Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі : головуючого - судді
Черновського Г.В.,

при секретарі -
Шнейдеріс А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області - про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, усунення перешкод в
користуванні власністю, зняття з
реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська надійшла
вищезазначена позовна заява (а. с. 3-4), в
обґрунтування якої позивачі
посилались на те, що на праві приватної
власності володіють та користується
квартирою АДРЕСА_1. Проте у реалізації
прав власників даною нерухомістю
позивачам заважає наявність
реєстрації ОСОБА_3 в зазначеній
квартирі, яка є племінницею ОСОБА_1,
проте у вказаній квартирі не проживала
жодного дня, місце перебування її не
відомо, речей відповідачки в кварті
немає. Тому позивачі просили суд
визнати відповідачку такою, що
втратила право користування вказаною
квартирою та усунути перешкоди у
користуванні даною власністю шляхом
зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку
за цією адресою.

Позивачі у судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки у
судове засідання суду не повідомили.
Від позивача ОСОБА_2 та від
представника позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5
надійшли клопотання про розгляд даної
цивільної справи без їхньої участі, в
клопотаннях вказали, що позовні вимоги
підтримують у повному обсязі та
просили суд їх задовольнити (а. с. 31, 33).

Відповідач у судове засідання не
з'явилась про час, дату та місце
розгляду справи була повідомлена за
адресою реєстрації, тому суд вважає за
можливе розглянути справу в заочному
порядку.

Представник третьої особи - Головного
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, для участь в розгляді даної
цивільної справи не з'явився, про час,
дату та місце слухання справи був
повідомлений належним чином, надіслав
заяву про розгляд даної цивільної
справи без його участі, при вирішенні
даного спору поклався на розсуд суду (а.
с. 29).

Дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до висновку щодо
неможливості задоволення позовних
вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачі на праві
спільної часткової власності на
підставі свідоцтва про право на житло
від 16 січня 1995 року, виданого
виконкомом міської ради народних
депутатів м. Дніпропетровська (а. с. 6) та
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 24 грудня 2013 року, виданого
державним нотаріусом Першої
дніпропетровської державної
нотаріальної контори (а. с. 9), є
власниками квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до копії довідки про склад
сім'ї № 140932 від 17 червня 2014 року за
адресою квартири АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
(а. с. 14).

Згідно з актом складеним мешканцями
будинку АДРЕСА_1, підписи яких були
завірені КП «ЖЕП № 2»
Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_3
не мешкає в квартирі № 145 даного
будинку з лютого 2012 року (а. с. 15).

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено,
що обов'язок із доказування
покладається також на осіб, яким надано
право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб, або державні чи
суспільні інтереси. Тобто,
процесуальними нормами встановлено як
право на участь у доказуванні, так і
обов'язок із доказування обставин при
невизнані них сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, що
випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Цивільного кодексу України, Житлового
кодексу України.

Згідно з ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається майном на власний
розсуд. Власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до статті 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно частини 1 статті 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Відповідно до статті 72 ЖК України
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, відповідач відсутня за
адресою: АДРЕСА_1 понад строки
встановлені частиною 1 статті 71 ЖК
України.

У зв'язку з чим, відповідач відповідно
до статті 72 ЖК України може бути
визнана такою, що втратила право
користування даним житловим
приміщенням.

Так, згідно частини 1 статті 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі остаточного рішення
суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

У відповідності до частини 3 статті 10
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

За таких обставин, суд вважає
позовні вимоги про визнання
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
доведеними, обґрунтованими та такими,
що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 212,
213, 215, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов - задовольнити.

Усунути ОСОБА_1, ОСОБА_2 перешкоди
в користуванні та розпорядженні
квартирою АДРЕСА_1 з боку ОСОБА_3 шляхом
зобов'язання Головного управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області зняти
ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за
адресою: АДРЕСА_1.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії. В разі
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення заочне рішення
може бути оскаржене в загальному
порядку, вттановленому ЦПК України, а
саме: рішення суду може бути оскаржено
до апеляційного суду
Дніпропетровської області протягом 10
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська.

Головуючий-суддя Г.В.Черновськой