ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2014 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Дубас В.А., при
секретарі Ридзель О.В., розглянувши у
приміщенні Дарницького районного суду
м. Києва заяву позивача ОСОБА_2 про
забезпечення позову у справі за його
цивільним позовом до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя, суд -

в с т а н о в и в:

У провадженні Дарницького районного
суду м. Києва перебуває зазначена
цивільна справа про поділ майна
подружжя.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні
звернувся до суду із заявою про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на квартиру АДРЕСА_1 та
транспортний засіб «Тойота» д.н.з
НОМЕР_3, які зареєстровані за
відповідачем ОСОБА_3 на праві
власності.

Обгрунтовуючи заяву позивач та його
представник посилались на те, що
відповідач, за якою на праві власності
зареєстровано згадане рухоме і
нерухоме майно, може у будь-який момент
та у будь-який спосіб відчужити його, що
значно утруднить або і зробить
неможливим виконання рішення суду у
даній справі.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заяву про
забезпечення позову необхідно
задовольнити виходячи з наступних
підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд
застосовує види забезпечення позову
визначені ч. 1 цієї статті, зокрема
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, забороною вчиняти певні
дії тощо, а у разі необхідності може
застосувати інші види забезпечення
позову.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
за № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи між
сторонами дійсно виник спір з приводу
визнання як рухомого так і нерухомого
майна об»єктом спільної сумісної
власності та поділ цього майна
подружжя.

Матеріали цивільної справи містять
докази того, що на цей час саме за
відповідачем ОСОБА_3 зареєстровано
квартиру АДРЕСА_1 та транспортний засіб
«Тойота» д.н.з НОМЕР_3.

Пунктом 6 вказаної Постанови Пленуму
ВСУ передбачено, що особам, які беруть
участь у справі, має бути гарантована
реальна можливість захистити свої
права при вирішенні заяви про
забезпечення позову, оскільки існує
ризик спричинення їм збитків у разі,
якщо сам позов або пов'язані з
матеріально-правовими обмеженнями
заходи з його забезпечення виявляться
необґрунтованими.

З огляду на викладені обставини справи
та вимоги чинного процесуального
законодавства, суд приходить до
висновку, про те, що заяву про
забезпечення позову необхідно
задовольнити, оскільки позивачем
надано суду докази на підтвердження
того, що невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення вимог позову та поділ
спільного сумісного майна подружжя.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
151 - 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Накласти арешт на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1 (загальною площею 69,6 кв.м.,
житловою площею 41,5 кв.м.), яка належить
ОСОБА_3 на праві власності.

Накласти арешт на транспортний засіб
«Тойота» д.н.з НОМЕР_3, 2008 року випуску,
чорного кольору, який зареєстрований
на праві власності за ОСОБА_3.

Стягувач: ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_1).

Боржник: ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1;
індивідуальний ідентифікаційний номер
НОМЕР_2).

Ухвала суду підлягає негайному
виконанню.

Строк пред'явлення до виконання один
рік.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Дарницький районний
суд м. Києва протягом п'яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання ухвали суду.

Оскарження ухвали суду не зупиняє її
виконання, а також не перешкоджає
подальшому розгляду справи.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС