Провадження № 2/712/2529/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року Соснівський районний
суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді
- Дерунець О.А.

при секретарі -
Сагун Я.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Соснівського
районного суду м. Черкаси цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
комунального підприємства «Черкаське
експлуатаційне лінійне управління
автомобільних шляхів» про стягнення
боргу, пені, інфляційних, 3% річних та 5%
за договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувсь до суду з позовом до
відповідача про стягнення
заборгованості, пені, інфляційних, 3%
річних та 5% за договором, посилаючись
на те, що 23 вересня 2013 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір про надання правової допомоги.
Відповідно до п.п. 1.1. договору позивач
зобов'язався надати правову допомогу
відповідачу, в тому числі за окремими
дорученнями відповідача, особисто або
через свого представника. Згідно п.п.4.1.
договору щомісячний гонорар позивача
складає 3 600 гривень. Підпунктом 4.2.
договору визначено, що відповідач
окремо сплачує позивачу винагороду в
розмірі 5% від загальної вартості
позову, в якому відповідач був
«відповідачем» чи «позивачем», за
умови позитивного вирішення справи для
відповідача.

Відповідач умови договору належним
чином не виконував в результаті чого
станом на 21.06.2014 року утворилась
заборгованість в розмірі 47 668,02 гривень
з них: 32 400 гривень за надання правової
допомоги, 1 843,39 гривень пені, 1 761,42
гривень інфляційних, 351,48 гривень 3%
річних та 11 311,73 гривень 5% за п.п. 4.2.
договору.

Представником позивача в ході розгляду
справи позовні вимоги збільшив згідно
яких позивач просить стягнути з
відповідача, 56 638,96 гривень з них: з них
35 000 гривень за надання правової
допомоги, 3 752,58 гривень пені, 2 871,41
гривень інфляційних, 566,68 гривень - 3%
річних, 11 311,73 гривень - 5% за п.п. 4.4.
договору, 2000 гривень моральної шкоди. А
також позивач просить стягнути з
відповідача 566,38 гривень судових
витрат.

В судовому засіданні представник
позивача Черниш О.В. надав суду заяву
про зменшення позовних вимог, в якій
просив суд зменшити позовні вимоги на
суму виплати в 1277,10грн., яка передбачена
п.п. 4.4 Договору та стягувалась
позивачем в якості винагороди по
судовому рішенню від 26.03.2014 року справа
№22-ц/793/624/14, оскільки як то передбачає
законодавство позивач не зміг надати
доказ у підтвердження даної позовної
вимоги. Просив суд задоволити позовні
вимоги з врахуванням наданої заяви про
зменшення позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнавав
та заперечував їх, пояснив, що у КП
«ЧЕЛУАШ» відсутні акти
прийому-передачі наданих послуг, на які
посилається позивач, а послуги
зазначені в договорі позивачем не
надавались, також вказав, що підстави
для виплат позивачу, вказаних ним сум,
немає, а тому позовні вимоги є такими,
що не підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в
результаті повного та всебічного їх
дослідження, судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини, які регулюються
нормами цивільного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що 23
вересня 2013 року між адвокатом ОСОБА_1 та
КП «Черкаське експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів»
укладено договір №1 про надання
правової допомоги.

Відповідно до п.п. 1.1. договору позивач
зобов'язався надавати правову допомогу
відповідачу, в тому числі за окремими
дорученнями, особисто чи через свого
представника.

Підпунктом 4.1. договору визначено, що
щомісячний гонорар адвоката ОСОБА_1
складає 3 600 гривень.

Відповідно до 4.2. договору відповідач
зобов'язався сплачувати ОСОБА_1 5% від
загальної вартості позову, в якому КП
«ЧЕЛУАШ» був «відповідачем» чи
«позивачем», за умови позитивного
вирішення такої справи для КП «ЧЕЛУАШ»
.

Підпунктом 4.4. договору визначено, що КП
«ЧЕЛУАШ» зобов'язався здійснювати
виплату сум передбачених договором до
10 числа місяця слідуючого за звітним.

Встановлено, що адвокат ОСОБА_1 умови
договору виконував, що підтверджується
актами прийому-передачі наданих
послуг, які підписані позивачем та
відповідачем, а також наявністю в
матеріалах справи копій рішень
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 23.12.2013 року по справі
№711/7050/13-ц та Господарського суду
Черкаської області від 24.01.2014 року по
справі №925/1943/13.

