АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц/790/7852/14
Головуючий І інстанції -
Справа: №642/7324/14-ц
Доповідач - Костенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року судова колегія судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової
А.І., Гальянової І.Г.

при секретарі Герасимовій
К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Ленінського районного судум.
Харкова від 10 жовтня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення грошових коштів, що були
сплачені в якості відшкодування
частини витрат на утримання нерухомого
майна,-

в с т а н о в и л а

ОСОБА_2 звернулася до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
своїх вимог зазначила, що перебуваючи в
шлюбі з ОСОБА_3 на її ім'я було отримано
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно від 08.09.2010 року на 19/20
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначене свідоцтво про право
власності було зареєстроване з КП
«ХМБТІ» 27.10.2010 року.

22.10.2012 року Ленінським районним судом м.
Харкова шлюб сторін було розірвано.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Харкова від 15.07.2013 року спільне майно
подружжя було розподілено та визначено
за кожним по 19/40 часток житлового
будинку.

Вказує, що сторони є співвласниками
зазначеного нерухомого майна.
Відповідач з лютого 2012 року не проживає
з позивачкою, ОСОБА_2 вимушена сама
сплачувати всі комунальні послуги як
за свою частину, так і за частину ОСОБА_3

Так, нею було сплачено комунальні
послуги з лютого 2012 року по серпень
2014 року в розмірі 11731 грн. 22 коп.
Таким чином, враховуючи той факт, що
сторони є власниками рівних часток
домоволодіння, комунальні послуги вони
повинні сплачувати в рівних частках.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
підтримала свої позовні вимоги та
надала пояснення відповідні
вищенаведеному.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на те, що доказів на
підтвердження правильності розрахунку
з урахуванням приладів обліку
споживання комунальних послуг,
позивачкою не надано, оскільки ОСОБА_3 з
лютого 2012 року не проживає за цією
адресою, що не заперечується сторонами,
а ОСОБА_2 розраховує плату за
водопостачання, газ, тепло,
електроенергію виходячи із показань
засобів обліку, тобто правильність
таких нарахувань викликає сумнів.

Рішенням Ленінського районного судум.
Харкова від 10 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач у справі ОСОБА_2 не погодилась з
таким рішенням суду та подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати оскаржуване рішення суду та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
апеляційного суду вдруге не явився, був
повідомлений належним чином про час та
місце розгляду справи, заперечень на
апеляційну скаргу не подавав, з
будь-якими заявами до суду не
звертався.

На підставі ч.2 ст.305 ЦПК України його
неявка до суду не перешкоджає
розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалене в справі
судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої
інстанції виходив із того, що
позивачкою не доведений факт
одноособової її участі у сплаті за
комунальні послуги, оскільки квитанції
за сплату, зокрема, електроенергії
оформлені від імені відповідача.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 належить право
власності на житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, по 19/40
часток кожному.

У відповідності до ст.319, 322, 360 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Власність зобов'язує.
Власник зобов'язаний утримувати майно,
що йому належить, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями, пов'язаними
із спільним майном.

З урахуванням зазначених положень
закону, районний суд прийшов до
висновку, що відповідач як співвласник
зобов'язаний сплачувати частину від
вартості житлово-комунальних послуг.

Судова колегія погоджується з
висновком районного суду в цій частині,
оскільки правовідносини між сторонами
встановлені з урахуванням обставин
справи та на підставі вимог закону.

Оскільки у сторін частки у власності
рівні, то і витрати в утриманні цієї
власності сторони мають нести в рівних
частках.

Як свідчать матеріали справи,
домоволодіння АДРЕСА_1 складається із
житлового будинку літ. «А-1», загальною
площею 77,2 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м;
літ. «И-1» загальною площею 162,3 кв.м,
житловою площею 76,1 кв.м з надвірними
будівлями. Житлові приміщення
опалюються газовим паровим опаленням з
єдиної опалювальної системи.

Оскільки частки у спільній частковій
власності в натурі не виділялись,
окремі особові рахунки на ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не відкривались, то судова
колегія вважає, що витрати за газове
опалення сторони мають нести в рівних
частках.

Відповідно до наданих суду копій
квитанцій по сплаті за газ
опалювальний за період з лютого 2012 по
серпень 2014 року позивакою сплачено 8980
гривень 87 копійок.

Таким чином, стягненню з відповідача
підлягає сума 4490 гривень 44 копійки.

Що ж стосується витрат на
електроенергію, холодну воду та
водовідведення, то з урахуванням того
факту, що відповідач у справі у
власному домоволодіння фактично не
проживає, судова колегія вважає, що
такі витрати має нести позивачка
одноособово відповідно до приладів
обліку за фактичне отримання таких
послуг.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню на
підставі пункту 3 ст. 309 ЦПК України як
таке, в якому висновки суду не
відповідають обставинам справи та
наявним у справі доказам, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог з
зазначених вище підстав.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача у відповідності до правил,
передбачених ст.88 ЦПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 309, 316, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Харкова від 10 жовтня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНН НОМЕР_1, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_2, ІНН НОМЕР_2, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, 4490
(чотири тисячі чотириста дев'яносто)
гривень 44 копійки, а також судові
витрати в розмірі 365 (триста шістдесят
п'ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -