Провадження № 2/344/4187/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
1/3 частки квартири АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3,
в порядку набувальної давності.

Позов мотивувала тим, що після смерті
ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/3 частки
вказаної квартири. З часу смерті ОСОБА_3
позивачка продовжила проживати в
квартирі, що свідчить про
безперервність користування нерухомим
майном з ІНФОРМАЦІЯ_3 по даний час.
Інший співвласник квартири ОСОБА_2 хоча
і зареєстрований за даною адресою,
однак фактично з моменту смерті ОСОБА_3
не проживав за цією адресою. На даний
час він вселився в квартиру і чинить
перешкоди в користуванні нею
позивачці.

Позивачка та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з мотивів наведених у
позовній заяві. Просили позов
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов
визнав. Суду вказав, що наслідки
визнання позову йому відомі.

Заслухавши пояснення позивачки, її
представника, думку відповідача,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу визнання права
власності на нерухоме майно в порядку
набувальної давності.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу і
способом цього захисту може бути
визнання права.

Згідно свідоцтва про право власності
на житло видане 05 березня 1999 року
госпрозрахунковою групою з
приватизації державного житлового
фонду за реєстром № 4620/59 (а.с. 8) квартира
за адресою АДРЕСА_1 належить в рівних
долях ОСОБА_1; ОСОБА_2 - сину ОСОБА_1;
ОСОБА_3 - зазначена як мати ОСОБА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мачуха позивачки
ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серія
НОМЕР_2, видане 21 вересня 2001 року
відділом РАЦС Івано-Франківського
міського управління юстиції, актовий
запис № 1350) (а.с. 5).

На випадок своєї смерті ОСОБА_3
заповіту не залишила.

В зв'язку зі смертю ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, яка складається з 1/3 квартири
за адресою: АДРЕСА_1.

У квартирі АДРЕСА_1 крім позивачки
також зареєстрований відповідач -
ОСОБА_2, що підтверджується адресною
довідкою, яка була витребувана судом в
порядку ч. 3 ст. 122 ЦПК України.

Як не заперечується сторонами спору
після смерті ОСОБА_3 позивачка
продовжила проживати в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, що свідчить про
безперервність користування майном
ОСОБА_3 з ІНФОРМАЦІЯ_3 по даний час. А
ОСОБА_2 хоча і зареєстрований за даною
адресою, однак фактично з моменту
смерті ОСОБА_3 не проживав в
оспорюваній квартирі.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном і
продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років або рухомим майном -
протягом п'яти років, набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Набуття права власності на
земельну ділянку за набувальною
давністю регулюється законом. Право
власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації. Особа, яка
заявляє про давність володіння, може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є. Якщо особа
заволоділа майном на підставі договору
з його власником, який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності. Втрата не з
своєї волі майна його володільцем не
перериває набувальної давності у разі
повернення майна протягом одного року
або пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування. Право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, транспортні засоби,
цінні папери набувається за рішенням
суду.

Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України: «Правила статті 344
Цивільного кодексу України про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом».

Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»:
«Відповідно до частини першої статті 344
ЦК особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно
(набувальнадавність), якщо інше не
встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо
особа при заволодінні чужим майном не
знала і не могла знати про відсутність
у неї підстав для набуття права
власності;

- володіння визнається відкритим,
якщо особа не приховувала факт
знаходження майна в її володінні.
Вжиття звичайних заходів щодо
забезпечення охорони майна не свідчить
про приховування цього майна;

- володіння визнається
безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК,
взяття безхазяйної нерухомої речі на
облік органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно, за
заявою органу місцевого
самоврядування, на території якого
вона розміщена, і наступна відмова суду
в переданні цієї нерухомої речі у
комунальну власність не є необхідною
умовою для набуття права власності на
цей об'єкт третіми особами за
набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8
Прикінцевих та перехідних положень ЦК
про те, що правила статті 344 ЦК про
набувальну давність поширюються також
на випадки, коли володіння майном
почалося за три роки до набрання
чинності цим Кодексом, та беручи до
уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004
року, положення статті 344 ЦК
поширюються на правовідносини, що
виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання
судом права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю може
мати місце не раніше 1 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що
коли строк давнісного володіння
почався раніше 1 січня 2001 року, то до
строку, який дає право на набуття права
власності за набувальною давністю,
зараховується лише строк з 1 січня 2001
року. Разом із тим, якщо перебіг строку
володіння за давністю почався після
цієї дати, то до строку набувальної
давності цей період зараховується
повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей 15, 16 ЦК, а також частини
четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими
захист цивільних прав здійснюється
судом шляхом визнання права. У зв'язку з
цим особа, яка заявляє про давність
володіння і вважає, що у неї є всі
законні підстави бути визнаною
власником майна за набувальною
давністю, має право звернутися до суду
з позовом про визнання за нею права
власності.

Виходячи зі змісту частини першої
статті 344 ЦК, відсутність державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно не є перешкодою для визнання
права власності на це майно у зв'язку зі
спливом строку набувальної давності,
оскільки така державна реєстрація може
бути здійснена після визнання права
власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили,
про задоволення позову про визнання
права власності за набувальною
давністю є підставою для реєстрації
права власності в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно (пункт 5
частини першої статті 19 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень").

Таким чином починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_3 по
даний час позивачка добросовісно,
відкрито та безперервно володіла 1/3
частки квартири за адресою: АДРЕСА_1,
яка належала на підставі свідоцтва про
право власності на житло видане 05
березня 1999 року покійній ОСОБА_3 і,
відповідно, в розумінні ст. 344 ЦК
України набула право власності на це
майно в порядку набувальної давності.

Відповідач в судовому засіданні заявив
про визнання позовних вимог, що в силу
ст. 174 ЦПК України є підставою для
ухвалення рішення про задоволення
позову.

З положень статті 174 ЦПК вбачається, що
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. Якщо відмову
позивача від позову, визнання позову
відповідачем викладено в адресованих
суду письмових заявах, ці заяви
приєднуються до справи. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, судом встановлено, що
факти, викладені позивачкою у позовній
заяві в обґрунтування своїх позовних
вимог і підтверджені ними письмовими
доказами є достовірними, і сумніву у
суду не викликають, визнання права
власності не порушує прав чи інтересів
будь-яких інших осіб. У зв'язку з чим,
позовні вимоги підлягають повному
задоволенню.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. ст. 11, 15, 16, 344 Цивільного кодексу
України, керуючись ст. ст. 174, 213-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає в АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер - НОМЕР_1, право власності на 1/3
частки квартири АДРЕСА_1, яка належала
ОСОБА_3, померлій ІНФОРМАЦІЯ_3, в порядку
набувальної давності.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 06 листопада 2014 року.

Суддя
Бабій О.М.