Справа № 333/9284/14-ц
Провадження № 2/333/3460/14
У Х В А Л А

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
територіальної громади м.
Запоріжжя в особі Запорізької міської
ради, яку представляє районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною власністю, -

В С Т А Н О В
И В:

24.11.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до територіальної громади
м. Запоріжжя в особі Запорізької
міської ради, яку представляє районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району, про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною власністю.

24.11.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд
визнати за нею право власності на 51/100
частину житлового будинку літ. А,
розташованого на земельній ділянці,
площею 608 кв.м., у АДРЕСА_1, яка
складається з кімнати, кухні та
коридору, площею 22,9 (23,5) кв.м.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав, тому суддя,
вивчивши матеріал вказаної позовної
заяви, вважає за потрібним
запропонувати позивачу привести
позовну заяву у відповідність до вимог
ст. 119 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

За правилами ст. 114 ЦПК України, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як убачається з позовної заяви, спір
виник з приводу нерухомого майна -
частини житлового будинку літ. А, який
знаходиться у будинку АДРЕСА_1, що
територіально відноситься до
Комунарського району м. Запоріжжя.
Таким чином, справа підсудна
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України
позовна заява, серед іншого, повинна
містити: зазначення доказів, що
підтверджують кожну обставину,
наявність підстав для звільнення від
доказування; перелік документів, що
подаються до заяви. Позовна заява
повинна відповідати іншим вимогам,
встановленим законодавством.

Зміст позовних вимог - це певна форма
захисту, яку просить позивач від суду.
Під підставами позову, як вказує
Верховний Суд України, слід розуміти
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги. Виклад обставин
підстави також необхідний для
визначення тотожності позову, захисту
відповідача від позову, зміни позову
позивачем і, найголовніше, для
визначення предмета доказування по
даній справі.

Як убачається із змісту позовної заяви,
предмет спору складають вимоги про
визнання права власності за
набувальною давністю на частину
квартири, що належала на праві
власності ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Разом з тим, позивачем не надано
доказів її звернення до нотаріальної
установи із заявою про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_2 та
доказів відмови нотаріальної установи
у визнанні за нею права на спадкування
з відповідних підстав, наслідком чого є
вирішення такого спору у судовому
порядку, ураховуючи роз'яснення
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30.05.2008 року № 7.

Крім того, на підтвердження викладених
у змісті позовної заяви обставин,
позивачем ОСОБА_1 не надано доказів на
підтвердження факту смерті
спадкодавця ОСОБА_2 (копії свідоцтва
про смерть, актового запису про смерть
тощо), доказів визнання та/або
невизнання у встановленому законом
порядку спадщини відумерлою (копії
рішення суду, що набрало законної сили
тощо), доказів наявності або
відсутності потенційних спадкоємців
після смерті ОСОБА_2, крім того,
матеріали позовної заяви не містять
доказів наявності у позивача труднощів
в отриманні вищенаведених документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЦПК України у
справах позовного провадження особами,
які беруть участь у справі, є сторони,
треті особи, представники сторін та
третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті
особи, які не заявлять самостійних
вимог щодо предмету спору, можуть
вступати у справу на стороні позивача
або відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Як убачається із змісту позовної заяви,
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом про визнання за нею права
власності за набувальною давністю до
відповідача Територіальної громади м.
Запоріжжя в особі Запорізької міської
ради, яку представляє Районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Комунарському району.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних прав з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Формою розгляду справ цивільної
юрисдикції є провадження (позовне,
наказне та окреме).

Враховуючи характер правовідносин між
сторонами, їх спір повинен
вирішуватись в порядку позовного
провадження, відповідно до ч. 3 ст. 15 ЦПК
України.

Справа позовного провадження
характеризується наявністю двох
сторін з протилежними інтересами і
спірністю їх майнових та особистих
немайнових правовідносин, які
передаються на розгляд суду.

Отже, передумовою звернення до суду в
порядку позовного провадження є
наявність спірних правовідносин та
необхідність захисту порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Спір про право характеризує такий стан
відносин, коли між сторонами існують
певні розбіжності з приводу наявності,
змісту та обсягу прав і обов'язків,
здійснення яких є неможливим без
судового втручання.

Всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК
України, в обґрунтування свого позову,
позивач не зазначила які саме права,
свободи та охоронювані законом
інтереси порушені, хто є порушником
прав, і якими діями їх порушено, та чому
вирішення є неможливим без судового
втручання, оскільки відповідно до ст. 3
ЦПК України до суду можна звертатись
за захистом своїх прав, свобод і
охоронюваних законом інтересів.

Враховуючи викладене, вважаю, що
відсутність письмового звернення
позивача до відповідача по спірному
питанню, а також відсутність письмової
відмови відповідача, позбавляє дійти
висновку про наявність достатньо
обґрунтованого припущення про
порушення або невизнання прав позивача
щодо визнання права власності на
спірне майно.

Статтею 80 ЦПК України встановлено, що
ціна позову складається з дійсної
(ринкової) вартості майна на час
звернення до суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у
позовах про право власності на
нерухоме майно, що належить фізичним
особам на праві приватної власності, -
ціна позову визначається дійсною
вартістю нерухомого майна.

Відповідно до підпункту «а» пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору.

Згідно з ч. 2 ст. 119 ЦПК України в
позовній заяві щодо вимог майнового
характеру обов'язково повинна бути
зазначена ціна позову. Таким чином,
тягар доказування вартості спірного
майна несе позивач, тому він повинен
обґрунтувати у позовній заяві ціну
позову та надати суду відповідні
докази цього.

Відбиття в позовній заяві ціни позову
має значення, в першу чергу, для захисту
прав самого позивача, оскільки
обумовлює розмір сплати судового
збору, розподіл судових витрат між
сторонами і впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права.

Отже, від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Позивач заявляє вимогу майнового
характеру, а ціна позову була
сформована на підставі оцінки ринкової
вартості спірного майна, на
підтвердження чого було надано копію
звіту в стислій формі № LD141020-001 про
оцінку майна. Однак з вказаного
документа неможливо встановити його
правову природу.

Таким чином, позивачу в позовній заяві
треба вказати ціну позову - ринкову
вартість 51/100 частини спірного майна
(для чого звернутися до суб'єкта
оціночної діяльності, який надасть
висновок про вартість зазначеного
майна) та згідно ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» сплатити судовий
збір, виходячи з реальної вартості
спірної частини майна на час звернення
до суду. У разі неможливості встановити
точну ціну позову (ринкову вартість
спірного майна) позивач повинен надати
суду відповідні докази та клопотання
про визначення судом попереднього
розміру судового збору.

Вважаю за необхідне також зазначити, що
виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України,
обставинами, які мають значення для
справи, які повинні бути зазначені у
позові, та які повинен довести саме
позивач (ч. 1 ст. 60 ЦПК України ), є:
законний об'єкт володіння;
добросовісність володіння;
відкритість володіння; давність
володіння та його безперервність
(тобто строк володіння).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 344 ЦК України
право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації, отже початок
перебігу строку для набуття права
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно, що підлягає державній
реєстрації, виникає з моменту
державної реєстрації.

Отже, добросовісне, впродовж будь-якого
часу, володіння нерухомим майном, яке
не має державної реєстрації об'єкту
нерухомості, не дає підстав для
визнання відносно нього права
власності за набувальною давністю.

Враховуючи вимоги, встановлені
законом, позивачу необхідно зазначити
у позові обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, та докази на
підтвердження зазначених обставин, а
саме: позивачем не зазначено за ким на
сьогодні зареєстроване право
власності на спірне житлове
приміщення, а також докази того, що
спірний будинок прийнятий до
експлуатації та не є самочинним
будівництвом.

Крім того, частиною 1 статті 182 ЦК
України встановлено, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України, ст. 4
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» № 1952-VI від 01.07.2004
року. Зазначений закон діє в новій
редакції від 01.01.2013 року державна
реєстрація прав буде проводитись
державним реєстратором прав на
нерухоме майно органу державної
реєстрації прав, нотаріусом, як
спеціальним суб'єктом, на якого
покладено функції державного
реєстратора.

Позивачу слід взяти до уваги наведені
вище положення при викладені змісту
позовних вимог та залучити до участі у
справі у якості третьої особи
виконавця рішення суду. Також позивачу
пропонується вирішити питання щодо
залучення до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Шосту Запорізьку державну нотаріальну
контору. Зазначені положення носять
рекомендаційний характер та не є
обов'язковими до виконання.

У відповідності до вимог ст. 120 ЦПК
України, позивач повинен додати до
позовної заяви її копії та копії всіх
документів, що додаються до неї,
відповідно до кількості відповідачів і
третіх осіб. З огляду на зазначене
позивачу пропонується уточнити
позовну заяву і надати суду оновлену
позовну заяву та її копії у кількості
учасників судового розгляду.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна
заява, яка подана без додержання вимог,
викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України,
підлягає залишенню без руху з наданням
строку для усунення недоліків.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8
Закону України «Про судовий збір»,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної
громади м. Запоріжжя в особі
Запорізької міської ради, яку
представляє районна адміністрація
Запорізької міської ради по
Комунарському району, про визнання
права власності на нерухоме майно за
набувальною власністю - залишити без
руху, надавши п'ятиденний строк з дня
отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз'яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя
М.М. Дмитрієва