Справа № 456/1352/14-ц
Провадження № 2/456/1030/2014
РІШЕННЯ

іменем України

(ЗАОЧНЕ)

27 листопада 2014 року Стрийський
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді
Микитчина І. М.

при секретарі
Свержинській І.Я.

адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в місті Стрию
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житлом,

ВСТАНОВИВ :

позивачка ОСОБА_2 звернулась в суд з
позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання
її такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона є основним
квартиронаймачем АДРЕСА_1, яка
складається із 2-х кімнат жилою площею
32.0 кв.м. без комунальних вигод у ветхому
будинку. 02 грудня 2008 року між
позивачкою та відповідачкою було
укладено договір найму житлового
приміщення, згідно з яким вона здала у
найм квартиру для проживання
відповідачки терміном на 6 місяців,
тобто до 02 червня 2009 року для того, щоб
відповідачка могла одержати допомогу
при народженні дитини. Відповідачка
проживала у спірному житлі з 02 грудня
2008 року і до середини квітня 2009 року, а у
середині 2009 року, забравши свої
особисті речі, покинула спірне житло та
виїхала для проживання в інше житло, і з
того часу жодного дня у спірному житлі
відповідачка не проживає, та її
особистих речей немає. Невідомо з яких
причин, реєстрація (прописка)
відповідачки була визнана постійною,
згідно листа
Стрийськогоміськвиконкому від 12.11.2012
року за № 3.21, хоч позивачка ніякої
згоди на це не давала. Відповідачка, хоч
і не проживає у зазначеному спірному
житлі, однак залишається тут
зареєстрованою (прописаною), а тому
позивачка повинна сплачувати усі
витрати по утриманню житла і за
відповідачку, не може оформити
субсидії по утриманню житла.
Відповідачка без поважних причин не
користується житловим приміщенням у
АДРЕСА_1 понад термін, передбачений
діючим законодавством, а тому може бути
визнаною такою, що втратила право
користування житлом.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2
та її представник - ОСОБА_1
підтримали позовні вимоги, просять
позов задоволити в повному обсязі,
покликаючись на викладені в позовній
заяві обставини.

Відповідачка, будучи належним чином
повідомлена про час і місце судового
розгляду, на виклик суду не з'явилася,
про причину неявки не повідомила, тому
суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України
розглянув справу заочно за її
відсутності на підставі наявних у ній
доказів.

Заслухавши пояснення позивачки,
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи, суд дав
оцінку зібраним доказам, вважає, що
позов слід задовольнити, ухваливши
заочне рішення.

В п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про
захист прав людини та основних свобод
(далі Конвенція), яка гарантує кожній
особі окрім інших прав право на повагу
до її житла. Воно охоплює насамперед
право займати житло, не бути виселеною
чи позбавленою свого житла. Це покладає
на Україну в особі її державних органів
зобовязання «вживати розумних і
адекватних заходів для захисту прав»
(рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від
21.02.1990 р.). Такий загальний захист
поширюється як на власника квартири
(рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986
р.), так і на наймача (рішення у справі
Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8
Конвенції чітко визначає підстави, за
яких втручання держави у використання
особою прав, зазначених в п. 1 цієї
статті, є виправданим. Таке втручання
має бути передбачене законом і
необхідне в демократичному
суспільстві, а також здійснюватися в
інтересах національної і громадської
безпеки або економічного добробуту
країни, для охорони порядку і
запобігання злочинності, охорони
здоровя чи моралі, захисту прав і
свобод інших осіб. Цей перелік підстав
для втручання є вичерпним і не підлягає
розширеному тлумаченню. Водночас
державі надаються широкі межі розсуду,
які не є однаковими і в кожному
конкретному випадку залежать від
цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

У національному законодавстві та
судовій практиці право на житло
гарантоване людині ст. 47, 48 Конституції
України. Так, ч. 3 ст. 47 Основного Закону
проголошує, що ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону та за рішенням суду.
Реалізація встановлених
конституційних гарантій, поряд з
іншими, відображається в збереженні
житла за його власниками без обмежень,
та в гарантії збереження житла в
державному та комунальну житлову фонді
за тимчасово відсутніми громадянами
протягом шести місяців (ст.71 ЖК УРСР),
членів сімї власника жилого приміщення
протягом року (ст.405 ЦК України). Не
проживання у жилому приміщенні понад
встановлений строк без поважних
причин, дають підстави для визнання цих
осіб в судовому порядку такими, що
втратили права користування ним (ст.72
ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі виписки з домової книги про
склад сім»ї та прописку № 1448 від 26.02.2014
року квартира АДРЕСА_1, належить
Стрийській міській раді, а ОСОБА_2
проживає у квартирі постійно, ОСОБА_3
зареєстрована 5.12.2008 року на шість
місяців, ОСОБА_7 зареєстрована 25.12.2008
року на шість місяців.

Згідно довідки Стрийського ЖЕК № 4 № 99
від 05.03.2014 року в квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_3 зареєстрована 5.12.2008 року на
шість місяців, ОСОБА_7 зареєстрована
25.12.2008 року на шість місяців та згідно
листа Стрийського міськвиконкому від
12.11.2012 року за № 3.21, реєстрація
(прописка) відповідачки була визнана
постійною.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в
судовому засіданні дали аналогічні
пояснення згідно з якими відповідачка
ОСОБА_3 в спірній квартирі не проживає
з 2009 року її особистих речей в квартирі
також немає.

Відповідно до ст. 71 ЖК України, особа
може бути визнана такою, що втратила
право на житло, якщо вона не проживає в
жилому приміщенні понад шість місяців
без поважних причин.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» - в разі
позбавлення права користування житлом,
особа знімається з реєстрації за
місцем проживання протягом семи днів
на підставі рішення суду.

Відтак, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 без
поважних причин не користується
житловим приміщенням у квартирі
АДРЕСА_1 понад термін, передбачений
діючим законодавством, а тому може бути
визнаною такою, що втратила право
користування житлом.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 209, 212, 213,
215, ЦПК України, ст. 71, 72, 163 ЖК України,
суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., такою що
втратила право користування житловим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
оскаржено позивачем в загальному
порядку до Апеляційного суду
Львівської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Стрийський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
отримання копії заочного рішення.

Відповідач має право подати лише заяву
про перегляд заочного рішення до
Стрийського міськрайонного суду
протягом 10 днів з дня отримання копії
заочного рішення. У разі відмови у
задоволенні цієї заяви відповідач
набуде право оскаржити заочне рішення
до Апеляційного суду Львівської
області в загальному порядку.

Головуючий-суддя І. М.
Микитчин