У Х В А Л А

Іменем України

24 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Собослой Г.Г.,

суддів: Бондаренка Ю.О., Куцин М.М.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

з участю - представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Хустського
районного суду від 03 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: орган опіки та піклування
Хустської міської ради про позбавлення
батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася в
суд із вищезазначеним позовом,
мотивуючи тим, що сторони перебували у
шлюбі, який було розірвано. Від даного
шлюбу народилася дитина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Оскільки з моменту
розірвання шлюбу відповідач практично
не спілкувався з дитиною, не надавав на
його утримання ніякої матеріальної
допомоги, не піклувався про його
фізичний і духовний розвиток, ухилявся
від сплати аліментів, тобто не
виконував своїх батьківських
обов'язків, просила суд винести
рішення, яким позбавити батьківських
прав ОСОБА_1 відносно його малолітнього
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Хустського районного суду від
03 вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду
ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій
ставить питання про скасування
рішення, як таке, що постановлене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити,
оскільки підстав передбачених чинним
законодавством для відмови у
задоволенні відсутні.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, який просить рішення
суду залишити без змін, перевіривши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1
перебували в шлюбі і від шлюбу
народилася дитина - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Шлюб розірвано на
підставі рішення Хустського районного
суду від 05.04.2011 року.

З наявної в матеріалах справи копії
рішення Хустського районного суду від
05.04.2011 року вбачається, що з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, підлягає стягненню на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 370
грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2011 року
до досягнення ним повноліття.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати та
батько можуть бути позбавлені судом
батьківських прав, якщо вона, він
ухиляються від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини.

ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді
першої інстанції надала пояснення, з
яких вбачається, що ОСОБА_1, не
дивлячись на рішення суду від 05.04.2011
року про стягнення з нього аліментів,
ухиляється від свого обов'язку по
утриманню власного сина.

Однак, судом встановлено, що ОСОБА_1
частково погашає заборгованість по
сплаті аліментів (а.с. 24-28) та не
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов'язків по вихованню
дитини, навпаки він бажає та прагне
спілкуватися з дитиною, бажає приймати
участь в її вихованні, а також надавати
матеріальну допомогу, однак цього
робити не може за причин, які не
залежать від нього. Дана обставина
підтверджується висновком органу
опіки і піклування Хустської міської
ради від 02.09.2014 року №1633/02-12 (а.с. 32-33), з
якого вбачається, що відповідач ОСОБА_1
належно ставиться до виконання своїх
батьківських обов'язків відносно свого
сина. В даному висновку також
зазначено, що позивач ОСОБА_3 створює
перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 зі
своїм сином.

Згідно ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, поважати дитину,
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя.

У відповідності до ч.3 ст. 157 СК України
той із батьків, з ким проживає дитина,
не має права перешкоджати тому з
батьків, хто проживає окремо,
спілкуватися з дитиною та брати участь
у її вихованні, якщо таке спілкування
не перешкоджає нормальному розвиткові
дитини.

Крім того, Пленум Верховного Суду
України у пунктах 15, 16 постанови від 30
березня 2007 р. №3 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» чітко роз'яснює, що
позбавлення батьківських прав (тобто
прав на виховання дитини, захист її
інтересів, на відібрання дитини в інших
осіб, які незаконно їх утримують та
інше), що надані батькам до досягнення
дитиною повноліття і ґрунтуються на
факті спорідненості з нею, є крайнім
заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків, а
тому питання про його застосування
слід вирішувати лише після повного,
всебічного, об'єктивного з'ясування
обставин справи, зокрема ставлення
батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавленні
батьківських прав лише щодо дитини, яка
не досягла 18 років, і тільки на
підставах, передбачених ст. 164 СК
України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Слід зауважити, що відповідно до ст. 11
Закону України «Про охорону дитинства»
сім'я є природним середовищем для
фізичного, духовного,
інтелектуального, культурного,
соціального розвитку дитини, її
матеріального забезпечення і несе
відповідальність за створення
належних умов для цього. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Конвенції «Про
права дитини» від 20 листопада 1989 року
ратифікованої Україною 27.02.1991 року
держави-учасниці поважають право
дитини, яка розлучається з одним чи
обома батьками, підтримувати на
регулярній основі особисті відносини і
прямі контакти з обома батьками, за
винятком випадків, коли це суперечить
найкращим інтересам дитини.

Обставин та дій з боку відповідача, які
б негативно впливали на фізичний і
духовний розвиток дитини як на
складову виховання, в судовому
засіданні не встановлено.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
позивачка не довела в порядку ст. 60 ЦПК
України про те, що ОСОБА_1 негативно
впливає на виховання сина і ухиляється
від виконання своїх обов'язків щодо
виховання дитини, тобто свідомо нехтує
своїми батьківськими обов'язками і
позбавлення батьківських прав може
мати місце у виняткових обставинах, які
судом не встановлено.

За таких обставин, суд першої інстанції
встановивши правовідносини сторін, які
випливають із встановлених обставин,
факту створення перешкод батькові у
спілкуванні з його дитиною, з
урахуванням висновку органу опіки та
піклування Хустської міської ради про
участь батька у вихованні дитини, а
також того, що ОСОБА_1 не ухиляється від
свого обов'язку щодо утримання сина,
має бажання спілкуватися з ним та брати
активну участь у його вихованні,
обґрунтовано відмовив у вимозі про
позбавлення батьківства.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим і підстав для його зміни
чи скасування немає.

Доводи та мотиви апеляційної скарги
судова колегія до уваги не приймає, так
як вони не ґрунтуються на вимогах
закону та фактичних обставинах справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України,
судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хустського районного суду від
03 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: