Провадження № 2/522/8761/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2014 року Приморський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Одеського
національного економічного
університету про визнання незаконним
та скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в
якому просить визнати незаконним і
скасувати наказ № 206-О від 26.08.2014 р. про
звільнення та поновити ОСОБА_1 на
посаді доцента кафедри експертизи
товарів та послуг Одеського
національного економічного
університету.

При цьому позивач посилається на те, що
до звільнення працювала на посаді
доцента кафедри експертизи товарів та
послуг Одеського національного
економічного університету (ОНЕУ) за
строковим трудовим договором, який
неодноразово переукладався з нею, а
тому згідно з ч. 2 ст. 39 1 КЗпП України він
вважається таким, що укладений на
невизначений строк. У зв'язку з цим
вважає незаконним наказ № 206-О від
26.08.2014 р. про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку
із закінченням строку дії трудового
контракту.

У судовому засіданні представник
позивача по довіреності ОСОБА_2,
позовні вимоги підтримала та просила
суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача по
довіреності Шерстеньова Н.В. у судовому
засіданні заперечувала проти
задоволення вимог ОСОБА_1

При цьому представник відповідача
послалась на те, що строкові трудові
договори з позивачкою не
переукладались, а укладались окремі
строкові трудові договори, по
завершенні строку яких ОНЕУ видавав
накази про звільнення ОСОБА_1 Тому
відповідач вважає, що строковий
трудовий договір з ОСОБА_1 припинився у
зв'язку із закінченням строку дії
трудового договору. Окрім того,
представник відповідача в додатку до
заперечення зазначила, що згідно з
положеннями Постанови Кабінету
Міністрів України №1134 від 17.08.2002р. та в
умовах щорічного скорочення
чисельності студентів ОНЕУ з
науково-педагогічними працівниками
обов'язково укладаються строкові
трудові договори, або їх особлива форма
- контракти.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши представників сторін,
надавши оцінку наявним в матеріалах
справи доказам, вважає позов
обґрунтованим, доведеним і таким, що
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Наказом №99-0 від 01.09.2006 р. ОСОБА_1
зарахована на посаду доцента кафедри
екології, розміщення продуктивних сил
та технології за строковим трудовим
договором до 31.08.2007 р. Наказом №7-0 від
02.01.2007 р. переведена на посаду доцента
кафедри експертизи товарів та послуг
зі збереженням строку дії та умов
трудового договору. Наказом №119-0 від
30.08.2007 р. зарахована на посаду доцента
кафедри експертизи товарів та послуг
за строковим трудовим договором до
31.08.2008 р. Наказом №138-0 від 29.08.2008р.
зарахована на посаду доцента кафедри
експертизи товарів та послуг в зв'язку
з обранням за конкурсом по 31.08.2013 р.
Наказом №196-0 від 21.08.2013р. зарахована на
посаду доцента кафедри експертизи
товарів та послуг на 0,25 ставки за
строковим трудовим договором по 31.01.2014
р. Наказом №197-0 від 21.08.2013р. зарахована
на посаду доцента кафедри експертизи
товарів та послуг на 0,75 ставки за
строковим трудовим договором по 31.08.2014
р. Наказом №20-0 від 29.01.2014р. продовжений
строк роботи на посаді доцента кафедри
експертизи товарів та послуг, як
працюючій на 0,25 ставки за строковим
трудовим договором по 31.08.2014 р. Вказані
обставини визнаються і не
заперечуються сторонами.

Згідно з записів трудової книжки
ОСОБА_1, з нею неодноразово укладалися
строкові трудові договори, по
закінченню терміну дії яких ОНЕУ
видавався наказ про звільнення ОСОБА_1
із займаної посади.

Згідно ч. 2 ст. 23 КЗпП України строковий
трудовий договір укладається у
випадах, коли трудові відносини не
можуть бути встановлені на
невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами. Згідно ч. 3 ст. 54
Закону України «Про освіту»
передбачено укладення контракт з
науково-педагогічними працівниками,
контракт належить до строкових
трудових договорів. Згідно ст. 39-1 КЗпП
України якщо після закінчення строку
трудового договору (пункти 2 і 3 статті
23) трудові відносини фактично тривають
і жодна із сторін не вимагає їх
припинення, дія цього договору
вважається продовженою на
невизначений строк. Трудові договори,
що були переукладені один чи декілька
разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Строковий трудовий договір з
педагогічним працівником може бути
укладений тільки за згодою працівника,
якщо відсутні зазначені в ч. 2 ст. 23 КЗпП
України умови. Такий висновок можна
зробити виходячи з аналізу положень ч. 2
ст. 54 Закону України «Про освіту»,
відповідно до якої науково-педагогічні
працівники приймаються на роботу
шляхом укладення трудового договору.
Окрім того, пункт 10 «Положення про
обрання та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього і
четвертого рівнів акредитації», що
затверджено наказом Міністерства
освіти і науки України 24.12.2002 р. №744
передбачає, що відповідно до чинного
законодавства при прийнятті на роботу
науково-педагогічних працівників може
укладатися безстроковий, строковий
трудовий договір, зокрема й контракт.

Також, в пункті 5 Постанови Кабінету
Міністрів України №1134 від 17.08.2002р., на
яку посилається відповідач, зазначено,
що власникам вищих навчальних закладів
ІІІ і ІV рівня акредитації
рекомендовано під час встановлення
штатної чисельності
науково-педагогічних працівників
застосовувати нормативи, затверджені
вказаною постановою КМУ, проте в ній не
міститься вимог щодо обов'язкового
укладення з науково-педагогічними
працівниками тільки строкового
трудового договору.

Обов'язок підтвердження обставин, які
роблять неможливим укладення
трудового договору на невизначений
строк, покладається на роботодавця.
Представник відповідача в судовому
засіданні зазначав, що не має
можливості укласти з позивачкою ОСОБА_1
безстроковий трудовий договір,
оскільки невідомо якою буде
чисельність студентів у навчальному
році.

Однак вказана позиція відповідача
суперечить тому, що наказом №138-0 від
29.08.2008 р. ОСОБА_1 була зарахована на
посаду доцента кафедри експертизи
товарів та послуг по 31.08.2013 р., тобто,
відповідач укладав з позивачкою
строковий трудовий договір строком на
п'ять років. Окрім того, у разі
укладення безстрокового трудового
договору власник або уповноважений ним
орган може розірвати його у разі змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі у випадку ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників (п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України). Тому суд вважає
необґрунтованими посилання
представника відповідача на
неможливість укладення безстрокового
трудового договору з викладачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України
контракт є особливою формою трудового
договору, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін,
умови матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України. Частиною 3 ст. 54 Закону України
«Про освіту» передбачено укладення
контракту з науково-педагогічними
працівниками. Таким чином, відповідач
не був обмежений в укладенні з
позивачкою контракту, що є особливою
формою трудового договору, однак при
цьому контракт передбачає чітке
врегулювання взаємних прав та
обов'язків сторін. Факт укладення між
відповідачем та позивачкою строкового
трудового договору терміном на 5 років
спростовує твердження відповідача про
неможливість укладення безстрокового
трудового договору. При цьому маючи
можливість відповідно до норм чинного
законодавства укласти з позивачкою як
безстроковий трудовий договір, так і
контракт, який гарантує захист прав
працівника, відповідач систематично
укладав з позивачкою строкові трудові
договори протягом восьми років (з
вересня 2006 р.), що на думку суду свідчить
про зловживання роботодавцем своїми
правами при прийнятті на роботу
викладача. При цьому факт
неодноразового переукладення трудових
договорів між відповідачем та
позивачкою відповідно до норми ч. 2 ст.
39-1 КЗпП України свідчить про те, що
трудові відносини між сторонами мають
усталений характер, а укладений
трудовий договір набув статусу
безстрокового.

Окрім того суд приймає до уваги, що в
пункті 5.3.7 Галузевої угоди між
Міністерством освіти і науки, молоді та
спорту України і ЦК Профспілки
працівників освіти і науки України на
2011- 2015 роки, яка є обов'язковою для ОНЕУ,
передбачено, що Міністерство освіти і
науки, молоді та спорту України
рекомендує органам управління освітою,
керівникам закладів та установ освіти
і науки обмежити укладення строкових
договорів з працівниками. Також згідно
з п. 5.3.9 вказаної Галузевої угоди
трудові договори, що були переукладені
один чи декілька разів, за винятком
випадків, передбачених частиною другою
статті 23 Кодексу законів про працю
України, вважати такими, що укладені на
невизначений строк.

Згідно до п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9
«Про практику розгляду судами трудових
спорів, при розгляді справ про
поновлення на роботі судам необхідно
з'ясувати, з яких підстав проведено
звільнення працівника згідно з наказом
(розпорядженням) і перевіряти їх
відповідність законові.

У якості підстави для звільнення, а
саме, припинення трудових
правовідносин, є наказ уповноваженого
органу. За своєю правовою природою
наказ є зовнішньою формою
волевиявлення власника, та відноситься
до правоприпиняючих юридичних фактів.
Тому, для поновлення на роботі,
необхідною умовою є визнання
незаконним та скасування наказу про
звільнення позивачки.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Матеріалами справи підтверджується
факт неодноразового укладення
строкового трудового договору між
відповідачем та позивачкою. Суд вважає,
що переукладенням строкового
трудового договору є його неодноразове
(багаторазове) укладення, при цьому
проміжок часу між датою звільнення
працівника і датою прийняття на роботу
за новим строковим договором не має
суттєвого значення.

Також згідно з ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України
трудові договори, що були переукладені
один чи декілька разів, за винятком
випадків, передбачених частиною 2
статті 23 КЗпП України, вважаються
такими, що укладені на невизначений
строк. Строкові трудові договори, що
укладались ОНЕУ з ОСОБА_1 не підпадають
під дію обмежень щодо перетворення в
безстроковий трудовий договір, тому
трудовий договір, що був укладений між
ОНЕУ та ОСОБА_1 слід вважати такими, що
укладений на невизначений строк. У
зв'язку з цим звільнення ОСОБА_1, у
зв'язку із закінченням строку
трудового договору є незаконним.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 23, 39-1 КЗпП України, ст. 54 Закону
України «Про освіту», п. 10 «Положення
про обрання та прийняття на роботу
науково-педагогічних працівників
вищих навчальних закладів третього і
четвертого рівнів акредитації»,
затвердженого наказом Міністерства
освіти і науки України 24.12.2002 р. №744,
ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 206-О від 26.08.2014 року про звільнення
ОСОБА_1.

Поновити ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) на посаді
доцента кафедри експертизи товарів та
послуг Одеського національного
економічного університету.

Стягнути з Одеського національного
економічного університету (код 02071079) на
користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) витрати по
сплаті судового збору в сумі 243,60
гривень.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
виготовлення його вмотивованої
частини.

Суддя: