Справа № 167/1453/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Хитрик Р.І. Провадження №
22-ц/773/1830/14 Категорія: 81 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Подолюка В. А.,

суддів - Шевчук Л.Я., Данилюк В.А.,

при секретарі -Захаровій Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за поданням
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України, за
апеляційною скаргою державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції на ухвалу
Рожищенського районного суду
Волинської області від 03 листопада 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Державний виконавець Відділу
державної виконавчої служби
Рожищенського районного управління
юстиції звернувся до суду з поданням
про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України з підстав
ухилення боржника від виконання
судового рішення про стягнення
аліментів на утримання двох
неповнолітніх дітей.

Ухвалою Рожищенського районного суду
від 03 листопада 2014 року в задоволенні
подання відмовлено. Своє рішення суд
мотивував тим, що держаним виконавцем
не доведено факт ухилення боржником
від виконання судового рішення про
стягнення аліментів на утримання двох
неповнолітніх дітей.

На вказану ухвалу суду державний
виконавець подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати ухвалу суду та
постановити нову ухвалу, якою подання
про обмеження у праві виїзду за межі
України ОСОБА_1 задовольнити.
Посилається на те, що за рішенням суду
ОСОБА_1 присуджено сплачувати аліменти
на двох неповнолітніх дітей до
досягнення ними повноліття в розмірі 1/3
частини від щомісячного доходу,
починаючи з 03.03.2007 року. Виконавчий лист
на вказане рішення суду пред'явлено до
виконання 27.09.2007 року на підставі якого
в той же день відкрито виконавче
провадження. Однак, боржником з липня
2007 року жодної проплати по сплаті
аліментів не здійснено, не повідомлено
письмово державного виконавця згідно
п. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче
провадження» про виникнення обставин,
що зумовлюють обов'язкове зупинення
виконавчого провадження, про
встановлення відстрочки чи розстрочки
виконання рішення, що свідчить про
ухилення ОСОБА_1 від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням. Державним виконавцем
вжиті всі заходи для примусового
виконання рішення суду.

Перевіривши законність і
обгрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обставини справи, колегія
суддів приходить до висновку, що скарга
не підлягає до задоволення виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну" від 21 січня 1994 року (зі
змінами), громадянин України може бути
обмежений у праві виїзду за кордон,
якщо відносно нього діють
неврегульовані аліменти, договірні чи
інші невиконані зобов'язання до
виконання зобов'язань або розв'язання
спору у передбачених законом випадках.

Питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України
вирішується при виконанні судових
рішень, ухвалених у порядку,
передбаченому ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" та ст. 377-1
ЦПК України, зокрема, в разі доведення
факту ухилення боржника від виконання
зобов'язання.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець під час здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України,
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України боржника, як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України, згадане подання розглядається
судом негайно, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб, за участю
державного виконавця, то саме на
останнього і покладається тягар
доказування. Тим паче, що особа,
стосовно обмеження права якої внесено
подання, фактично позбавлена
можливості довести суду, що нею було
вжито усіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

При розгляді справи в суді першої
інстанції державним виконавцем не було
надано доказів, які б свідчили про
умисне ухилення ОСОБА_1 від сплати
аліментів за рішенням суду.

Судом встановлено, що на підставі
виконавчого листа від 22.03.2007 року
державним виконавцем 27.09.2007 року
відкрито виконавче провадження з
виконання рішення Рожищенського
районного суду Волинської області про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання двох
неповнолітніх дітей в розмірі 1/3
частини від щомісячного доходу,
починаючи з 03.03.2007 року до досягнення
дітьми повноліття.

Однак, аліментів боржник не сплачує,
посилаючись на те, що він не
працевлаштований і у нього відсутнє
будь-яке інше джерело доходів.
Заборгованість по аліментах за
виконавчим листом станом на 01.10.2014 рік
становить 49 176,50 грн.

З об'єктивної сторони умисне ухилення
від сплати аліментів, покладених на
особу боржника судовим рішенням,
означає такі її діяння (дії чи
бездіяльність), які полягають у
навмисному чи іншому свідомому
невиконанні зазначених обов'язків,
спрямованих на невиконання рішення
суду про стягнення з неї на користь
дитини (дітей) визначеної суми
аліментів. Вони можуть виразитись як у
прямій відмові від сплати встановлених
судом аліментів, так і в інших діях
(бездіяльності), які унеможливлюють
виконання вказаного обов'язку
(приховуванні заробітку (доходу), що
підлягає облікові при відрахуванні
аліментів, зміні місця роботи чи місця
проживання з неподанням відповідної
заяви про необхідність стягування
аліментів тощо).

На доведення обставин, зазначених в
поданні, державним виконавцем до
матеріалів справи долучено
витребувані ним матеріали щодо
встановлення доходів боржника та його
матеріального становища, зокрема
копії: виконавчого листа, постанови про
відкриття виконавчого провадження,
розрахунок заборгованості по
аліментах, акт державного виконавця
від 10.04.2014 року, згідно якого ОСОБА_1
ніде не працює, в центрі зайнятості на
обліку не перебуває та інформаційну
довідку з Реєстру прав власності на
нерухоме майно боржника, у
відповідності до якої таке в
останнього відсутнє, копію довідки з
УПФУ, у відповідності до якої боржник
на обліку в УПФУ не перебуває.

Надані суду державним виконавцем
докази жодним чином не свідчать про
ухилення боржником від виконання
зобов'язання за рішенням суду, а лише
підтверджують наявність в останнього
заборгованості по сплаті аліментів та
відсутності нерухомого та рухомого
майна,на яке може бути звернуто
стягнення в рахунок погашення
заборгованості за аліментами.

Дослідивши належним чином усі
обставини справи в сукупності, суд
першої інстанції,як вважає колегія
суддів, дійшов паравильного висновку
про недоведеність державним
виконавцем факту умисного ухилення
ОСОБА_1 сплати аліментів за рішенням
суду.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновку
суду першої інстанції про
недоведеність факту умисного ухилення
боржника ОСОБА_1 від виконання рішення
суду про стягнення з нього аліментів на
утримання неповнолітніх дітей.

Крім того, суду не представлено доказів
того, що боржник ОСОБА_1 з метою
уникнення виконання рішення суду має
намір виїхати за межі України, тому
колегія суддів погоджується з тим, що у
суду першої інстанції не було підстав
для задоволення подання про тимчасове
обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі
України.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 314 - 315 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Рожищенського
районного управління юстиції
відхилити.

Ухвалу Рожищенського районного суду
Волинської області від 03 листопада 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :