АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ін.-
25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
головуючого судді - Слободянюк
суддів - Лапчевської О.Ф.,
при секретарі - Шалапуді Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» на рішення Дніпровського
районного суду м. Києва від 04 серпня 2014
року за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості, -
В серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк «Надра»,
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Надра» (далі БАНК) звернулось в
суд з наведеним позовом, уточнивши
позовні вимоги (а.с.103-105), просили суд
солідарно стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 заборгованість за кредитним
договором № 17/п/20/2-8-840 від 10 січня 2008
року 33 556,10 доларів США, що станом на 03
квітня 2014 року по курсу НБУ
еквівалентно 377 224,21 грн., а також
стягнути з відповідачів у дольовому
порядку судовий збір в сумі 3441,00 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 року відмовлено
в задоволені позову.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ПАТ КБ «Надра» подало
апеляційну скаргу, в якій з посиланням
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, ставить питання про скасування
оскаржуваного рішення ухвалення
нового рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції неправильно дослідив та
оцінив докази, які мають значення для
справи, не було прийнято до уваги умови
Кредитного договору.

В судове засідання сторони не
з'явились, про дату час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином (а.с.193-195).

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення скарги
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір
№17/П/20/2008-840 від 18 січня 2008 року, згідно
якого ОСОБА_2 було надано кредит в сумі
49 184 доларів США строком до 18 січня 2038
року на умовах сплати 10,7% річних за
користування кредитними коштами.
Повернення коштів, сплата процентів
мали здійснюватися щомісяця до 12 числа
поточного місяця у сумі не менше 465
доларів США (а.с.8-13)

В цей же день, 18 січня 2008 року між
позивачем та співвідповідачами ОСОБА_3
та ОСОБА_4 були укладені договори
поруки (а.с.14-15, 16-17).

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином, відповідно до умов
договору та у установлені договором
строки. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
умов договору не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилась, та сплати
процентів.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірах та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтями 553, 554 ЦК України встановлено,
що за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель, відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 не виконувала
взяті на себе зобов'язання по
кредитному договору щодо повернення
кредиту та сплати процентів, станом на
22 квітня 2013 року виникла
заборгованість, яка становить суму 76 633,
60 доларів США, еквівалент - 612 532,37 грн., з
якої: - заборгованість по тілу кредиту 48
715 доларів США, еквівалент 389 279,39 грн.; -
заборгованість по відсоткам - 20 144
доларів США, еквівалент 161 015,61 грн.: -
пеня 2 855,57 доларів США, еквівалент 22 824,59
грн., - штраф за порушення вимог
кредитного договору - 4 918,40 доларів США,
еквівалент 39 312,77 грн. З наданих до
позову розрахунків заборгованості
слідує, що заборгованість виникла з
початку 2009 року.

Відповідно до п.4.2.4. договору Банк має
право вимагати від позичальника
дострокового виконання зобов'язань
щодо повернення кредиту, сплати
нарахованих процентів, інших платежів
передбачених цим договором та можливих
штрафних санкцій, якщо позичальник не
вніс черговий мінімальний необхідний
платіж у термін, визначений п.3.3.3. цього
договору. Пунктами 5.2 та 5.3 договору
передбачено, що у разі порушення
позичальником зобов'язань по
поверненню кредиту, сплаті відсотків,
останній має сплатити банку пеню у
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діяла на час виникнення
заборгованості, він несвоєчасно
сплаченої суми за кожен день
прострочення. Також у разі порушення
позичальником зобов'язань по
кредитному договору, визначених у п.4.3,
Позичальник зобов'язаний сплатити
банку штраф у розмірі 10% від суми
кредиту. З наданих до справи документів
слідує, що ОСОБА_2 була направлена
досудова вимога від 19 червня 2013 року
про сплату заборгованості протягом 30
днів з дня отримання цієї вимоги.
Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 29
червня 2013 року, що підтверджено
поштовим повідомленням (а.с.30, 31).
Аналогічні вимоги тоді ж були
відправлені і поручителям, однак не
були вручені, відмітка пошти - за
терміном зберігання (а.с.33-36). Після
цього - 21 серпня 2013 року банк звернувся
до суду з вказаним позовом.

До справи була надана копія квитанції
від 04 лютого 2014 року, згідно якої
відповідач ОСОБА_2 внесла позивачу на
погашення заборгованості за кредитним
договором 47 000 доларів США, що в
еквіваленті становило 375 671 грн. (а.с.187).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду, що з вказаної суми 04
лютого 2014 року частина коштів - 23 238,63
долари США пішла на погашення тіла
кредиту; частина коштів - 23 781,37 доларів
США пішла на погашення заборгованості
за відсотками.

Крім того, з наданих розрахунків до
заяви про уточнення позовних вимог,
Банк здійснив нарахування процентів за
період знаходження справи в суді та
перерахунок вже по курсу 11,2416 грн. за 1
долар США, і тим самим виставив вимогу
до відповідача про заборгованість
більше ніж половина тієї, що була в
першочергових позовних вимогах, при
тому, що відповідач одноразовим
платежем внесла в рахунок погашення
боргу 47 000 доларів США.

Надані позивачем до справи розрахунки
заборгованості до уточнених позовних
вимог не містять періодів, які є
сплаченими, як по тілу кредиту,
процентах. В колонці «фактично
сплачена сума» нічого не вказано, тобто
сума 47 000 доларів США зарахована, але не
можливо встановити по які періоди
(місяці) є сплаченими тіло кредиту,
проценти. Враховуючи те, що кредит
видавався та зараховувалося погашення
в доларах, до справи стороною позивача
не було надано належного розрахунку, з
зазначенням курсу долару по кожному
місяцю.

З розрахунку вбачається, що Банком
здійснено розрахунок пені та штрафу в
доларах США, а не в гривні. Крім цього,
пеня нараховувалася від загальної суми
заборгованості по тілу кредиту, а не
від несвоєчасно сплаченої суми за
кожен день прострочення, як
передбачено умовами кредитного
договору (п.п.5.2, 5.3).

Колегія суддів погоджується з доводами
суду першої інстанції стосовного того,
що після внесення відповідачем 47 000
доларів США в лютому 2014 року, та
зарахуванні з них 23 238,63 доларів США на
погашення тіла кредиту, відповідач
практично вийшла в графік погашення
кредиту, який був визначений до 2038 року.

Аналогічна ситуація із погашенням
процентів (зарахуванням позивачем у
лютому 2014 року) в сумі 23 781,37 доларів США.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом
порушено норми матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення спору.

З огляду на вищезазначене, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
постановлене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду обґрунтовані,
відповідають обставинам справи, тому
підстав для його скасування не
вбачається

Керуючись ст..ст.303,307,308,313 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 04 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: