Справа №489/6579/14-ц 25.11.2014 25.11.2014 25.11.2014
Провадження №22-ц/784/3161/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1-й інстанції Тихонова
Доповідач у апеляційній
інстанції Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Харитоновій І.В.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 21жовтня 2014
року

за
позовом

ОСОБА_2 до державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»
( далі - ДП НВКГ «Зоря»-Машпроект») про
визнання незаконним наказу,
скасування рішення комісії по трудових
спорах,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в
суд з позовом до державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс газотурбобудування
«Зоря»-«Машпроект» про визнання
незаконним наказу, скасування рішення
комісії по трудових спорах.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що перебуває з відповідачем у
трудових відносинах.

12 серпня 2014 року начальником відділу
імпортної логістики ДП НВКГ «Зоря» -
«Машпроект» ( далі - Підприємство)
видано наказ №3-06/2-ОС «Про виконавчу
дисципліну», згідно якого позивачу
зменшено розмір премії за липень
місяць на 50%.

Вважаючи даний наказ таким, що
суперечить чинному законодавству, він
14 серпня 2014 року подав скаргу до
комісії з трудових спорів
Підприємства з вимогою про його
скасування.

Рішенням комісії по трудових спорах
від 22 серпня 2014 року, з яким його
ознайомлено цього ж дня, у задоволенні
заяви відмовлено, в зв'язку з
відсутністю предмету розгляду
трудового спору, оскільки п.3 наказу
начальника відділу імпортної
логістики №05-06/2-0С від 18 серпня 2014 року
наказ №3-06/2-ОС «Про виконавчу
дисципліну» втратив чинність.

Посилаючись на те, що засідання
комісії по трудових спорах було
проведено без його участі, КТС не
досліджено чи було порушено норми
трудового законодавства, порушення
Підприємством локального
нормативно-правового акту, просив
скасувати рішення комісії по трудових
спорах від 22 серпня 2014 року та
розглянути спір по суті; визнати
незаконним наказ №3-06/2-ОС «Про
виконавчу дисципліну»; визнати
незаконними дії начальника відділу
імпортної логістики щодо складання
акту про запізнення без зазначення
дати запізнення та дати складання акту;
вилучити акт про запізнення та визнати
його таким, що складений з порушенням
чинного законодавства.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на необґрунтованість
рішення суду, неправильне застосування
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, вказуючи на
обґрунтованість рішення суду, просив
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, представника
відповідача, перевіривши наведені в
скарзі доводи та дослідивши матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню із наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з
07 лютого 2012 року ОСОБА_2 перебуває у
трудових відносинах з державним
підприємством «Науково-виробничий
комплекс газотурбобудування
«Зоря»-«Машпроект», обіймаючи посаду
економіста з митних операцій відділу
імпортної логістики.

12 серпня 2014 року начальником відділу
імпортної логістики ДП НВКГ «Зоря» -
«Машпроект» ( далі - Підприємство)
видано наказ №3-06/2-ОС «Про виконавчу
дисципліну», згідно якого позивачу
зменшено розмір премії за липень
місяць на 50%, в зв'язку з порушенням
Правил внутрішнього трудового
розпорядку, а саме: запізнення на
роботу.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач посилаючись на те, що
наказ від 12 серпня 2014 року прийнято в
порушення вимог ст.147,149 КЗпП України,
оскільки від нього не було відібрано
пояснень щодо фактів викладених в
ньому щодо порушень трудової
дисципліни, просив визнати наказ, яким
йому зменшено премію незаконним.

Суд першої інстанції, розглядаючи
дані вимоги по суті вірно зазначив про
те, що позбавлення працівника виплат
заохочувального характеру, яким в
даному випадку є премія, не відноситься
до дисциплінарних стягнень,
передбачених ст.147 КЗпП України.

При цьому, відмовляючи у
задоволенні вказаних вимог, виходив з
їх безпідставності, так як, спірний
наказ видано особою, яка мала на це
повноваження. Крім того, вказаний наказ
скасовано іншим наказом керівника
відділу імпортної логістики, тому
права позивача жодним чином не
порушуються.

Між тим, з такими висновками суду
погодитися не можна.

Відповідно до п. 8 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 24
грудня 1999 року № 13 "Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці" при вирішенні спорів про
виплату премій, винагороди за
підсумками роботи за рік чи за вислугу
років, надбавок і доплат необхідно
виходити з нормативно-правових актів,
якими визначено умови та розмір цих
виплат. Працівники, на яких поширюються
зазначені нормативно-правові акти,
можуть бути позбавлені таких виплат
(або розмір останніх може бути
зменшено) лише у випадках і за умов,
передбачених цими актами.

Наказом виконуючого обов'язки
генерального директора підприємства
№234-01-П від 31 жовтня 2013 року, з
послідуючими змінами, затверджено
Положення про преміювання за основні
результати виробничо-господарської
діяльності, яким визначено як порядок
нарахування премії працівникам за
виконання виробничих завдань та
функцій, так і випадки її не
нарахування.

Як вбачається із змісту даного
Положення, рішення про преміювання чи
позбавлення працівника премії, у
зв'язку з допущеними виробничими
упущеннями, в тому числі і за
порушення трудової дисципліни,
приймає керівник підприємства.

Пунктом 4.10 цього Положення та
додатком 3 до нього, який наказом
генерального директора підприємства
№341-01-П від 28 липня 2014 року викладено в
новій редакції, передбачено випадки не
нарахування премії працівникам за
допущені ними порушення.

