Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ3 грудня 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоГвоздика
Н.А.,суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової
Є.П.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» до ОСОБА_6 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» на рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 16 січня
2014 року та рішення апеляційного суду
Запорізької області від 2 вересня 2014
року,в с т а н о в и л а: У жовтні 2013
року Публічне акціонерне товариство
«Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») звернулося до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обґрунтування, що 27 червня 2006 року між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_6
укладено кредитний договір
№ 014/17-40/1093-36, відповідно якого
відповідачу надано кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 30 000 доларів США строком на
240 місяців (з 27 червня 2006 року по 27
червня 2026 року) зі сплатою 12 % річних за
користування кредитними коштами.
У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 27
червня 2006 року між сторонами укладено
іпотечний договір, за яким
ОСОБА_6 передала в іпотеку банку
належне їй нерухоме майно, а саме: жилий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 45,7 кв. м,
розташований на земельній ділянці
площею 607 кв. м, та складається з літери
«А» - жилий будинок (цегла) житловою
площею 26,2 кв. м; літ. «В», «б» - сарай; літ.
«У» - вбиральня, літ. «Б» - літня кухня;
літ. «Г» - душ; літ. «пг» - погріб; 7 -
паркан; 2 - водопровід; І - замощення; 8 -
ворота; 9 - хвіртка, відповідно до Витягу
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого ОП ЗМБТІ 9 червня 2006
року за № 10892819. 3 квітня 2009 року між
сторонами укладено додаткову угоду № 1
до кредитного договору, відповідно до
якої ОСОБА_6 зобов'язалася щомісячно
повертати кредитні кошти та відсотки
за користування кредитом згідно із
графіком погашення кредиту.
Згідно з п. 6.5 кредитного договору банк
має право достроково стягнути
заборгованість за кредитом, нараховані
відсотки та штрафні санкції, у випадках
невиконання позичальником умов
кредитного договору та/або договорі, що
забезпечують погашення кредиту.
Відповідно до п. 9.1 кредитного договору,
за порушення строків повернення боргу
за кредитним договором, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 %
від простроченої суми до оплати суми за
кожен календарний день прострочення.
Посилаючись на те, що відповідач
ОСОБА_6 належним чином не виконувала
умов кредитного договору, у зв'язку з
чим станом на 15 жовтня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі 28
509,48 доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 227 876 гривень 28
копійок, яка включає: заборгованість за
кредитом - 24 658,25 доларів США (в
гривневому еквіваленті 197 093 гривні 39
копійок), заборгованість зі сплати
відсотків - 1 489,1 доларів США, що за
курсом Національного банку України
складає 11 902 гривні 38 копійок, та
пеню за несвоєчасну сплату кредиту та
відсотків - 2 362,13
доларів США, що в гривневому
еквіваленті становить 18 880 гривень 51
копійку, просив суд в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
та додатковою угодою звернути
стягнення на предмет іпотеки.Рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 16 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.
Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 2 вересня 2014
року рішення суду першої інстанції
змінено в частині правового
обґрунтування підстав відмови у
задоволенні позовних вимог. У
касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.Заслухавши
доповідь судді-доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з
наступного.Ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки строк дії кредитного договору
не сплинув і відсутня поточна
заборгованість за кредитним договором,
відсутні підстави для звернення
стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку
з чим відмовив у задоволенні позову.
Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
відмову у задоволенні позову з інших
підстав, апеляційний суд виходив із
того, що при вирішенні даного спору
підлягає застосуванню Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким предмет іпотеки
не може бути примусово відчужений без
згоди власника, при цьому наявні всі
умови для застосування цього Закону
України. Проте погодитися з такими
висновками апеляційного суду не можна.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Судом
установлено, що 27 червня 2006 року між
Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль», правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», і ОСОБА_6
укладено кредитний договір №
014/17-40/1093-36, відповідно якого
відповідачу надано кредит у вигляді
невідновлювальної кредитної лінії з
лімітом 30 000 доларів США строком на 240
місяців (з 27 червня 2006 року
по 27 червня 2026 року) зі сплатою 12 %
річних за користування кредитними
коштами. У забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
27 червня 2006 року між сторонами
укладено іпотечний договір, за яким
ОСОБА_6 передала в іпотеку банку
належне їй нерухоме майно, а саме: жилий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 45,7 кв. м,
розташований на земельній ділянці
площею 607 кв. м, та складається з літери
«А» - жилий будинок (цегла), житловою
площею 26,2 кв. м; літ. «В», «б» - сарай; літ.
«У» - вбиральня, літ. «Б» - літня кухня;
літ. «Г» - душ; літ. «пг» - погріб; 7 -
паркан; 2 - водопровід; І - замощення; 8 -
ворота; 9 - хвіртка, відповідно до витягу
з реєстру прав власності на нерухоме
майно, виданого ОП ЗМБТІ 9 червня 2006
року за № 10892819. 3 квітня 2009 року між
сторонами укладено додаткову угоду № 1
до кредитного договору, відповідно до
якої ОСОБА_6 зобов'язалася щомісячно
повертати кредитні кошти та відсотки
за користування кредитом згідно з
графіком погашення кредиту.Відповідно
до п. 4.2 іпотечного договору
іпотекодержатель набуває право
звернення стягнення на майно у випадку
порушення іпотекодавцем умов
кредитного договору та/або іпотечного
договору. Встановивши факт невиконання
ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним
договором та додатковою угодою, а також
право банку на звернення стягнення на
предмет іпотеки на підставі ст. 33
Закону України «Про іпотеку»,
апеляційний суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову,
застосувавши Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті». Разом з
тим апеляційний суд не врахував, що
відповідно до ст. 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи. У ч. 1 ст. 303 ЦПК
України встановлено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. У ч. 1 ст. 304 ЦПК
України визначено, що справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.7 червня 2014
року набрав чинності Закон України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», згідно з яким протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.
м для житлового будинку.З
вищевикладених вимог Закону
вбачається, що апеляційний суд дійсно
мав право на застосування Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», якщо були б підстави,
передбачені нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції,
оскільки у такому разі при ухваленні
судового рішення апеляційний суд
застосовує закон, який є чинним на час
ухвалення такого рішення. Разом з тим
апеляційний суд у порушення вимог ст.
ст. 212 - 214, 316 ЦПК України підстав,
передбачених нормами матеріального та
процесуального права, для скасування
рішення суду першої інстанції не
вказав, оцінку доводам апеляційної
скарги не надав. Сам по собі наведений
вище Закон України не може бути
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення. Враховуючи те, що
фактичні обставини, які мають значення
для правильного вирішення справи,
судом не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.При новому розгляді
апеляційний суд має врахувати, що за
наявності загальних правових підстав
для примусового стягнення на належне
відповідачам майно таке стягнення
підлягає зупиненню в порядку,
визначеному ст. 217 ЦПК України, на час
дії Закону, за наявності наступних
обставин: іпотечне майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв.
м для житлового будинку.Керуючись ст.
ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справу х в а л и л а:Касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» задовольнити
частково. Рішення апеляційного суду
Запорізької області від 2 вересня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції. Ухвала оскарженню не
підлягає. Головуючий
П.О. Гвоздик
Судді:
Н.А. Горелкіна

Є.П. Євграфова

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко