Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання - Демчук
Ю.Ю.,

з участю представників сторін ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» на рішення Рівненського
міського суду від 20 березня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»,
ОСОБА_5 про визнання договору поруки
припиненим,

В С Т А Н
О В И Л А:

Рішенням Рівненського міського суду
від 20 березня 2014 року позов задоволено:
визнано припиненим договір поруки №
192-0703, укладений між ОСОБА_4, ВАТ
„Кредобанк", ОСОБА_5 26 липня 2007 року з
метою забезпечення виконання ОСОБА_5
зобов'язання перед ВАТ „Кредобанк" за
кредитним договором № 192-07 від 26 липня
2007 року.

У поданій на вказане рішення суду
апеляційній скарзі представник
публічного акціонерного товариства
«Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»)
покликався на його незаконність через
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Вказував, що в рішенні суду зазначено,
що зобов'язання позивача збільшились в
декілька разів порівняно з тими, за які
він поручився, підписавши договір
поруки, однак матеріали справи не
містять жодних розрахунків щодо обсягу
грошових зобов'язань поручителя.

Стверджував, що суд першої інстанції не
з'ясував, чи була укладена між банком
та ОСОБА_5 додаткова угода до
кредитного договору.

Доводив, що відповідно до п. 1.1 та 4.7
договору поруки обсяг зобов'язань
поручителя не змінюється незалежно
від факту внесення чи невнесення змін
до кредитного договору, якщо такі зміни
бели внесені без його згоди.

Вважав, що відповідно до п.4.6 договору
поруки та 2.1 кредитного договору
трирічний строк для припинення
договору поруки слід обчислювати з 25
липня 2022 року.

Покликався на помилкове застосування
судом до даних правовідносин норми ст.
559 ЦК України.

Просив рішення Рівненського міського
суду від 20 березня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову за
безпідставністю.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_4 зазначив, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а тому просив залишити його без
змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Представник ПАТ «Кредобанк» ОСОБА_1 в
судовому засіданні доводи апеляційної
скарги підтримав та просив її
задовольнити.

________________________________________________________________________
__________________________

Справа №569/20768/13-ц
Головуючий в суді І
інст. - Сидорук Є.І.

Провадження № 22-ц /787/2390/2014р.
Суддя-доповідач -
Боймиструк С.В.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат
ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу
відхилити, а рішення місцевого суду
залишити без змін.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_3 не
підтримав апеляційну скаргу.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов та визнаючи
договір поруки припиненим, суд першої
інстанції виходив з того, що оскільки
термін виконання основного
зобов'язання за кредитним договором
настав у травні 2008 року, то договір
поруки припинився у 2012 року, по спливу
3-х років від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Такий висновок місцевого суду не
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 26
липня 2007 року ОСОБА_5 було укладено
кредитний договір № 192-07, відповідно до
якого ВАТ "Кредобанк", правонаступником
якого є публічне акціонерне товариство
"Кредобанк", надало йому кредит у сумі
890000 євро на строк до 25 липня 2022 року.

Того ж дня, на забезпечення виконання
умов кредитного договору, між ВАТ
"Кредобанк", ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки № 192-07/3, за яким
ОСОБА_4 поручився перед ВАТ "Кредобанк"
за виконання позичальником зобов'язань
у повному обсязі (повернення кредиту,
сплати відсотків та комісій за
користування кредитом, штрафних
санкцій) за зазначеним кредитним
договором № 192-07.

16 травня 2008 року ВАТ "Кредобанк"
надіслало ОСОБА_5 повідомлення про
зміну процентної ставки та
необхідність у відповідності з п. 3.8.
кредитного договору, з'явитися
протягом 10 днів до банку для укладення
додаткового договору.

У випадку невиконання ОСОБА_5
вищезазначеного положення та/або його
незгоди, як позичальника, з пропозицією
банку на зміну розміру процентної
ставки, він був зобов'язаний протягом 10
днів з часу надіслання банком цього
повідомлення повністю повернути суму
кредиту та проценти, комісії за
користування кредитом на день
повернення (а.с. 32).

Однак, після направлення ОСОБА_5
повідомлення № 17-720-1/08 від 16 травня 2008
року про зміну процентної ставки за
кредитом з 12 до 12,5 процентів річних,
банк фактично її не змінив, оскільки
відповідно до п.8.1 кредитного договору
відповідний додатковий договір з цього
приводу з позичальником не уклав, а
тому відповідно до умов кредитного
договору позичальнику і надалі
нараховував 12 процентів річних за
користування кредитом, які позичальник
разом з іншими платежами сплачував до
липня 2011 року, що вбачається з
розрахунку заборгованості за
кредитним договором № 192-07 від 26 липня
2007 року.

За таких обставин, не має підстав
вважати, що обсяг відповідальності
поручителя збільшився.

Відповідно до ч.1 та ч. 4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності та після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки.

Згідно роз'яснень, даних в п.24 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Отже, зважаючи на те, що банк у 2008 році
відмовився від підвищення відсоткової
ставки за кредитним договором в
односторонньому порядку і погашення
кредиту позичальником здійснювалось
за старим графіком та незміненою
відсотковою ставкою, одностороннє
направлення банком позичальнику
ОСОБА_5 повідомлення про зміну
процентної ставки № 17-720-1/08 від 16 травня
2008 року не може бути вимогою про
дострокове повернення кредитних
коштів за договором № 192-07 від 26.07.2007
року, оскільки на час його направлення
позичальнику і аж до липня 2011 року у ПАТ
"Кредобанк" не виникало права на
дострокове повернення заборгованості
у зв'язку з дотриманням ОСОБА_5 раніше
погодженого графіку погашення кредиту.

За таких обставин, відповідно до п.4.9 та
п. 2.9 кредитного договору у банку
виникло право на дострокове повернення
кредиту лише у липні 2011 року. коли
позичальник допустив порушення
кредитного зобов'язання.

Згідно п. 4.6 договору поруки, він
припиняється за спливом трьохрічного
терміну від дня настання строку
виконання основного зобов'язання за
кредитним договором. (а.с. 7).

Тобто, станом на час звернення ОСОБА_4 14
листопада 2013 року до суду з позовом про
визнання договору поруки припиненим,
трьохрічний строк від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання не минув (липень 2011року -
липень 2014 року), що є підставою для
відмови йому у задоволенні позову.

Посилання представника позивача
адвоката ОСОБА_2 на встановлення
касаційною інстанцією того, що
пропозиції банку від 16 травня 2008 року
слід вважати вимогою про дострокове
виконання основного зобов'язання, не
заслуговує на увагу, оскільки це
суперечить ч.1 ст.335 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

При поданні апеляційної скарги банком
сплачено судовий збір в розмірі, який
підлягає до стягнення з ОСОБА_4.(а.с. 54).

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що вимоги
позивача про визнання договору поруки
припиненим є безпідставними та
задоволенню не підлягають, а тому
рішення суду першої інстанції слід
скасувати ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, 309, 313, 316, 324,325 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства „Кредобанк"
задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
20 березня 2014 року скасувати.

ОСОБА_4 в позові до Публічного
акціонерного товариства „Кредобанк",
ОСОБА_5 про визнання договору поруки
припиненим - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
публічного акціонерного товариства
"Кредобанк" 121 грн. 80 коп. сплаченого
судового збору за подачу апеляційної
скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді: