті
ОСОБА_6 є син спадкодавця - відповідач
ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_4, яка є
дочкою спадкодавця (дошлюбне прізвище
ОСОБА_4).

З дослідженого в судовому
засіданні завіреної копії заповіту
(а.с.44), вбачається , що 23 листопада 2011
року, спадкодавець ОСОБА_6 склав
заповіт, згідно змісту якого на випадок
свої смерті, заповідав все належне йому
майно своєму сину ОСОБА_5, який є
відповідачем по справі.

Згідно частини першої та третьої
статті 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою- третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до частини другої
статті 1257 ЦК України за позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Зазначених у статті 1257 ЦК України
підстав недійсності заповіту
позивачем не наведено та не надано
відповідних доказів.

Згідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, яке
на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд приходить до висновку про
відсутність підстав визнання заповіту
недійсним.

Так допитана в якості свідка ОСОБА_11
показала, що вона як секретар
виконавчого комітету Кирилівської
селищної ради Якимівського району
Запорізької області посвідчувала
заповіт ОСОБА_6 23 листопада 2011 року.
ОСОБА_6 проявив вільне волевиявлення
щодо складання спірного заповіту,
власноручно його підписав, а вона як
секретар виконавчого комітету
сільської ради - посвідчила. ОСОБА_6 був
після перенесеного інсульту та
самостійно не міг з`явитись до селищної
ради. Разом з цим, заповідач чітко
розумів значення вчинених ним дій та не
виникало сумнівів в його дієздатності.
Також заповідач виявив бажання
скласти заповіт в присутності свідків,
які також підписали заповіт.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили ті
обставини, що заповіт був укладений
ОСОБА_6 за його бажанням в їх
присутності. Волевиявлення ОСОБА_6 було
вільним, він розумів значення своїх дій
і вільно ними керував.

Щодо посилання позивача та його
представників на порушення при
складанні заповіту вимог «Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України», яка
була затверджена Наказом Міністерства
юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994
року, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 року за
№256/466 та вимог ст. 8 Закону України «Про
нотаріат», суд вважає їх
необґрунтованими, оскільки вказані
позивачем порушення не можуть бути
підставою для визнання правочину
недійсним в судовому порядку,
відповідно до положень ст. 203, ст. 215, ч.2
ст. 1257 ЦК України.

Відповідно до п.7 Постанови
пленуму Верховного суду України №9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів
недійсними», правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо
під час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного
та застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий
правочин нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Разом з цим, з матеріалів справи
не вбачається, що вказаний правочин не
відповідає вимогам закону, оскільки
складений повноважною особою з
дотриманням вимог, щодо його форми та
посвідчення. Факт складання заповіту
поза межами сільської ради та не
відображення вказаних обставин в
реєстрі нотаріальних дій, а також
складання заповіту у присутності
свідків не може вважатись порушенням
вимог, щодо його форми та посвідчення.

Крім того, посвідчення заповіту
поза межами сільської ради та в
присутності свідків не порушує вимоги
«Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України», яка була
затверджена Наказом Міністерства
юстиції України №22/5 від 25 серпня 1994
року, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 26 жовтня 1994 року за
№256/466.

Враховуючи вище викладене,
суд вважає, що заповіт, укладений
ОСОБА_6 23 листопада 2011 року відповідає
вимогам ст. 1247, 1251 ЦК України: його
волевиявленню, підписаний ним
особисто, складений у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання, а тому підстав визнавати
його недійсним не має.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203,215,1247,1251,1252,1253,1257 ЦК України,
ст. ст. 10,11,60, ч.3 ст. 209, 212,213-215 ЦПК
Україна суд,-

в и р і ш
и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1, яка
діє в інтересах позивача ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Кирилівської селищної ради
Якимівського району Запорізької
області про визнання заповіту
недійсним, визнання права власності на
частину спадкового майна - відмовити у
повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через Якимівський
районний суд Запорізької області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Суддя: