Провадження № 2/742/1710/14
унікальний № 742/4905/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Прилуцький
міськрайонний суд Чернігівської
області в складі:

головуючого -
судді Циганка М. О.,

при секретарі
Чміль С. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики. Свої уточнені
позовні вимоги мотивує тим, що згідно
договору позики, укладеного 31 січня 2006
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, останньому
передана у власність грошова сума в
розмірі 90 125 грн. За умовами договору
позики відповідач зобов'язався
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів до 01 серпня 2006 року.
Проте, відповідач, до 01 серпня 2006 року
не виконав свого зобов'язання по
поверненню позики. Тому позивач і
просить суд стягнути з відповідача на
його користь загальну суму
заборгованості за договором позики в
розмірі 586 203,48 грн., відшкодування
моральної шкоди в розмірі 800,00 грн. та
901,25 грн. судових витрат.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив суд їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не
з'явився з невідомих для суду причин,
хоча про час і місце судового засідання
був повідомлений належним чином.
Представник відповідача адвокат
ОСОБА_3 в судовому засіданні заявлені
позовні вимоги не визнав в повному
обсязі та подав суду заяву про
застосування судом позовної давності у
даному спорі.

Заслухавши пояснення
позивача, представника відповідача,
дослідивши наявні у справі докази, суд
приходить до висновку, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно договору позики ВСМ №989322 від
31 січня 2006 року, посвідченого приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 та
зареєстрованому в реєстрі за №817,
ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2
грошову суму в розмірі 90 125 грн. (а.с.49).

Зазначену вище суму грошових коштів
позичальник зобов'язався повернути до
01 серпня 2006 року (а.с.49).

У відповідності до копії заяви від 12
червня 2013 року, ОСОБА_5 звертався до
ОСОБА_2 з вимогою повернути кошти,
передані йому у власність згідно
договору позики від 31 січня 2006 року
(а.с.16).

Згідно розрахунків
заборгованості позивача за договором
позики ВСМ №989322 від 31 січня 2006 року,
заборгованість ОСОБА_2 становить 586 203,48
грн., в тому числі заборгованість за
договором позики у сумі 231126 грн.01 коп.; 3%
річних від простроченої
заборгованості у розмірі 57312 грн. 88 коп.;
грошові кошти з урахуванням індексу
інфляції від суми заборгованості у
розмірі 297 764 грн.59 коп.(а.с.33).

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору у
встановлені строки і боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно до ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

У відповідності до ст.ст.256, 257 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється у три року.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

Частинами 3, 4 статті 267 ЦК України
передбачено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

За таких обставин, оцінюючи у
сукупності досліджені в судовому
засіданні докази, суд вважає, що сплив
позовної давності до вимоги ОСОБА_5 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики ВСМ №989322 від 31 січня
2006 року, про застосування якої заявлено
відповідачем у справі, є підставою для
відмови у позові.

Керуючись вищевикладеним, на підставі
ст.ст. 257, 266, 267, 526, 527, 1046-1049 ЦК України,
керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Чернігівської
області через Прилуцький
міськрайонний суд шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
М.
О.Циганко