Справа № 645/2399/14-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Фрунзенський
районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - судді Шевченко Г.С.,

при секретарі - Рало Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Харківської міської ради,
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання незаконним та скасування
рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним
позовом, у якому просила: визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18; визнати незаконними та
недійсними, видані на підставі цього
рішення ЖЕО Фрунзенського району м.
Харкова свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння від 27
червня 1980 року на ім'я співвласників
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1,
ОСОБА_6 на 3/100 частини домоволодіння;
ОСОБА_7 на 24/100 частини домоволодіння;
ОСОБА_8 на 17/100 частин домоволодіння;
ОСОБА_9 на 43/100 частини домоволодіння;
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на 13/100 частин
домоволодіння в рівних частках - кожній
по 13/200 частин; зобов'язати реєстраційну
службу Харківського міського
управління юстиції внести відповідні
зміні у реєстр права власності.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
зазначила, що рішенням виконавчого
комітету Фрунзенської районної ради м.
Харкова від 04 червня 1980 року № 186/18 за
заявою співвласників житлового
домоволодіння ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_7
та ОСОБА_8 та висновком Харківського
МБТІ про перерозподіл ідеальних часток
(долі) у домоволодінні по АДРЕСА_1, у
зв'язку із проведеними добудовами
узаконеними РВК та фактичним
користуванням, що склалося, вирішено у
домоволодінні по АДРЕСА_1,
перерозподілити ідеальні частки
співвласників за фактичним
користуванням наступним чином:

а) співвласникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7
належатиме 27/100 частин замість 9/14
частин, що належало раніше, в тому числі
ОСОБА_6 З 100 частин домоволодіння,
ОСОБА_7 24/100 частин домоволодіння;

б) співвласнику ОСОБА_8 належатиме 17/100
частин замість 2/14 частин
домоволодіння, що належало раніше;

в) співвласнику ОСОБА_9 належатиме 43/100
частини замість 1/14 частин
домоволодіння, що належало раніше;

г) співвласникам ОСОБА_1 та ОСОБА_10
належатиме 13/100 частин в рівних частках
замість 2/14 частин домоволодіння, що
належало раніше.

На підставі вказаного рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18 на ім'я усіх співвласників
домоволодіння були виписані та видані
ЖЕО Фрунзенського району м. Харкова
відповідні свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 27 червня 1980 року.

Про вказане рішення позивачці стало
відомо лише у лютому місяці 2014 року під
час слухання цивільної справи №
645/4324/13-ц за позовною заявою ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, треті особи:
Дванадцята Харківська державна
нотаріальна контора та ОСОБА_5, про
визнання права власності на частину
домоволодіння за законом, після
витребування судом від КП «Харківське
МБТІ» інвентарної справи на
домоволодіння по АДРЕСА_1 та
ознайомлення із матеріалами справи.

З вищезгаданого рішення вбачається, що
позивачка ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Фрунзенської районної ради м.
Харкова не зверталася із заявою про
перерозподіл ідеальних часток. Разом
із тим, вищезгаданим рішенням
виконавчого комітету вирішено питання
про її права та обов'язки.

Крім того, немає у інвентарній справі
на домоволодіння по АДРЕСА_1 даних про
те, що співвласник ОСОБА_9 добудував та
узаконив у встановленому порядку
будь-яку добудову або приміщення. До
житлового будинку проводила добудови,
переобладнання та інше лише мати
ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Однак вказаним рішенням безпідставно
збільшено частку ОСОБА_9 з 1/14 частини до
43/100 частин домоволодіння за рахунок
зменшення частки ОСОБА_7 матері
позивачки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.
Харкові.

Після померлої матері позивачка, як її
спадкоємець, прийняла спадщину, шляхом
подання до нотконтори спільної заяви
про прийняття спадщини з іншим
спадкоємцем - її рідним братом ОСОБА_9
За заявою було відкрито спадкову
справу № 331/1997.

Таким чином, позивачка вважає, що
рішенням виконавчого комітету
Фрунзенської районної ради м. Харкова
від 04 червня 1980 року № 186/18 порушені її
ОСОБА_1 права як співвласника
домоволодіння, так як вона не
зверталася із заявою про перерозподіл
ідеальних часток до БТІ або до
виконкому, а також право її покійної
матері ОСОБА_7, частка якої у
домоволодінні безпідставно зменшена з
9/14 часток до 24/100 частини домоволодіння,
а частка ОСОБА_9 збільшена з 1/14 часток
до 43/100 частини домоволодіння.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позовні вимоги підтримала та
зазначила, що із заявою про
перерозподіл ідеальних часток між
співвласниками домоволодіння по
АДРЕСА_1 до Харківського міського бюро
технічної інвентаризації вона не
зверталася та таку заяву не
підписувала, свідоцтво про право
власності не отримувала, а коли
дарувала свою частку домоволодіння
ОСОБА_5, вважала що вона складає 1/14, а не
13/200.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_12 вказала, що
рішення виконавчого комітету
Фрунзенської районної ради м. Харкова
від 04 червня 1980 року № 186/18 є незаконним,
тому його необхідно скасувати.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_13 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити, посилаючись на
те, що про винесення рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18 позивачка нічого не знала.
Крім того, на час винесення вказаного
позивачка вже мала прізвище «ОСОБА_1», а
її сестра ОСОБА_10 - «ОСОБА_10», тому вони
ніяким чином не могли писати заяви та
отримувати свідоцтва про право
власності на свої дівочі прізвища. Усе
це свідчить про те, що рішення
виконавчого комітету та видані на його
підставі свідоцтва про право власності
є незаконними.

Третя особа ОСОБА_5 просив позов
задовольнити, оскільки вважає рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18 незаконним.

Представник відповідача Харківської
міської ради Чигринова Н.В. проти
задоволення позову заперечувала,
просила застосувати до вимог ОСОБА_1
позовну давність і відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача реєстраційної
служби Харківського міського
управління юстиції проти задоволення
позову заперечувала, посилаючись на те,
що позовні вимоги ОСОБА_1 не
ґрунтуються на вимогах закону.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх
представник ОСОБА_15 проти задоволення
позову заперечували, зазначивши, що
ОСОБА_1, достовірно знала про рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18, оскільки після його
винесення отримала свідоцтво про право
власності на належну їй частку
домоволодіння по АДРЕСА_1. Крім цього,
позивачка після отримання свідоцтва
про право власності 27 червня 1980 року
здійснила відчуження своєї частки в
спільному майні, подарувавши її ОСОБА_5
за договором дарування від 09 серпня 1980
року, посвідченим державним нотаріусом
Дванадцятої Харківської державної
нотаріальної контори.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
наявні у матеріалах справи докази у їх
сукупності, приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18 вирішено у домоволодінні по
АДРЕСА_1, перерозподілити ідеальні
частки співвласників за фактичним
користуванням наступним чином:

а) співвласникам ОСОБА_6 та ОСОБА_7
належатиме 27/100 частин замість 9/14
частин, що належало раніше, в тому числі
ОСОБА_6 3/100 частин домоволодіння, ОСОБА_7
24/100 частин домоволодіння;

б) співвласнику ОСОБА_8 належатиме 17/100
частин замість 2/14 частин
домоволодіння, що належало раніше;

в) співвласнику ОСОБА_9 належатиме 43/100
частини замість 1/14 частин
домоволодіння, що належало раніше;

г) співвласникам ОСОБА_9 та ОСОБА_10
належатиме 13/100 частин в рівних частках
замість 2/14 частин домоволодіння, що
належало раніше. (а.с. 15-16)

На підставі вказаного рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18 на ім'я усіх співвласників
домоволодіння були виписані та видані
ЖЕО Фрунзенського району м. Харкова
відповідні свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 27 червня 1980 року, в тому числі і
позивачці. (а.с. 18, 97)

09 серпня 1980 року ОСОБА_10 та ОСОБА_1
уклали договір, за яким подарували
ОСОБА_5 належні їм на праві власності
13/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1.
(а.с. 94-95)

Як пояснила у судовому засіданні
ОСОБА_1, до суду із позовом про визнання
вказаного договору дарування
недійсним вона не зверталася.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

За ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних осіб, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
шляхом надання належних і допустимих
доказів ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом. До справ даної
категорії такі випадки не відносяться.

Частиною 4 статті 60 ЦПК України
передбачено, що доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_1 та її представниками
не надано суду належних та допустимих
доказів того, що частка у праві
власності на спірне домоволодіння
ОСОБА_9 була безпідставно збільшена за
рахунок зменшення частки її матері
ОСОБА_7

Посилання позивачки на те, що вона
взагалі не знала про існування рішення
виконавчого комітету Фрунзенської
районної ради м. Харкова від 04 червня 1980
року № 186/18, не отримувала свідоцтва про
право власності від 27 червня 1980 року на
належні їй 13/200 часток у домоволодінні,
розташованому за адресою: м. Харків,
АДРЕСА_1, спростовуються матеріалами
інвентаризаційної справи та договором
дарування від 09 серпня 1980 року, згідно
якого ОСОБА_1 за своїм волевиявленням
разом з ОСОБА_10 подарували ОСОБА_5
належні їм на праві власності 13/100
частин домоволодіння по АДРЕСА_1, тобто
вже після перерозподілу ідеальних
часток у спірному домоволодінні та
отримання свідоцтв про право власності
саме на 13/200 часток. Вказаний договір
дарування на теперішній час ніким не
оспорений та не визнаний недійсним.

Крім того, мати позивачки ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя не
оспорювала зменшення розміру своєї
частки.

З огляду на викладене, позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Фрунзенської районної ради м.
Харкова від 04 червня 1980 року № 186/18
задоволенню не підлягають.

Інші позовні вимоги є похідними від
позовної вимоги про визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету, а тому не
підлягають задоволенню.

Суд не застосовує строк позовної
давності, оскільки відмовляє у
задоволенні позову по суті спору.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218,
223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Харківської міської ради,
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, треті
особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання незаконним та скасування
рішення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Фрунзенський районний суд м.
Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу, не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя -
Г. С. Шевченко