Також встановлено, що КП «ЧЕЛУАШ» 13.06.2014
року здійснив перерахування грошових
коштів в розмірі 1 000 гривень на рахунок
адвоката ОСОБА_1, за надані послуги
останнім в жовтні 2013 року.
Представником позивача дану виплату
визнав, на підставі чого ним був
наданий перерахунок суми стягнення на
виплачену суму 13.06.2014 року визнав,
надано відповідно заяву про зменшення
позовних вимог на 1 136,56 гривень, з них: 1
000 гривень оплачених 13.06.2014 року послуг,
75,07 гривень - зменшення пені, 9.70 гривень
- зменшення 3% річних та 51,79 гривень -
зменшення інфляційних втрат.

На підтвердження позовних вимог в
судовому засіданні допитано свідка
ОСОБА_3 , що працював на посаді
директора КП «ЧЕЛУАШ», який пояснив, що
ним дійсно укладавсь договір №1 про
надання правової допомоги від 23.09.2013
року з адвокатом ОСОБА_1. Акти
прийому-передачі наданих послуг ним
підписувались особисто. Претензій до
ОСОБА_1, щодо надання послуг за
договором, в період з вересня 2013 року по
липень 2014 року включно, не має, послуги
виконувались відповідно до умов
договору. Представлення інтересів
відповідача позивачем в судових
процесах оцінив позитивно. Утворення
заборгованості перед адвокатом ОСОБА_1,
пояснив відсутністю грошових коштів у
КП «ЧЕЛУАШ».

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів.

Статтею 1167 ЦК України передбачено,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків
встановлених ч. 2 цієї статті.

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п. 2 постанови
від 31 березня 1995 р. N 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», спори
про відшкодування заподіяної
фізичній чи юридичній особі моральної
(немайнової) шкоди розглядаються
судами, зокрема: коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції або
випливає з її положень; у випадках,
передбачених законодавством, яким
встановлено відповідальність за
заподіяння моральної шкоди; при
порушенні зобов'язань, що підпадають
під дію законів, якими врегульовано
такі зобов'язання і передбачено
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Суд вважає, що позовні вимоги
про стягнення моральної шкоди не
підлягають до задоволення, оскільки
правовідносини, що виникли між
сторонами, є договірними,
відшкодування моральної шкоди у
випадку їх порушення законом не
передбачено, крім того відповідне
зобов'язання не передбачено також в
умовах договору, укладеному між
сторонами. Також позивач заявлену
моральну шкоду нічим не підтвердив,
докази суду в судовому засіданні не
надав.

Статтею 3 Закону України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань»
передбачено, що розмір пені,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо в
зобов'язанні встановлений строк (дата)
його виконання, то воно підлягає
виконанню в цей строк (дату).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобовязання є його невиконання чи
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, в
результаті повного, всебічного
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
до часткового задоволення, а саме до
стягнення з відповідача на користь
позивача підлягають заборгованість
перед позивачем згідно укладеного
Договору №1 від 23.09.2013р. грошових
коштів у сумі 35 000 гривень за надання
правової допомоги, 3 752,58 гривень пені, 2
871,41 гривень інфляційних, 566,68 гривень 3%
річних, 10 034,63 гривень 5% за п.п.4.4.
договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.
Відповідно до наданих представником
позивача квитанцій розмір судового
збору складає 566,39 гривень, який і
підлягає до стягнення з відповідача на
користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 23, 526, 527, 530, 610, 611, 625, 1167 ЦК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до комунального
підприємства «Черкаське
експлуатаційне лінійне управління
автомобільних шляхів» про стягнення
боргу, пені, інфляційних, 3% річних та 5%
за договором - задовольнити частково.

Стягнути з комунального підприємства
«Черкаське експлуатаційне лінійне
управління автомобільних шляхів» м.
Черкаси, вул. Бидгощська, 13, код ЄДРПОУ -
05445296 на користь ОСОБА_1, АДРЕСА_1, ІНН
НОМЕР_1, п/р НОМЕР_2, МФО 354347 ПриватБанк
заборгованість за надання правової
допомоги згідно Договору №1 від 23.09.2013р.
в сумі 35 000 гривень, 3 752,58 гривень пені, 2
871,41 гривень інфляційних, 566,68 гривень 3%
річних, 10 034,63 гривень 5% за п.п. 4.4.
договору та 566,39 гривень судового збору,
а всього 52 791,69 гривень.

В іншій частині відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Черкаського
апеляційного суду протягом десяти днів
з моменту його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий: