У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Кафідової О.В. Умнової О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: Городищенська
міська рада про захист права власності
від порушень, не пов'язаних із
позбавленням володіння, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Черкаської області від 24
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
зобов'язати відповідача усунути
перешкоди у здійсненні нею права
користування та розпорядження її
майном, шляхом перенесення на безпечну
відстань, спорудженого тину та навісу
по межі земельних ділянок між її жилим
будинком та жилим будинком ОСОБА_6;
стягнути з відповідача на її користь
судові витрати та 300 грн витрат на
правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що позивач є
власником житлового будинку та
земельної ділянки по АДРЕСА_1.
Присадибна ділянка позивача межує з
ділянкою відповідача ОСОБА_6, який
збудував тин та навіс висотою більше
трьох метрів по межі їх земельних
ділянок, що суперечить схемі забудови
земельної ділянки виданої ОСОБА_6
Вважає, що відповідачем допущені
порушення норм ДБН 360-92,
оскільки він мав збудувати навіс на
відстані не менше 1 м від межі.
Позивачка зверталася з відповідними
заявами до Городищенської міської
ради, відділу архітектури та
містобудування Городищенської
районної державної адміністрації,
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області, які підтвердили
факт збудованого навісу по межі. На
зауваження позивачки ОСОБА_6 не реагує,
тому ОСОБА_5 звернулася до суду за
захистом своїх прав.

Рішенням Городищенського районного
суду Черкаської області від
2 червня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Черкаської області від 24 липня 2014 року
рішення місцевого суду скасовано з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову. Зобов'язано ОСОБА_6
усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_5
її права користування земельною
ділянкою по АДРЕСА_1, шляхом
перенесення навісу на відстань 1 метр
від межі суміжних земельних ділянок. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати із залишенням в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позову виходив з того, що
збудований ОСОБА_6 навіс є тимчасовою
спорудою, у зв'язку з чим, не підпадає
під п.3.25 ДБН 360-92**, який визначає
мінімально допустиму відстань між
межею та конструкцією стіни об'єкту
нерухомого майна. Позивачем не
доведено, що навіс, який розташований
на території домоволодіння
відповідача, перешкоджає їй у
здійсненні права користування та
розпорядження її майном.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову апеляційний суд
виходив з того, що згідно з п. 3.25 Наказу
Держкоммістобудування від 17 квітня 1992
року № 44 «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень.
ДБН 360-92» для догляду за будівлями
і здійснення їх поточного ремонту
відстань до межі сусідньої ділянки від
найбільш виступної конструкції стіни
треба приймати не менше 1,0 м. При цьому
повинно бути забезпечене влаштування
необхідних інженерно-технічних
заходів, що запобігатимуть стіканню
атмосферних опадів з покрівель та
карнизів будівель на територію
суміжних ділянок. Спірний навіс носить
стаціонарний характер, а тому повинен
бути зведений на відстані не менше 1,0
метру від межі. На дане порушення права
позивачки звертали увагу відповідача і
місцеві органи влади. За таких обставин
апеляційний суд дійшов висновку, що
права позивача порушені і підлягають
захисту.

Вказані висновки судів першої та
апеляційної інстанцій відповідають
фактичним обставинам справи та
узгоджуються з нормами матеріального
права, які регулюють спірні
правовідносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_5 є власником
житлового будинку з надвірними
спорудами та приватизованою земельною
ділянкою, розміром 0,60 га, розташованих
по АДРЕСА_1

ОСОБА_6, проживає по АДРЕСА_2.

Земельні ділянки позивача та
відповідача мають спільну межу, на якій
ОСОБА_6 встановив дерев'яний паркан.
Поряд із парканом, відповідач
побудував металевий навіс. Упродовж
тильної сторони навісу, що межує з
земельною ділянкою позивачки,
споруджений металевий жолоб для збору
води, який виведений за межі подвір'я.

Позивач, як власник житлового будинку
з надвірними спорудами та
приватизованою земельною ділянкою,
розміром 0,60 га, розташованих по
АДРЕСА_1, має право на звернення до суду
з відповідним позовом права якого
порушуються. При цьому суду
апеляційної інстанції слід було
досліджувати доведеність факту
порушення прав власника та на підставі
цього приймати відповідне рішення.

Абзацом 3 пункту 3.25*
Державно-будівельних норм України (ДБН)
360-92** «Містобудування. Планування
міських та сільських поселень»
передбачено, що для догляду за
будівлями і здійснення їх поточного
ремонту відстань до межі сусідньої
ділянки від найбільш виступної
конструкції стіни треба приймати не
менше 1,0 м. При цьому повинно бути
забезпечене влаштування необхідних
інженерно-технічних заходів, що
запобігатимуть стіканню атмосферних
опадів з покрівель та карнизів
будівель на територію суміжних
ділянок.

Задовольняючи позов про зобов'язання
ОСОБА_6 перенести навіс на відстань 1
метр від межі суміжних земельних
ділянок суд апеляційної інстанції дав
належну оцінку підставам позову та
встановленим обставинам, з урахуванням
зібраних у справі доказів, та правильно
виходив із доведеності факту порушення
прав позивача зведеним відповідачем
навісом на межі їх суміжних земельних
ділянок.

При встановлені фактичних обставин
справи судом апеляційної інстанції не
було порушено норми процесуального
права, а при ухваленні судового рішення
правильно застосовано норми
матеріального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи апеляційним судом
правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст. 337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської
області від 24 липня 2014 року залишити
без змін.

Головуючий О.С. Ткачук судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Кафідова О.В.
УмноваУхвала оскарженню не підлягає.