У Х В А Л А

Іменем України

04 грудня 2014 року Франківський
районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

при секретарі Янковській С.Ю.

В ході розгляду у відкритому
судовому засіданні, в залі суду, в м.
Львові матеріалів скарги боржника
ОСОБА_1 на дії державного виконавця
Галицького відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції ОСОБА_2
щодо примусового виконання
рішення Франківського районного
суду м. Львова у цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості від 20
вересня 2013 року, яке набрало законної
сили 06 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И В:

Боржник по цивільній справі №
2/465/2770/2013-ц ОСОБА_1 звернулася до суду
із скаргою на дії державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 щодо примусового
виконання рішення Франківського
районного суду м. Львова у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
від 20 вересня 2013 року, яке набрало
законної сили 06 жовтня 2014 року.

Свою заяву мотивує тим, що на її
думку, провадження у справі відкрито
з порушенням територіальності, та з
порушенням інших вимог
законодавства.

В судовому засіданні представник
скаржника та сама скаржник просили
скаргу задоволити, пояснення дали
аналогічні викладеним у скарзі.

Боржник проти скарги заперечила,
звернула увагу суду, що скаржник у
добровільному порядку не бажає
відшкодувати борг, який стягнуто за
рішенням суду. Що стосується розшуку
майна боржника то таке було
відшукане Франківським ВДВС у
порядку встановленому законом.

Представник ВДВС в судовому
засіданні проти скарги заперечив,
пояснивши, що провадження відкрито
за заявою стягувача на підставі
виконавчого листа виданого судом, що
передбачено ст. 20 Закону України «
Про виконавче провадження»

У постанові про відкриття
виконавчого провадження було
зазначено строк для добровільного
виконання рішення суду, копія
постанови була вручена боржнику.
Крім цього, боржник була на
особистому прийомі у державного
виконавця , їй роз’яснювалися
механізм та обов’язковість
виконання рішення суду, а також
надані письмові відповіді на її
заяву.

Вважає скаргу безпідставною,
оскільки викладені в ній аргументи
не відповідають дійсності.
Просить відмовити у задоволенні
скарги.

Розглянувши скаргу боржника ,
заслухавши пояснення представника
скаржника, який в судовому засіданні
запевнив суд, що Закон «Про
виконавче провадження « знає на
память , оскільки приймав участь в
його написанні, правда тільки перших
чотири частини ст. 20, бо решта чотири,
даної норми закону йому не відомі,
думку інших учасників процесу та
дослідивши матеріали цивільної
справи 465/2770/13- ц , суд приходить до
висновку, що скарга задоволенню не
підлягає.

Так, судом встановлено, що 21 березня
2013 року ОСОБА_3 звернулася в суд з
позовними вимогами до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за
договором позики від 15 липня 2010
року.

Розгляд справи неодноразово
відкладався у зв’язку з неявкою
відповідача.

14 травня 2013 року ухвалою суду, в
межах суми позову, накладено арешт
на квартиру АДРЕСА_1 (ас.37).

Згідно поданої 20 вересня 2013 року
заяви, представником відповідача
ОСОБА_1, та нею самою визнано позов
на суму 297620 грн. 12 коп., як боргу та 3076
грн. 20 коп. судового збору ( ас.22,44).

Відповідно до рішення
Франківського районного суду м.
Львова від 20 вересня 2013 року, позовні
вимоги задоволено ( ас.47 -48).

Рішення не оскаржувало ся і набрало
законної сили, Відтак судом 02 жовтня
2010 року був виданий виконавчий лист.

10 січня 2014 року , ОСОБА_1 звернулася
до суду із заявою про ознайомлення
з матеріалами справи та надання їй
рішення суду (ас. 51).

20 січня 2014 року, незважаючи на те,
що позовні вимоги визнавалися,
відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу на рішення суду першої
інстанції ( ас. 56).

24 січня 2014 року справа скерована
до апеляційного суду Львівської
області , куди поступила 27 січня 2014
року ( ас.60).

В ході перегляду судового рішення
в апеляційному порядку,
представником боржника ОСОБА_4 , який
був ознайомлений з матеріалами
справи, а відтак йому достеменно було
відомо, що його довіритель визнала
позовні вимоги, скеровано
апеляційному суду ряд клопотань,
серед яких : витребування доказів
(ас.78 -79); призначення судової
почеркознавчої експертизи ( ас.84 – 85);
закриття провадження у справі ( ас. 88);
продовження перерви у розгляді
справи ( ас.110, 127); повторне клопотання
про витребування доказів (ас.129 – 130);
повторне клопотання про закриття
провадження та про призначення
судової експертизи (ас. 132 – 135); про
відвід колегії суддів (ас. 100 – 102), у
зв’язку з чим, справа розглядалася
до жовтня 2014 року.

Відповідно до ухвали апеляційного
суду Львівської області від 06 жовтня
2014 року, рішення суду першої ін.
станції залишено без змін та
набрало законної сили (ас. 153 – 155).

16 жовтня 2014 року представник
боржника звернувся до апеляційного
суду із заявою про роз’яснення
судового рішення, за результатами
розгляду якого, ухвалою апеляційного
суду Львівської області від 22
жовтня 2014 року заявнику відмовлено
(ас. 169 -170).

22 жовтня 2014 року боржник та її
представник, кожен окремо, подали до
апеляційного суду заяви про
ознайомлення з матеріалами справи (
ас. 172 – 173).

23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася
до Франківського районного суду м.
Львова із заявами про надання
інформації про надходження справи
та видачу копії рішення суду (ас.175
-176).

27 жовтня 2014 року матеріали справи
повернулися до Франківського
районного суду м. Львова (ас. 174).

28 жовтня 2014 року боржник звернулася
до суду першої інстанції з заявою
про виправлення описки в ухвалі
апеляційного суду Львівської області
від 06 жовтня 2014 року ( ас. 179).

29 жовтня 2014 року справа скерована
та 03 листопада 2014 року отримана
апеляційним судом Львівської
області (ас.178).

10 листопада 2014 року, 13 листопада 2014
року, 14 листопада 2014 року 17
листопада 2014 року , 19 листопада 2014
року двічі, боржник звернулася до
Франківського районного суду м.
Львова із заявами різного змісту, що
стосуються процесуальних дій на
стадії виконавчого провадження,
зокрема про забезпечення позову, у
порядку, передбаченому ст. 151 -153 ЦПК
України, про визнання протиправними
дій державного виконавця, оскарження
постанови про відкриття
провадження та інше.

Відповідно до ухвали апеляційного
суду від 17 листопада 2014 року, в
задоволенні заяви про виправлення
описки відмовлено (ас. 190).

При цьому, представником боржника з
надуманих причин, як і колегії
апеляційного суду Львівської області
тричі заявлено відвід судді, який
судом відхилено.

У зв’язку із поступленням скарг
боржника ОСОБА_1 на дії ДВС та інші
скарги, матеріали справи з
апеляційного суду відкликано ( ас. 188).

Згідно супровідного листа, матеріали
справи поступили до Франківського
районного суду м. Львова та передані
судді 03 грудня 2014 року.

29 жовтня 2014 року , судом першої
інстанції, стягувачу видано
виконавчий лист.

Згідно заяви від 03 листопада 2014
року, стягувач, звернулася у Галицький
ВДВС Львівського міського управління
юстиції про прийняття виконавчого
листа до виконання. 04 листопада 2014
року, державним виконавцем відкрито
провадження та встановлено строк
добровільного виконання до 11
листопада 2014 року. Цього ж дня
боржнику скеровано виклик до
державного виконавця. 12 листопада 2014
року державним виконавцем
винесено постанову про накладення
арешту на майно боржника в межах
суми стягнення.

14 листопада 2014 року боржник
звернулася до державного виконавця
із заявою про відкладення
провадження виконавчих дій та
поновлення строку для добровільного
виконання. Цього ж дня боржника
ознайомлено з усіма процесуальними
рішеннями у виконавчому
провадженні, що підтверджується її
підписом.

21 листопада 2014 року боржнику надана
відповідь про відмову у задоволенні
клопотання.

Разом з тим, боржник та її
представник стверджують, що про
існування виконавчого провадження їм
стало відомо 14 листопада 2014 року,
проте, суд відхиляє таке твердження
враховуючи інформацію що міститься
у заяві боржника від 10 листопада 2014
року, що розглядалася даним складом
суду, та з якої вбачається, що боржник
є проінформованою.

Таким чином, судом встановлено, що
дії державного виконавця
відповідають вимогам закону, оскільки
вчинені в межах виконавчого
провадження, що відкрите на
виконання рішення суду.
Представник боржника мотивуючи дії
державного виконавця вважає їх
такими, що не відповідають вимогам
закону. Разом з тим, суд не може взяти
до уваги тлумачення законів в
розумінні представника скаржника,
оскільки вони не логічні, а крім
того, представник не є тією особою,
якій надано право тлумачення
законодавства.

Що стосується інших підстав на які
покликається боржник та її
представник, суд відхиляє їх,
оскільки виконавчий лист прийнятий
до провадження з дотриманням вимог
закону. Приймаючи рішення про
відмову у задоволенні скарги, суд
також виходить з вимог ст.. 14 ЦПК
України, згідно якої, судові рішення,
що набрали законної сили,
обов’язкові для всіх органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території
України.. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності встановленої
законом.

Приймаючи дане рішення, суд також
враховує вимоги ст. 1 ЦПК України , ст.
1 ЦК України, ст. 55 Конституції України
та ст. 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 383 - 387 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні скарги
боржника ОСОБА_1 на дії державного
виконавця Галицького відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції ОСОБА_2 щодо здійснення
примусового виконання рішення
Франківського районного суду м.
Львова у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості від 20
вересня 2013 року, яке набрало законної
сили 06 жовтня 2014 року, зобов’язанні
відмовити у у відкритті провадження
та скасуванні постанови про
відкриття виконавчого провадження ,
за безпідставністю такої.

На ухвалу може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного
суду Львівської облсті протягом
п’яти днів з моменту її проголошення.

Суддя
В. Кузь