АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/481/14 Справа № 2-39/11
Головуючий у 1 й інстанції -
Черновський Г.В. Доповідач -
Лаченкова О.В. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

01 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати по цивільним справам
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого судді
- Лаченкової О.В.

суддів
- Варенко О.П.., Городничої В.С.,

при секретарі
- Мізері А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
23 жовтня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про надання у
спільне користування та володіння
нерухомого майна; за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: земельне управління
Дніпропетровської міської ради, Перша
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання свідоцтв частково
недійсними, визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
частково недійсним, зобов'язання
вчинити певні дії, визнання права
власності,-

ВСТАНОВИЛА:

До Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська надійшов позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, про надання у
спільне користування та володіння
нерухомого майна.

23 січня 2007року на адресу суду надійшов
зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: земельне
управління Дніпропетровської міської
ради, Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора про визнання
свідоцтв частково недійсними, визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку частково недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання права власності.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня
2013 року позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5
до ОСОБА_3, треті особи: Земельне
управління Дніпропетровської міської
ради, Перша Дніпропетровська державна
нотаріальна контора, КП «ДМБТІ»
Дніпропетровської обласної гади про
надання у спільне користування та
володіння нерухомого майна -
задоволені частково.

Розподілений житловий будинок літ.А-1,
розташований по АДРЕСА_1 згідно часток
співвласників, які становлять 92/300 : 23/300
: 185/300 відповідно до висновку
експертизи № 577/578/579-12 судової
будівельно-технічної експертизи від 15
вересня 2012 року, наступним чином:

ОСОБА_6 належать 185/300 частин
домоволодіння, що дорівнює -49,95 кв.м і
складається з наступних приміщень:

в житловому будинку літ А-1: на частину
185/300 (49,95 кв.м)

- приміщення 1-4 (7,6 кв.м),

- приміщення 1-5 (11,2 кв.м),

- приміщення 1-6 (6,7 кв.м),

- приміщення 2,5 (10,35 кв.м),

усього по житловому будинку літ. А-1 -
35,85кв.м; сіни літ а-1:

- приміщення коридору 1-1 (4,4 кв.м),

- приміщення І-2 (2,9 кв.м) - санвузол,

- приміщення І-3 (0,4 кв.м) - кладова, -
приміщення І-7 (6,4 кв.м) - кухня

усього по сіням літ а-1 площею 14,1 кв.м.

дворові будівлі і споруди (відповідно
до договору дарування від 25 травня 2000
року):

- ґанок літ а,

- гараж літ. Д,

- погріб літ. З,

- уборна літ. Г,

- душ літ. В дворові споруди:

- №3 - огорожа,

- №4 - хвіртка,

- №10 - огорожа,

- №11-12-хвіртка.

В загальному користуванні знаходяться
споруди: № 1,2, 5,6 ,7,8,9,13, мостіння І, II.

Загальна площа квартири № 1 (ОСОБА_3)
складає - 39,6 кв.м.

ОСОБА_4 належать 92/300 частин
домоволодіння, що дорівнює 24,84 кв.м,
ОСОБА_5 належать 23/300 часток
домоволодіння, що складає 6,21 кв.м.
Загальна площа, яка виділяється ОСОБА_4
та ОСОБА_5 становить 31,05 кв.м і
складається з наступних приміщень:

в житловому будинку літ. А-1

- приміщення 2-4 (9,1 кв.м),

- приміщення 2-6 (5,9 кв.м),

- приміщення 2-7(0,85кв.м), в прибудові
літ. а1-1

- приміщення 2-1 (3,9 кв.м),

- приміщення 2,3 (3,0 кв.м), в прибудові
літ. а11-1

- приміщення 2-2 (8,3 кв.м).

Загальною площею - 31,05 кв.м, що
відповідає ідеальним часткам (92/300 і
23/300).

Крім того, виділяються дворові будівлі
та споруди:

- сарай літ Б,

- сарай літ Е,

- навіс літ. Ж.

В загальному користуванні знаходяться
споруди № 1,2, 5, 6 ,7 ,8, 9, 13, мостіння І, II.

По даному варіанту розподілу ОСОБА_4
ОСОБА_5, ОСОБА_3 необхідно виконати
наступні переобладнання: встановити
перегородку між приміщеннями 2-5 і 2-7.

У задоволенні решти позову ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про надання у спільне
користування та володіння нерухомого
майна - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті
особи: земельне управління
Дніпропетровської міської ради, Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора про визнання свідоцтв частково
недійсними, визнання державного акту
на право власності на земельну ділянку
частково недійним, зобов'язання
вчинити певні дії, визнання права
власності - відмовлено у повному
обсязі.

Не погодившись із заочним рішенням
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року
ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали апеляційну
скаргу в якій просять скасувати
рішення в частині відмови у
задоволенні другої позовної заяви та
вирішити питання щодо користування
земельною ділянкою.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій
просить скасувати заочне рішення
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 23 жовтня 2013 року
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
зустрічного позову в повному обсязі.

Вивчивши доводи скарг, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
знаходить передбачених законом
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставі своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Частиною 1 ст. 357 ЦК України встановлено,
що частки у праві спільної часткової
власності вважаються рівними, якщо
інше не встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно з ч. З ст. 358 ЦК України кожен із
співвласників має право на надання
йому з володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володають і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Судом першої інстанції
встановлено, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1
року ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_5, що підтверджується матеріалами
справи.

Відповідно до копії договору дарування
частини домоволодіння від 25 травня 2000
року ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_3 прийняв
в дар 54/100 частин домоволодіння, що
розташовано в цілому на земельній
ділянці площею 731 кв.м та знаходиться в
АДРЕСА_1, що складається з: А-1 житловий
будинок дер.маз. обкл.цеглою, жилою
площею 51,7 кв.м, Б- сарай шл.бет., В- душ
залізн., Г-уборна дощат., Д -гараж
шл.блок, Е-сарай дощат., Ж-навіс залізо,
3-погріб бетон., № 1-13 споруди,
дер.мет.бетон, І,П - мостіння асф.бет.пл.

З витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно КП «ДМБТІ»
від 11 червня 2003 року вбачається, що на
підставі даного договору дарування за
ОСОБА_3 було зареєстровано право
приватної власності на 54/100 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що 06 листопада
2004 року державним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори І.М. Лада
посвідчено заповіт, складеного ОСОБА_8,
яким останній на випадок своєї смерті
заповідає все, належне йому на час
смерті, майно своєму синові - ОСОБА_4

16 липня 2005 року державним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори І.М. Лада було
видано свідоцтво за реєстраційним №
2-2086 про право на спадщину за законом
після смерті ОСОБА_8, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 року на ім'я ОСОБА_4 на 92/300
частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке
розташоване на земельній ділянці
площею 731 кв.м і в цілому складається з
А-1 житловий будинок дер.маз.
обкл.цеглою жилою площею 51,7 кв.м,
загальною площею 81,0 кв.м., Б- сарай
шлакоблок, В- душ залізо, Г-уборна дошки,
Д -гараж шлакоблок, Е-сарай дошки,
Ж-навіс залізо, З-погріб бетон., № 1-13, 1,П
- споруди, огорожі, вимощення. Право
приватної власності на зазначене майно
було зареєстровано у встановленому
законом порядку.

31 січня 2006 року на підставі свідоцтва
про право на спадщину за законом № 2-2088
від 16 липня 2005 року на ім'я ОСОБА_3 був
виданий державний акт на право
власності серії ЯБ № 876301 на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, відповідно
до якого співвласниками вказаної
земельної ділянки є ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, частки яких становлять: 1/6, 2/3, 1/6
відповідно.

З копії спадкової справи № 1430-04,
розпочатої 18 грудня 2004 року, закінченої
16 липня 2005 року, вбачається, що при
визначенні обсягу спадкового майна
після смерті ОСОБА_8 державним
нотаріусом Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори
враховано відомості з державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно щодо домоволодіння АДРЕСА_1,
згідно з витягом з якого 46/100 частин
вказаного домоволодіння належать
ОСОБА_8 на підставі договору дарування
від 25 березня 1969 року, а 54/100 частин -
ОСОБА_3 на підставі договору дарування
від 25 травня 2000 року.

Відповідно до висновку № 577/578/579-12
судової будівельно-технічної
експертизи від 15 вересня 2012 року
експертом встановлено, що розподіл
житлового будинку літ. А-1 з житловими
прибудовами літ.а-1, літ. а, літ а1-1,
літ.11-1 та господарськими будівлями зі
спорудами домоволодіння АДРЕСА_1
згідно часток співвласників
домоволодіння, а саме: спільного
володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі
92/300 та 23/300 часток нерухомого майна, а
ОСОБА_3 - 185/300 частин домоволодіння -
можливий лише один варіант такого
розподілу, інших варіантів - не існує.

Згідно з висновком № 301-13 додаткової
судової будівельно-технічної
експертизи від 08 липня 2013 року розподіл
земельної ділянки між співвласниками
домоволодіння АДРЕСА_1 з наданням у
спільне володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до
їх часток у розмірі 2/3 і 1/6 (поєднання
часток) ділянки майна, а ОСОБА_3 на його
1/6 частину технічно не можливий.
Експертом визначається лише порядок
користування земельною ділянкою з
відступом від площу від ідеальних
часток співвласників домоволодіння.

Частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5 про надання в
спільне володіння та користування
відповідно до їх часток у житловому
будинку житлових приміщень, районний
суду обґрунтовано посилався на норми
ст.358 ЦК України і прийшов до висновку
про розподіл житлового будинку АДРЕСА_1
згідно часток співвласників
домоволодіння - спільного володіння
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 92/300 та 23/300
часток нерухомого майна, а ОСОБА_3 - 185/300
частин домоволодіння і розподілив
житловий будинок між сторонами згідно
висновку експерта № 577/578/579-12 судової
будівельно-технічної експертизи від 15
вересня 2012 року.

Що стосується вимоги ОСОБА_3
про залишення в загальному
користуванні споруд № 6, 8, 9, 13, мостінь
І, ІІ, розташованих за адресою спірного
домоволодіння, то дане питання було
вирішено при розгляді первісних
позовних вимог та зазначені споруди, в
тому числі, судом були залишені в
загальному користуванні .

Частиною 1 ст. 86 Земельного кодексу
України передбачено, що земельна
ділянка може знаходитись у спільній
власності з визначенням частки кожного
з учасників спільно: власності (спільна
часткова власність) або без визначення
часток учасників спільної власності
(спільна сумісна власність).

Згідно з ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні первісних вимог
про розподіл земельної ділянки між
співвласниками, оскільки висновками
судових експертиз не встановлена така
можливість і експерти вказали на
можливість встановлення порядку
користування спірною земельною
ділянкою, проте у зв'язку з тим, що
відповідні вимоги не заявлялись ані
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, ані ОСОБА_3, суд
першої інстанції не вийшов за межі
позовних вимог .

Відмовляючи в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_6 про визнання
свідоцтв частково недійсними, визнання
державного акту на право власності на
земельну ділянку частково недійсним,
зобов'язання вчинити певні дії,
визнання права власності, районним
судом було встановлено, що державним
нотаріусом при визначенні частки
спадкового майна після смерті ОСОБА_8
був врахований договір дарування
ОСОБА_8 54/100 частин спірного
домоволодіння, внаслідок чого у
приватній власності спадкодавця
залишилось 46/100 частин,що
підтверджується матеріалами спадкової
справи та висновком експерта № 577/578/579-12
судової будівельно-технічної
експертизи від 15 вересня 2012 року.

Щодо визнання частково недійсними
свідоцтв про право на спадщину за
заповітом та за законом, виданих 16
липня 2005 року відповідно на ім'я ОСОБА_4
ОСОБА_5, ОСОБА_3, на певні частки
домоволодіння та земельної ділянки за
адресою АДРЕСА_1 та щодо зобов'язання
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори внести зміни до
цих свідоцтв, оскільки позивачем за
зустрічним позовом ОСОБА_3 не було
надано доказів на підтвердження не
додержання державним нотаріусом
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори норм діючого на
той час законодавства України або
допущення ним інших порушень,окрім
того, процесуальний статус Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори за зустрічним
позовом є «третя особа», а не
«відповідач».

Суд першої інстанції обґрунтовано
відмовив і у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання за ним права
власності на частку земельної ділянки
у розмірі 394,74 кв.м, розташованої під
належної йому частки домоволодіння у
розмірі 54/100, за адресою: АДРЕСА_1 ,
виходячи з того, що за договором
дарування 54/100 частин вказаного
домоволодіння ОСОБА_8 не зазначив про
земельну ділянку, належну останньому
на праві приватної власності та дана
земельна ділянка в повному обсязі
увійшла до складу спадщини, яка
відкрилась після смерті спадкодавця і
була розділена між спадкоємцями
відповідно до діючих правових норм і
відмовив у задоволенні його вимог щодо
визнання частково недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, який був виданий на
підставі зазначених вище свідоцтв про
право на спадщину за заповітом та за
законом від 16 липня 2005 року.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ЦПК
України.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Наведене спростовує доводи
апеляційних скарг щодо порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційних скарг суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча:
О.В. Лаченкова

Судді:

О.П. Варенко

В.С. Городнича