АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №2-п/761/287/2014 Головуючий
у 1 - й інстанції: Пономаренко  Н.В.
№ апеляційного провадження:
Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

11 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Шалапуда Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського
районного суду міста Києва від 03 червня
2013 року про задоволення заяви
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» про поновлення
пропущеного строку для пред»явлення
виконавчого документа до виконання по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

в с т а н о в и л
а:

Ухвалою Шевченківського районного
суду міста Києва від 03 червня 2013 року
заяву Публічного акціонерного
товариства « Альфа-Банк» про
поновлення строків пред»явлення
виконавчого документа до виконання
задоволено.

Поновлено строк пред»явлення до
виконання виконавчого
документа-виконавчого листа № 2-10112/10,
виданого на виконання рішення
Шевченківського районного суду
м.Києва від 26.01.2012 року про стягнення з
ОСОБА_3 заборгованості за договором №
800000346 від 11.06.2007 року у сумі 2 040 517,94 грн.,
судового збору у сумі 1700,00 грн. та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи у сумі
120,00 грн.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду,
відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалу Шевченківського районного суду
міста Києва від 03 червня 2013 року
касувати та постановити нову ухвалу
про відмову Публічному акціонерному
товариству « Альфа-Банк» в поновленні
строків пред»явлення виконавчого
документу до виконання.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим,
що ухвала суду прийнята з порушенням
норм процесуального права, без
урахування усіх обставин справи.
Зазначає, що суд безпідставно
задовольнив заяву ПАТ « Альфа-Банк» та
поновив пропущений строк
пред»явлення виконавчого листа до
виконання, так як жодної поважної
причини пропуску встановленого
законом строку не існувало. Вказаний
строк був пропущений банком виключно
через недбалість його представників,
які, отримавши виконавчий лист 26 січня
2012 року, не пред»явили його до
виконання до 15 березня 2012 року.
Безпідставним є висновок суду першої
інстанції про те, що виконавчий лист не
пред»являвся до виконання, так як
боржник в добровільному порядку
здійснювала погашення заборгованості
по рішенню суду, оскільки на той час
їй не було відомо про рішення суду від
17.11.2010 року, а в заяві ( а.с.122) вона
вказала про виконавчий документ, маючи
на увазі виконавчий напис нотаріуса по
укладеному нею іпотечному договорі.

В судовому засіданні представник
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» Говдь Руслан Миколайович
проти доводів апеляційної скарги
заперечував посилаючись на те, що
ухвала суду постановлена на підставі
повного з»ясування дійсних обставин
справи та у відповідності з вимогами
закону.

ОСОБА_3 в судове засідання не
з»явилась, про день та час слухання
справи судом повідомлялась у
встановленому законом порядку, причину
неявки суду не повідомила, а тому,
колегія суддів вважає можливим слухати
справу в її відсутності. повністю
підтримала доводи апеляційної скарги
та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення представника
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк», розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги і
обґрунтованість постановленої ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Шевченківського районного суду міста
Києва від 17 листопада 2010 року позовну
заяву Публічного акціонерного
товариства « Альфа-Банк» до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості за
кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» суму боргу за кредитним
договором № 800000346 від 11.06.2007 року в
розмірі 2 040 517,94 грн., а також понесені
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 700,00 гривень та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120,00 грн..

26.01.2011 року копію заочного рішення суду
було направлено відповідачу для
ознайомлення. 03.03.2011 року вказана копія
заочного рішення повернулась до суду
без вручення відповідачу за
закінченням строку зберігання.

26 січня 2012 року представник
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» отримав виконавчий лист
про стягнення з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» суми боргу за кредитним
договором № 800000346 від 11.06.2007 року в
розмірі 2 040 517,94 грн., а також понесених
витрати по сплаті судового збору у
розмірі 1 700,00 гривень та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120,00 грн..

29 березня 2013 року представник
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» Чернікова Любов Ігорівна
звернулась до Шевченківського
районного суду м.Києва з заявою про
поновлення пропущеного строку для
пред»явлення виконавчого документа до
виконання. Заяву обґрунтовувала тим, що
встановлений законом річний строк
для пред»явлення виконавчого листа №
2-10112/10 від 26 січня 2012 року до виконання
пропущений ПАТ « Альфа-Банк» з
поважних причин, так як боржник
ОСОБА_3 звернулась до банку з заявою про
добровільну сплату заборгованості по
кредитному договору, просила
виконавчий лист не пред»являти до
виконання. В травні 2012 року вона
здійснила ряд платежів для погашення
боргу. Враховуючи зазначене, вважає,
що є підстави для поновлення
пропущеного строку для пред»явлення
виконавчого листа до виконання.

Задовольняючи заяву Публічного
акціонерного товариства « Альфа-Банк»
та поновлюючи пропущений строк для
пред»явлення до виконання
виконавчого листа № 2-10112/10, виданого на
виконання рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 26.01.2012 року
про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості
за договором № 800000346 від 11.06.2007 року у
сумі 2 040 517,94 грн., судового збору у сумі
1700,00 грн. та витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи у сумі 120,00 грн., суд 1-ї
інстанції керувався приписами ст.371 ЦПК
України та виходив з того, що
відповідач в добровільному порядку
здійснював погашення боргу протягом
часу дії виконавчого листа, що
визнається судом поважною причиною
пропуску строку для пред»явлення
виконавчого документа до виконання.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так
як він зроблений на підставі повного та
об»єктивного з»ясування дійсних
обставин, досліджених в судовому
засіданні доказів та відповідає
вимогам закону з наступних підстав.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
виконавче провадження», виконавче
провадження є завершальною стадією
судового провадження.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
виконавче провадження» (в редакції, що
діяла на час видачі виконавчого листа),
виконавчі листі можуть бути
пред'явленні до виконання протягом
одного року.

Частиною 2 статті 24 Закону
України «Про виконавче провадження»
встановлено, стягувач, який пропустив
строк для пред'явлення виконавчого
документу до виконання, має право
звернутися із заявою про поновлення
пропущеного строку до суду, який видав
відповідний документ, або до суду за
місцем виконання.

За положеннями ч.1 ст.371 ЦПК України
стягувачам, які пропустили строк для
пред'явлення виконавчого документу до
виконання з причин, визнаних судом
поважними, пропущений строк може бути
поновлено.

Поважними за змістом вказаної норми
процесуального права визнаються
обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами у справі процесуальних дій.

З матеріалів справи вбачається, що
Публічним акціонерним товариством
«Альфа-Банк» виконавчий лист на
виконання заочного рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 17 листопада 2010 року було
отримано 26 січня 2012 року, зі строком
для пред'явлення виконавчого листа до
виконання один рік - до 15.03.2012 року.

З наданих до заяви та досліджених в
судовому засіданні доказів вбачається,
що 31.05.2012 року ОСОБА_3 звернулась до
Публічного акціонерного товариства «
Альфа-Банк» з заявою, в якій
зобов»язалась в строк до 29.06.2012 року
сплатити банку заборгованість по
договору № 800000346 в сумі 90 755,00 доларів
США та не порушувати графік платежів у
майбутньому та просила не подавати
виконавчий документ по відношенню до
неї на виконання.

Відповідно до розрахунку
заборгованості по кредиту 14.05.2012 року
ОСОБА_3 сплатила банку заборгованість
у сумі 2 350,00 доларів США, а 22.05.2012 року
сплатила 200,00 доларів США.

Вказані обставини свідчать про те, що
боржником ОСОБА_3 в добровільному
порядку частково виконувалось рішення
суду, вона особисто звернулась до
банку з проханням про надання їй
можливості добровільно виконувати
рішення суду та не передавати
виконавчий документ на виконання, а
тому, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції прийшов до вірного
висновку про те, що строк пред»явлення
виконавчого листа № 2-10112/10 до
виконання пропущений Публічним
акціонерним товариством « Альфа-Банк»
з поважних причин і підлягає
поновленню, факт невиконання рішення
суду, яке набрало законної сили, є
неприпустимим в силу вимог закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд безпідставно задовольнив заяву
ПАТ « Альфа-Банк» та поновив
пропущений строк пред»явлення
виконавчого листа до виконання, так як
жодної поважної причини пропуску
встановленого законом строку не
існувало і вказаний строк був
пропущений банком виключно через
недбалість його представників, які,
отримавши виконавчий лист 26 січня 2012
року, не пред»явили його до виконання
до 15 березня 2012 року не спростовують
правильність висновків суду, так як не
відповідають встановленим судом
обставинам справи та дослідженим
доказам, яким суд дав вірну правову
оцінку.

Не відповідають фактичним обставинам
справи і доводи апеляційної скарги
ОСОБА_3 про те, що в заяві ( а.с.122) вона
вказала про виконавчий документ, маючи
на увазі виконавчий напис нотаріуса по
укладеному нею іпотечному договору,
оскільки з написаної власноручно
ОСОБА_3 заяви від 31.05.2012 року ( а.с. 122)
вбачається, що вона просить не
подавати на виконання виконавчий
документ по стягненню з неї на користь
ПАТ « Альфа-Банк» заборгованості по
кредитному договору № 800000346, а не
виконавчий напис нотаріуса про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію про захист прав людини
і основоположних свобод (надалі
«Конвенція») та практику Європейського
суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

Сферою регулювання ст.6 Конвенції є
також виконання судового рішення.
Зокрема, Європейський суд з прав людини
зазначає, що п.1 ст.6 Конвенції («Право на
справедливий суд») гарантує кожному
право на звернення до суду з позовом
щодо будь-яких його цивільних прав та
обов'язків. Таким чином, ця стаття
проголошує право на доступ до суду,
тобто право подати до суду позов з
цивільно-правових питань. Однак, це
право було б ілюзорним, якби правова
система договірної держави допускала,
щоб остаточне судове рішення, яке має
обов'язкову силу, не виконувалося на
шкоду одній із сторін.

Виконавче провадження є завершальною
стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі
проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено,
що для цілей статті 6 Конвенції
виконання рішення, ухваленого
будь-яким судом, має розцінюватися як
складова частина «суду».

Щодо поновлення процесуальних строків
національними судами Європейський суд
з прав людини зазначив, що право на суд,
одним із аспектів якого є право доступу
до суду, (рішення у справі «Голдер
проти Сполученого Королівства» від
21.02.1975 п. 36) не є абсолютним, воно може
бути обмеженим, особливо щодо умов
прийнятності скарги. Однак право
доступу до суду не може бути обмежено
таким чином або у такій мірі, що буде
порушена сама його сутність. Ці
обмеження повинні мати законну мету та
бути пропорційними між використаними
засобами та досягнутими цілями
(рішення у справі «Герін проти Франції»
від 29.07.1998, п. 37).

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів
вважає, що ухвала Шевченківського
районного суду міста Києва від 03 червня
2013 року постановлена з дотримання
вимог закону і підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст.303, 307, 312, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду
міста Києва від 03 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: