Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4590/14
Головуючий у 1 інстанції Чернецький В.А.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 13 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про виселення із житлового будинку із
зняттям з реєстрації, за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
житлового будинку спільною сумісною
власністю та визнання права на нього
часткової власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення
із житлового будинку із зняттям з
реєстрації.

В позові зазначала, що вона є приватною
власницею житлового будинку АДРЕСА_1.
Цей будинок належить їй на підставі
договору купівлі-продажу від 14.02.2002
року. В цьому будинку вона
зареєстрована та мешкала до листопада
2013 року. 27.09.2013 року вона зареєструвала
в цьому будинку свого співмешканця
ОСОБА_3 Реєстрація була необхідно йому
для подання та оформлення документів в
УПФУ для призначення пенсії за віком.
Після отримання реєстрації ОСОБА_3
почав поводитися неадекватно, а саме
погрожувати та ображати її, виносити з
її будинку кольоровий та чорний метал,
а кошти витрачати на спиртне.

Наприкінці жовтня 2013 року у зв'язку із
цими обставинами вона змушена була
переїхати жити до своєї матері. Після
переїзду вона декілька разів
приїжджала до свого будинку, але
потрапити до нього не змогла, оскільки
ОСОБА_3 змінив замки на всіх вхідних
дверях. Для відновлення та захисту
своїх прав власника вона подала заява
до Костянтинівського MB ГУМВСУ в
Донецькі області. Співробітниками
Костянтинівського MB ГУМВСУ в Донецькій
області з відповідачем була проведена
роз'яснювальна бесіда з приводу
неприпустимості порушень права
приватної власності. Проте, ОСОБА_3
продовжив погрожувати їй,
обґрунтовуючи це тим, що це є його
будинок та він що хоче те з ним і
зробить. До будинку її не впускає, ключі
не віддає, мешкає в будинку один, за
комунальні послуги не сплачує, будинок
в належному стані не підтримує. Також
пояснює, що ОСОБА_3 одружений з іншою
жінкою, має двох дітей, які мешкають
разом із дружиною в м. Стаханові
Луганської області. Тобто у будь який
час ОСОБА_3 може повернутися до сім'ї,
вселитися в інше житлове приміщення, в
якому має право проживати.

Посилаючись на викладені обставини,
просила суд виселити ОСОБА_3 з її
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення; відмінити
реєстрацію відповідача з цього
будинку; стягнути з ОСОБА_3 на її
користь витрачені кошті на судовий
збір, а також витрати на юридичну
допомогу в сумі 800грн.

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про
визнання житлового будинку спільною
сумісною власністю та визнання права
на нього часткової власності.

В зустрічному позові зазначав, що з 2001
року він співмешкав з ОСОБА_4, вів з нею
сумісне спільне господарство. В цьому ж
році вони вирішили придбати сумісне
житло, після чого підібравши варіант,
переїхали в житловий будинок
розташований по АДРЕСА_1. Вони
проживали в цьому будинку з дозволу
власника будинку, а у лютому 2013 року,
вони за спільні кошти купили цей
будинок, який при переоформлені був
записаний на ОСОБА_4

На протязі 2001 року до грудня 2013 року
вони фактично проживали без жодних
претензій один до одного, однак одного
разу ОСОБА_4 йому сказала, що вона
більше не бажає проживати сумісно і
запропонувала йому взяти свої речі та
звільнити будинок, пояснивши, що вона
хоче продати будинок. Після цього він
став заперечувати, так як в будинок
були внесені і його кошти, які він
особисто заробляв за свій труд на
різних роботах і які були складені
сумісно з грошима ОСОБА_4 і за які вони
придбали в спільну власність будинок
АДРЕСА_1.

Таким чином, ураховуючи, що спірний
житловий будинок був придбаний за
сумісні грошові кошти і в якому він
фактично без зміни місця проживання
прожив 12 років, вважає, що має право на
отримання у власність 1/2 частки
будинку.

На підстав викладеного просив суд
визнати житловий будинок АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю його та
ОСОБА_4, як чоловіка та жінки, які
проживають однією сім'єю, але не
перебувають між собою в шлюбі. Також
просив суд визнати за ним право
власності на ідеальну долю в розмірі ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 13 червня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_3 з
будинку АДРЕСА_1 без надання іншого
житлового приміщення з відміною його
реєстрації за вказаною адресою.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
відшкодування витрат на судовий збір 243
гривні 60 копійок, на юридичну допомогу
у розмір 800 грн., а взагалі стягнуто 1 043
грн.. 60 коп. У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати.

Відповідно до розпорядження ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року про зміну
територіальної підсудності судових
справ, підсудність даної справи
визначено саме апеляційному суду
Запорізької області.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

За положенням ч. 1 ст. 317 та ч.1 ст.219 ЦК
України власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном і він
реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ ( майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Ч. 1 ст. 321 ЦК передбачено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Ст. 379 ЦК вказує, що житлом фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, призначені та
придатні для постійного проживання в
них.

Глава 28 ЦК України визначає житло
об'єктом права приватної власності.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи,
що позивач ОСОБА_4 є власником будинку
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 14.02.2002р.

В цьому будинку у вересні 2013р. був
зареєстрований відповідач ОСОБА_3
Після реєстрації, відповідач почав
вести себе неадекватно, внаслідок чого
позивач була вимушена виїхати зі свого
будинку та до теперішнього часу в ньому
не проживає.

Власник житлового будинку, квартири,
згідно ст. 383 ЦК України, має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до положення ст.150 ЖК УРСР,
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів сім»ї і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

До членів сім»ї відносяться особи, які
проживають разом з власником.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач не проживає разом з
позивачем власником спірного будинку,
а тому не відноситься до членів її
сім»ї. Крім того, відповідач не може
бути визнаний особою, яка перебуває у
фактичних шлюбних відносинах з
позивачем, оскільки до теперішнього
часу перебуває у зареєстрованому шлюбі
з іншою жінкою.

Питання проживання не членів сім»ї
власника житла, в тому числі й колишніх
членів його сім»ї врегульовано главою
59 (ст.ст. 810-826) ЦК України, якою
передбачено, що підставою проживання
таких осіб є договір найму жилого
приміщення.

Відповідач з власником спірного
будинку договір найму не укладав.

Проживання та реєстрація сторонніх
осіб в будинку є перешкодою для
власника здійснювати свої передбачені
законом права власності в повному
обсязі.

За таких обставин, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку щодо
задоволення первісного позову щодо
виселення та зняття з реєстрації
відповідача із спірного будинку.

Вірним є висновок суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання
спірного будинку спільною сумісною
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як чоловіка
та жінки, які проживають однією сім»єю,
оскільки перебуваючи до теперішнього
часу у зареєстрованому шлюбу з іншою
жінкою, ОСОБА_3 не може одночасно
перебувати в іншому шлюбі, а тому
положення ст. 74 СК України не можуть
бути застосовані .

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 13 червня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: