провадження: 22-ц/796/9294/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Цимбал
І.К.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача -
ОСОБА_4

представника відповідача
-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє
на підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6 на рішення Дарницького
районного суду м.Києва від 10 червня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про визнання правочину
недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6
про визнання укладеного 19 червня 2013
року договору позики недійсним,
посилаючись на положення ст.231 ЦК
України. В обґрунтування позову
зазначив, що договір позики ним був
укладений внаслідок застосування до
нього психологічного тиску зі сторони
ОСОБА_6

Рішенням Дарницького районного
суду м.Києва від 10 червня 2014 року
задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 та
визнано недійсним договір позики від 19
червня 2013 року укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_3 судові витрати в сумі 114 грн.70
коп.

Не погоджуючись з зазначеним
рішенням, ОСОБА_5, який діє на підставі
довіреності в інтересах ОСОБА_6 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. В обґрунтування
апеляційної скарги посилається на
неповне з»ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм процесуального і
матеріального права.

В судовому засіданні
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник
ОСОБА_4 проти доводів апеляційної
скарги заперечував і просив рішення
суду як законне і обґрунтоване
залишити без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 19 червня 2013 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 укладений та
нотаріально посвідчений договір
позики, згідно з умовами якого
відповідач надав позивачу у боргу
грошові кошти в сумі 1532234 грн.24 коп., що
еквівалентно 187816 доларів США із
визначенням строку повернення один
тиждень.

Суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення про задоволення позову та
визнання договору позики недійсним,
виходив із того, що оспорюваний
правочин був укладений 19 червня 2014 року
внаслідок психологічного тиску
відповідача,

Такий висновок відповідає обставинам
справи та доводами апеляційної скарги,
які фактично зводяться до переоцінки
доказів, не спростовуються.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1046 ЦК України
договір позики є укладеним з моменту
передачі грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.231 ЦК України
правочин, вчинений особою проти її
справжньої волі внаслідок
застосування до неї фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони
або з боку іншої особи, визнається
судом недійсним, тобто він є
оспорюваним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною (
сторонами) вимог, що встановлені
частинами першою-третьою, п»ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та
ОСОБА_6, а також частково в присутності
громадян ОСОБА_7, ОСОБА_8, допитаних
судом першої інстанції в якості
свідків, а також інших осіб, мала місце
розмова, з якої вбачається, що з боку
відповідача до позивача було
застосовано психологічне насильство,
що виразилось у звинуваченні
відповідачем ОСОБА_3 в привласненні
грошових коштів, під час фактичного
виконання ним трудових обов»язків, у
погрозі позивачу фізичною розправою,
переслідуванням з боку колекторських
установ та правоохоронними органами, а
також інших осіб з метою фізичної
розправи, тиску на позивача через
наміри відповідача залучити матір,
брата позивача та майна останнього, з
метою вирішення конфліктної ситуації,
яка склалась між сторонами, а в
подальшому як альтернативу
зазначеному було запропоновано
укласти договір позики.

Зазначені обставини підтверджуються
аудіо-записом розмов ОСОБА_3 з ОСОБА_6 та
іншими особами, що був безпосередньо
досліджений судом першої інстанції
шляхом прослуховування в судовому
засіданні., а також транскрибацією
аудіо запису цієї розмови ( а.с.61-81).

На підтвердження дійсності
аудіозапису, позивачем надано висновок
спеціаліста Київської незалежної
судово-експертної установи № 0692 від 29
листопада 2013 року, згідно з яким
досліджуваний звукозапис, що міститься
у наданому для дослідження файлі на
ім.»я « 23110 m4a» не містить ознак
втручання в цілісність і неперервність
запису, зокрема, шляхом монтажу.
Досліджуваний звукозапис, що міститься
у наданому для дослідження файлі на
ім.»я « 23110 m4a», ймовірно, був
зафіксований 19.06.2013 року в проміжок
часу між 11.31.10 та 12.28.36 ( а.с.46-48).

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- та
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно з ч.2 ст.65 ЦПК України речовими
доказами є магнітні, електронні та інші
носії інформації, що містять
аудіовізуальну інформацію про
обставини, що мають значення для
справи.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийняв до розгляду належні
та допустимі докази надані позивачем,
зокрема, аудіозапис, висновок експерта,
покази свідка, які не спростовані
іншими доказами у справі. Відповідач та
його представник клопотання про
призначення експертизи не заявляли.

Крім того, в суді першої інстанції
відповідач ОСОБА_6, а в апеляційному
суді представник ОСОБА_6- ОСОБА_5 не
заперечували той факт, що розмова, яка
відбулась між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, в
присутності свідків, та яка
зафіксована на відповідному
аудіозапису, мала місце, Лише
стверджували, що така розмова
відбулась раніше, ніж 19 червня 2013 року (
день укладення договору позики).

Але з транскрибації аудіозапису, що
відповідає самому запису, вбачається,
що саме ОСОБА_6 запропонував укласти
договір позики, домовився про прийом
та посвідчення угоди у приватного
нотаріуса, узгодив необхідний для
такого посвідчення пакет документів з
обох сторін, вказав на те, що необхідна
присутність дружини для надання згоди
при укладення такого договору.

Договір позики був укладений саме в цей
день, згоду на укладення договору
надала дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_9 Договір
був посвідчений нотаріально.

Отже, твердження представника
відповідача про допущені судом першої
інстанції порушення норм
процесуального права є
необґрунтованими та надуманими.

Надана представником відповідача в
судовому засіданні постанова слідчих
органів Дарницького РУ ГУ МВС України в
м.Києві про закриття кримінального
провадження за заявою ОСОБА_3, за
відсутності складу кримінального
правопорушення, як доказ на
спростоування доводів ОСОБА_3,
відсутності протизаконності дій
відповідача щодо укладення договору
позики від 19 червня 2013 року не
спростовує висновків суду щодо
укладення договору позики під впливом
психічного насильства.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у
п.21 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 6 листопада
2009 року № 9, при вирішенні спорів про
визнання недійсним правочину, вчиненим
особою під впливом насильства ( ст.231 ЦК
України), судам необхідно враховувати,
що насильство має виражатися в
незаконних, однак не обов»язково
злочинних діях. Насильницькі дії
можуть вчинятися як стороною правочину
так і іншою особою. Факт насильства не
обов»язково має бути встановлений
вироком суду, постановленим у
кримінальній справі.

Отже, сам по собі факт закриття
кримінального провадження не свідчить
про відсутність з боку відповідача
психічного впливу на позивача з метою
спонукання до укладення договору
позики.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі, фактично зводяться до незгоди
з висновком районного суду щодо їх
оцінки.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції, встановивши обставини у
справі, дослідивши зібрані у справі
докази та давши їм належну оцінку,
дійшов обґрунтованого висновку про те,
що оспорюваний правочин було вчинено
під впливом погроз, із застосуванням
психічного впливу, а тому на підставі
ст.231 ЦК України визнав його недійсним.

Виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, суд першої інстанції
ухвалив законне і обґрунтоване
рішення, підстав для скасування якого
апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313, 314,
316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє на
підставі довіреності в інтересах
ОСОБА_6 -відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 10 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: