Справа №493/2044/14-ц
Провадження № 2/493/653/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.10.2014 року

Балтський районний суд Одеської
області в складі :

головуючого-судді
БОДАШКО Л.І.,

при секретарі
ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Балта
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на 1/2 частини житлового
будинку з господарськими будівлями,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з
позовом, в якому просить визнати угоду
купівлі-продажу 1/2 частини житлового
будинку з господарськими будівлями,
укладену між нею та відповідачем,
дійсною, такою, що відбулася, та визнати
за нею право власності на 1/2 частину
житлового будинку (на схематичному
плані позначено літ. А) загальною
площею 34,4 кв. м., житловою площею 31,9 кв.
м. з прибудовою (літ. а), господарськими
будівлями - сараями (літ. Б, В, Г),
воротами №№1,2, розташованого на
земельній ділянці площею 1549 кв. м. по
АДРЕСА_1, яка раніше належала
відповідачу, стверджуючи, що 05.06.2014 року
вона уклала з відповідачем угоду
купівлі-продажу 1/2 частини вище
вказаного житлового будинку, згідно
якої сплатила відповідачу гроші у сумі
65000 грн., про що складена відповідна
розписка, а відповідач передала їй
правовстановлюючі документи,
технічний паспорт на 1/2 частину
будинку, саму 1/2 частину житлового
будинку з господарськими будівлями,
пообіцяла з'явитися до нотаріальної
контори для оформлення угоди
купівлі-продажу, але до теперішнього
часу відповідач ухиляється від
належного оформлення угоди, до
нотаріальної контори не з'являється,
крім того, оформити належним чином
угоду неможливо і по причині того, що у
відповідача відсутній державний акт на
земельну ділянку, на якій розташований
житловий будинок з господарськими
будівлями.

Вказані вище обставини позбавили
позивача права володіти,
користуватися, розпоряджатися
придбаним нерухомим майном, з приводу
чого вона змушена звернутися до суду з
позовом, надала суду заяву, в якій свої
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі, просить розглянути справу без
її участі.

Відповідач до судового засідання
не з'явилася, але надіслала на адресу
суду заяву, в якій позов визнала в
повному обсязі, підтвердила викладені
в позові обставини, в тому числі і те, що
наміру оформити угоду належним чином у
нотаріуса не має, просить справу
розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд
вважає, що позов обґрунтований і
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
відповідачу ОСОБА_2 на праві приватної
власності згідно договору дарування
від 31.05.1994 року, посвідченого державним
нотаріусом Балтської державної
нотаріальної контори Смірновою Н.С.,
реєстр №93, належала 1/2 частина
житлового будинку з господарськими
будівлями, розташованого по АДРЕСА_1, що
сторони уклали між собою договір
купівлі-продажу 1/2 частини вище
вказаного житлового будинку від 05.06.2014
року, згідно якого відповідач продала,
а позивач придбала 1/2 частину вище
вказаного житлового будинку за 65000 грн.
і по акту прийому-передачі від 05.06.2014
року відповідач передала, а позивач
прийняла 1/2 частину житлового будинку з
господарськими будівлями, що
відповідно до розписки, складеної
відповідачем, вона отримала від
позивача вище вказану суму грошей і
взяла на себе зобов'язання оформити
угоду належним чином у нотаріальній
конторі.

Згідно рекомендацій, викладених у п.13
Постанови пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року №9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», вирішуючи спір про
визнання правочину, який підлягає
нотаріальному посвідченню, дійсним,
судам необхідно враховувати, що норма
частини другої статті 220 ЦК України не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК України пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом з'ясовано, що відповідно до ст. 657
ЦК України (із змінами, внесеними
згідно із Законами № 1878-VI (1878-17) від
11.02.2010, № 2756- VI (2756-17) від 02.12.2010) договір
купівлі-продажу житлового будинку або
іншого нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, а
відповідно до ст. 640 ЦК України, договір,
що підлягає нотаріальному посвідченню,
є укладеним з дня такого посвідчення.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач ухилилася від
нотаріального посвідчення договору,
про що повідомила в клопотанні про
розгляд справи без її присутності, де
вказала, що наміру з'явитися до
нотаріальної контори для посвідчення
договору у неї немає, тому втрачена
можливість посвідчення вище вказаного
договору у нотаріуса, а також
встановлено, що інших підстав
нікчемності правочину в даному випадку
немає.

За таких обставин суд вважає за
можливе застосувати до спірних
правовідносин між сторонами вимог ч.2
ст.220 ЦК України, оскільки сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, відбулося повне
виконання умов договору, але
відповідач ухилилася від його
нотаріального посвідчення, тому суд
може визнати дійсним договір
купівлі-продажу, укладений 05.06.2014 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Що стосується визнання права власності
на нерухоме майно, то як встановлено ч.3
ст.334 ЦК України, право власності на
майно за договором, який підлягає
нотаріальному посвідченню, виникає у
набувача з моменту такого посвідчення
або з моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ч.1 ст.120 ЗК України, у разі
набуття права власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду, що
перебувають у власності, користуванні
іншої особи, припиняється право
власності, право користування
земельною ділянкою, на якій
розташовані ці об'єкти. До особи, яка
набула право власності на житловий
будинок, будівлю, або споруду,
розміщені на земельній ділянці, що
перебуває у власності іншої особи,
переходить право власності на земельну
ділянку або її частину, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦК України розмір
та кадастровий номер земельної
ділянки, право на яку переходить у
зв'язку з переходом права власності на
житловий будинок, будівлю або споруду,
є істотними умовами договору, який
передбачає набуття права власності на
ці об'єкти (крім багатоквартирних
будинків).

Таким чином, вище зазначені норми
законів приводять суд до висновку про
те, що земельна ділянка, на якій
розташований вище вказаний житловий
будинок з господарськими будівлями,
повинна перебувати у власності
відчужувача 1/2 частини цього житлового
будинку і лише в цьому випадку власник
земельної ділянки зобов'язаний
отримувати її кадастровий номер, тобто
позивач повинна бути власником
земельної ділянки, на якій розміщений
будинок. Позивач власником земельної
ділянки, на якій розташований житловий
будинок, не є, а тому, на думку суду, не
повинна вживати заходів до отримання
кадастрового номеру, що її право
користування земельною ділянкою
переходить разом із правом власності
на 1/2 частини житлового будинку з
господарськими будівлями.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 220, 334, 377,
640, 657 ЦК України, ст. 120 ЗК України, ст.
ст.10, 11, 209, 214, 215, 223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що
відбулася угоду купівлі-продажу 1/2
частини житлового будинку з
господарськими будівлями,
розташованого на земельній ділянці
площею 1549 м2 по АДРЕСА_1, укладену між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину житлового будинку (на
схематичному плані позначено літ. А)
загальною площею 34,4 кв. м., житловою
площею 31,9 кв. м. з прибудовою (літ. а),
господарськими будівлями - сараями
(літ. Б, В, Г), воротами №№1,2,
розташованого на земельній ділянці
площею 1549 кв. м. по АДРЕСА_1, яка раніше
на праві приватної власності належала
ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

СУДДЯ