Справа № 206/3992/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 листопада 2014 року Самарський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

головуючого судді
Маймур Г.Я,

за участю секретаря
Бердиклічевої Т.Р,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 із позовом до ОСОБА_4,
третя особа: Восьма дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на
домоволодіння, суд -

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2014р. позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом до ОСОБА_4, третя
особа: Восьма Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності на
домоволодіння.

З урахуванням уточнених позовних вимог
позовні вимоги вона обґрунтувала тим,
що їй та її сину ОСОБА_5 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 12.09.1997р.
належала квартира АДРЕСА_1.

У вересні 2000р. вона взяла в борг у
ОСОБА_6 110дол. США і не змогла повернути
їх в обумовлений термін. Обманним
шляхом ОСОБА_6 отримав 2.10.2000р. від неї та
її сина доручення на розпорядження
квартирою, а їм пообіцяв купити інше
житло. Доручення було видано на
довірену особу ОСОБА_6 - ОСОБА_7

8 грудня 2000р. її квартира була продана, а
13 грудня 2000р. ОСОБА_6 вивіз із квартири
всі речі її та сина на ж/м Ігрень на
АДРЕСА_3. ОСОБА_6 повідомив їй та її
синові, що цей будинок, який знаходився
у аварійному стані, він купив для них
замість їх квартири. Правовстановлюючі
документи на будинок їй не були
передані.

За таких обставин вона звернулася із
заявою в правоохоронні органи з
приводу незаконного заволодіння
ОСОБА_6 її квартирою. Відносно ОСОБА_6
була порушена кримінальна справа по
епізоду заволодіння її квартирою
шляхом шахрайства. Але в процесі
розгляду справи прокурор відмовився
від звинуваченням ОСОБА_6 у зв'язку із
тим, що ОСОБА_6 приймав заходи для
купівлі житлового будинку.

Після вселення у спірний будинок, вона
спілкувалася із ОСОБА_4, який
представився власником будинку
АДРЕСА_3 та його дружиною, які їй
підтвердили, що спірний будинок
продали ОСОБА_6 за домашньою угодою,
отримавши від нього повний розрахунок
за будинок, а йому передали документи
на будинок.

Вона тривалий час розшукувала ОСОБА_6
для того, щоб він оформив
правовстановлюючий документ на
спірний будинок на її ім'я, але він
приховував своє місцезнаходження. У
2009р. їй стало відомо, що ОСОБА_6 помер.

Спірне домоволодіння АДРЕСА_3 належить
ОСОБА_8 - батькові відповідача ОСОБА_4 на
підставі договору про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку на
праві особистої власності від 12 серпня
1957р.

Домоволодіння АДРЕСА_3 складається із
житлового будинку А-1 загальною площею
79,3кв.м, житловою площею 56,3кв.м, літньої
кухні - Г, сараю - Б, погребу - В,
вбиральні - Д, огорож - №1-4, споруд - к, І,
що підтверджується планом земельної
ділянки, наданої КП «ДМБТІ «ДОР».

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого
відповідач ОСОБА_4 подав заяву про
прийняття спадщини, в якій зазначив, що
спадковим майном є спірний будинок
АДРЕСА_3. Свідоцтво про право на
спадщину за законом відповідач не
отримав. Але згідно ч.2 ст.548 ЦК України
(1963р.) прийнята спадщина визнається
належною спадкоємцеві із моменту
відкриття спадщини. Таким чином, з дня
смерті свого батька відповідач є
власником спірного домоволодіння.

Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площею 829кв.м.

Будинок знаходиться в занедбаному
стані, потребує капітального ремонту,
його вартість відповідно до довідки ПП
«Самарська нерухомість» складає
90тис.грн.

Відповідач ОСОБА_4 до 2010р . не
заперечував проти того, що спірний
будинок фактично належить їй. Але в 2010р.
дружина відповідача заявила, що
будинок належить її чоловікові і вони
не визнають за нею право власності на
будинок.

Викладені обставини свідчать про те, що
вона добросовісно заволоділа чужим
майном зі згоди фактичного власника
ОСОБА_4, отримавши за будинок гроші від
ОСОБА_6, який придбав квартиру для неї.

З 13 грудня 2000р, тобто більше 10 років,
вона відкрито, безперервно володіє
чужим майном - домоволодінням АДРЕСА_3,
тому відповідно до ст.344 ЦК України
набула право власності на нього. Син
позивачки ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Посилаючись на викладені обставини,
позивачка просила визнати за нею право
власності на домоволодіння №5, яке
складається із житлового будинку А-1
загальною площею 79,3кв.м, житловою
площею 56,3кв.м, літньої кухні - Г, сараю -
Б, погребу - В, вбиральні - Д та споруд по
АДРЕСА_3.

В судовому засіданні позивач та її
представник підтримала свої вимоги і
пояснили, що з грудня 2000р. позивач
вселилася із сином до будинку АДРЕСА_3
за згодою власника ОСОБА_8 Будинок був
проданий ОСОБА_6 для неї, але у 2009р. він
помер. Вона володіє будинком
безперервно протягом 10 років зі згоди
власника. Її син загинув, вона прийняла
спадщину та залишилася одна. Позивач
стверджувала, що з грудня 2000р. вона
безперервно, добросовісно та відкрито
володіє будинком, її вимоги є законними
і обґрунтованими, наполягала на
задоволені і просила не стягувати
судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов визнала і
пояснила, що 13 років тому ОСОБА_6 купив
будинок для позивача і перевіз в нього
речі позивачки, а також пропонував
позивачці оформити договір
купівлі-продажу, але тоді позивачка не
побажала оформити договір
купівлі-продажу будинку. Вона не
заперечувала проти задоволення позову,
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

Третя особа - нотаріус Восьмої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори надіслала на
адресу суду копію спадкової справи та
заяву про розгляд справи без її участі,
заперечень проти позову немає.

Вислухавши доводи та пояснення
учасників судового процесу, дослідивши
письмові докази, що в матеріалах справи
в їх сукупності, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Встановлено, що 8 грудня 2000р. у зв'язку
із боргом позивача громадянином ОСОБА_6
була продана квартира АДРЕСА_2, яка
належала позивачу та її сину.

За дорученням позивача ОСОБА_6 купив
для неї будинок АДРЕСА_3, який належав
ОСОБА_8 Після цього позивач зразу
поселилася в зазначений будинок.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_8, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1, видане 7.09.1998р. відділом
реєстрації актів громадянського стану
Самарської районної ради
м.Дніпропетровська, актовий запис №872
(а.с.75).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 10.07.2004р,
посвідченого державним нотаріусом
Восьмої дніпропетровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_10
спадкоємцем майна померлого ОСОБА_8 є
його син ОСОБА_4, який прийняв
спадщину(а.с.80-82).

Згідно довідки квартального комітету
від 7.05.2014р. ОСОБА_1, 1929р.н. зареєстрована
та проживає із сім'єю у АДРЕСА_3
починаючи із 13 грудня 2000р. (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув син позивача
ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_2, виданого
3.09.2010р. Самарським відділом реєстрації
актів цивільного стану
Дніпропетровського міського
управління юстиції, актовий запис №861
(а.с.4).

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін та представника
позивача, довідкою із місця проживання
позивача, копіями актового запису та
свідоцтв про смерть ОСОБА_8 і ОСОБА_5,
повідомленням із відділу державної
реєстрації, посвідченням, довідкою про
вартість домоволодіння, договорами,
планами, копією паспорту, довідкою про
стан здоров'я ОСОБА_4, повідомленням із
реєстраційної служби та копією
спадкової справи після смерті ОСОБА_8

Згідно ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка
добросовісно заволоділа чужим майном
і продовжує відкрито, безперервно
володіти нерухомим майном протягом 10
років набуває права власності на це
майно за набувальною давністю.

Відповідно п.9 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ "Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав"
від 7 лютого 2014р. при вирішенні спорів,
пов'язаних із набуттям права власності
за набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа
при заволодінні чужим майном не знала і
не могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності.

Суд вважає, що позивач проживає у
спірному будинку з 2000р. і добросовісно,
відкрито та безперервно володіє ним
більше 10 років.

Судом встановлено, що володіння
позивача будинком не переривалось із
грудня 2000р. Добросовісне і відкрите
володіння будинком з боку позивача
відповідачем визнано і ніким не
оспорено.

За правилами ч.1 ст.328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Та обставина, що у позивача
відсутні на руках правовстановлюючі
документи на спірний будинок, не може
бути підставою для відмови у позові, з
огляду на те, що фактично будинок
АДРЕСА_3 було куплено для неї та за її
кошти, а також вона користується
будинком з 2000р. Окрім того, відповідач
та його представник не мають ніяких
заперечень проти позову.

Положеннями ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
визначено, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

В силу ч.3 ст.59 ЦПК України, суд не
бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог так і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивач довела свої
позовні вимоги.

Аналізуючи наведені вище норми права
та співвідношуючи їх з встановленими в
судовому засіданні фактичними
обставинами справи, суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 16, 344, 328, 392, 1218-1233, 1258
Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10,
11, 18, 57-61, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 за позовом до
ОСОБА_4, третя особа: Восьма
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання права власності
на домоволодіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
домоволодіння №5, яке складається із
житлового будинку А-1 загальною площею
79,3кв.м, житловою площею 56,3кв.м, літньої
кухні - Г, сараю - Б, погребу - В,
вбиральні - Д та споруд по АДРЕСА_3.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення через Самарський
районний суд м.Дніпропетровська в
Апеляційний суд Дніпропетровської
області.

С У Д Д Я:
Г.Я. Маймур