Справа № 450/755/14
Головуючий у 1 інстанції: Кукса
Провадження № 22-ц/783/5879/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області у складі:

головуючого судді - Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

при секретарі: Бадівській О.О.

за участю: представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 09 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся в суд позовною
заявою, в якій просить визнати ОСОБА_3
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням,
будинком АДРЕСА_1. В обґрунтування
вимог покликається на те, що позивач
ОСОБА_4 є власником житлового будинку,
що знаходиться в АДРЕСА_1, згідно витягу
про рестрацію права власності на
нерухоме майно № 14616701 виданого ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» від 21.05.2007 року. Окрім
позивача в даному будинку згідно
будинкової книги зареєстровані члени
сім'ї позивача: ОСОБА_5 - батько, ОСОБА_6 -
мати, ОСОБА_7 - дружина, ОСОБА_8 - донька,
ОСОБА_9 - донька та відповідачка ОСОБА_3 -
сестра. У спірному будинку
відповідачка не проживає близько 20
років, а проживає зі своєю сім'єю у м.
Львові, та після вибуття з с. Підбірці і
зміни свого місця проживання не
здійснила відповідної перереєстрації.
З цього часу, остання не оплачує плату
за користування жилим приміщенням і
комунальні послуги, не несе інших
витрат по утриманню будинку та не
приймає участь у спільному побуті. На
підставі наведеного та враховуючи те,
що відповідачка втратила право на
користування спірним житловим
приміщенням та в добровільному порядку
відмовляється здійснити
перереєстрацію просить суд позов
задоволити.

Рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
09 липня 2014 року позов задоволено.
Визнано ОСОБА_3 такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
будинком АДРЕСА_1.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
не погоджується з таким, оскільки
вважає його передчасним, винесеним без
дослідження та з'ясування всіх
обставин справи. Вказує на те, що їй
стало відомо що її батьки уклали
договір дарування житлового будинку
АДРЕСА_1, згідно якого подарували
вищезазначений будинок її братові
ОСОБА_4, однак вона вважає даний договір
недійсним, оскільки такий укладений з
порушенням вимог норм чинного
законодавства України та підлягає
скасуванню, так як на момент укладення
договору дарування - 11 травня 2007 року в
житловому будинку зареєстровані двоє
неповнолітніх дітей: ОСОБА_10 - 16 років,
ОСОБА_11 - 13 років. Також зазначає, що суд
не взяв до уваги ту обставину що в
Пустомитівському районному суді
Львівської області знаходиться
цивільна справа № 450/1732/14 про визнання
договору дарування недійсним, яка має
відношення до даної справи, та
безпідставно відмовив в задоволенні
клопотання про зупинення провадження.

Просить скасувати рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 09 липня 2014
року і ухвалити нове рішення, яким в
позовних вимогах ОСОБА_4 відмовити.

ОСОБА_12 подала суду заяву, у якій
просить відкласти розгляд справи на
інший день, у зв'язку із тим, що її
представник ОСОБА_13 хворіє, однак
колегія суддів вважає, що дана заява не
підлягає до задоволення, оскільки
долучена до заяви довідка про хворобу
ОСОБА_13 станом на 30.10.2014р., тому
розгляд справи здійснюється колегією
суддів за відсутності осіб, які беруть
участь у справі відповідно до ч.2 ст. 305
ЦПК України

Заслухавши суддю-доповідача,
представника ОСОБА_2, перевіривши
матеріали справи, законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Районним судом встановлено, що на
підставі договору дарування від 11.05.2007
року ОСОБА_4 набув право власності на
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1, що стверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 14616701 виданого ОКП ЛОР «БТІ та
ЕО» від 21.05.2007 року (а.с. 6).

Згідно будинкової книги житлового
будинку в АДРЕСА_1, окрім ОСОБА_4
зареєстровані члени сім'ї позивача:
ОСОБА_5 - батько, ОСОБА_6 - мати, ОСОБА_7 -
дружина, ОСОБА_8 - донька, ОСОБА_9 - донька
та відповідачка ОСОБА_3 - сестра.

Як вбачається із актів обстеження
житлово-побутових умов від 04.12.2012 р.,
16.07.2013 р., 09.09.2013 р., 10.12.2013р., складеними
комісією в складі депутатів
Лисиничівської сільської ради,
встановлено факт не проживання
відповідачкою ОСОБА_3 в житловому
будинку по АДРЕСА_1 та відсутність її
речей за вказаною адресою (а.с. 8-11).

Статтею 405 Цивільного кодексу України
передбачено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім"ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 р.
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст.71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції прийшов до
висновку про те, що ОСОБА_3 відсутня без
поважних причин понад один рік в
житловому будинку АДРЕСА_1, що дає
підстави для визнання її такою, що
втратила право на користування
житловим приміщенням.

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком районного суду,
оскільки такий є обгрунтованим та
відповідає матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги, щодо
непогодження ОСОБА_3 з договором
дарування від 11.05.2007 року згідно якого,
ОСОБА_4 набув право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, не може
слугувати підставою для скасування
рішення районного суду.

Окрім того, апелянткою поданий позов
про визнання договору дарування
недійсним, який перебуває на розгляді у
Пустомитівськму районному суді
Львівської області
(справа № 450/1732/14-ц).

Інших доводів, які спростовують
рішення суду першої інстанції та дали
підстави для його скасування апелянтом
не наведені.

Рішення суду першої
інстанції ухвалене з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
у відповідності до вимог ст.ст. 213-214 ЦПК
України.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського
районного суду Львівської області від
09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Л.Б. Струс

Судді
М.М. Шандра

Н.Л. Шумська