Згідно з пунктом 3 цього додатку на
керівника структурного підрозділу
покладено лише обов'язок по підготовці
наказу по підприємству про позбавлення
премії своїх працівників на підставі
подання заступника генерального
директора, директорів по направленням
діяльності про виявлені порушення та
погодження його з профспілковим
комітетом.

Отже, враховуючи вищевикладене,
начальник відділу імпортної логістики
прийняв рішення про зменшення премії
позивачеві поза межами своїх
повноважень.

У суді апеляційної інстанції
представник відповідача підтвердила,
що видання наказів про преміювання чи
позбавлення премії входить до
повноважень керівника підприємства, а
оскільки начальник відділу імпортної
логістики не мав права на прийняття
такого наказу, то в послідуючому його
було скасовано.

Як вбачається із змісту
оскаржуваного наказу, позивачем було
допущено порушення трудової
дисципліни, а саме - запізнення на
роботу, але, і в цьому разі, таке
порушення повинно бути зафіксовано -
приписами, службовими записками,
актами перевірок, довідками.

У силу ст. 10 ЦПК України саме на
роботодавцеві лежить обов'язок надати
докази фактів винного вчинення
працівником порушень трудової
дисципліни.

Між тим, належними доказами, які
підтверджували вказані обставини,
матеріалами справи не містять. Більш
того, в самому наказі відсутні
посилання на конкретні факти та
обставини вчинення порушень саме
позивачем.

Приймаючи до уваги те, що наказ №
№3-06/2-ОС «Про виконавчу дисципліну» від
12 серпня 2014 року прийнято особою, яка не
мала повноважень на вчинення таких
дій, Положенням про преміювання
передбачено випадки не нарахування
премії працівникові взагалі, але не її
зменшення, роботодавцем не доведено
факту порушення позивачем трудової
дисципліни, висновок суду про
правомірність оспорюваного наказу є
невірним.

За такого, рішення суду в цій частині в
силу п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає
скасуванню з ухваленням нового яким
наказ начальника відділу імпортної
логістики державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»
№3-06/2-ОС «Про виконавчу дисципліну»
від 12 серпня 2014 року про зменшення
розміру премії щодо ОСОБА_2 визнати
незаконним.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів, а відповідно до ст.ст. 221, 223,
225 КЗпП з питання трудових спорів
звертатися як до суду, так і до Комісії
по трудовим спорам.

Для вирішення індивідуальних
трудових спорів, які виникають на
даному підприємстві між працівниками
та власником або уповноваженим ним
органом, створено комісію по трудовим
спорам, діяльність якої регламентована
відповідним Положенням.

Як вище зазначалося, позивач, не
погодившись з наказом про зменшення
премії, 14 серпня 2014 року оскаржив його
до комісії по трудових спорах.

Рішенням цієї комісії від 22 серпня 2014
року у задоволенні його скарги
відмовлено, в зв'язку з відсутністю
предмету розгляду трудового спору,
оскільки п.3 наказу начальника відділу
імпортної логістики №05-06/2-0С від 18
серпня 2014 року наказ №3-06/2-ОС «Про
виконавчу дисципліну» втратив
чинність.

Вважаючи, що рішення КТС прийнято з
порушенням чинного законодавства,
позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо
скасування рішення комісії по трудовим
спорам, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем пропущений 10-денний
строк на оскарження вказаного рішення
КТС до суду, про поновлення строку
позивач не просив, доказів поважності
пропуску строку не надав.

Але, з цим висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

За правилами, передбаченими ст. ст. 147 -
150, 221, 224, 228, 231 КЗпП України, трудові
спори розглядаються як комісіями по
трудових спорах, так і судом. Комісія по
трудових спорах є обов'язковим
первинним органом по розгляду трудових
спорів, що виникають в установах, за
винятком спорів, зазначених у ст. ст. 222,
223 цього Кодексу. У разі незгоди з
рішенням комісії по трудових спорах
працівник може оскаржити її рішення до
суду. У районних судах розглядаються
трудові спори за заявами працівника,
коли він не згоден з рішенням комісії
по трудових спорах установи.

Відповідно до ст. 228, 241-1 Кодексу
законів про працю України та
роз'яснень, які містяться в п. 4, 5
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.1992 року «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», у разі незгоди з рішенням
комісії по трудових спорах працівник
чи власник або уповноважений ним орган
можуть оскаржити її рішення до суду в
десятиденний строк з дня вручення їм
виписки з протоколу засідання комісії
чи його копії. Пропуск вказаного строку
не є підставою відмови у прийнятті
заяви. Визнавши причини пропуску
поважними, суд може поновити цей строк
і розглянути спір по суті. В разі коли
пропущений строк не буде поновлено,
заява не розглядається, і залишається в
силі рішення комісії по трудових
спорах.

Встановлені статтями 228, 223 КЗпП
України строки звернення до суду
застосовуються незалежно від заяви
сторін. У кожному випадку суд
зобов'язаний перевірити і обговорити
причини пропуску цих строків, а також
навести у рішенні мотиви, чому він
поновлює або вважає неможливим
поновити порушений строк.

Розглядаючи трудові спори після їх
попереднього розгляду в КТС, суд
з'ясовує і обговорює додержання і
причини пропуску як для десятиденного
строку звернення до суду за вирішенням
трудового спору, так і тримісячного
строку звернення до КТС (ст.225 КЗпП),
якщо останньою він не був поновлений.

Якщо місячний чи тримісячний строк
пропущено без поважних причин, у позові
може бути відмовлено з цих підстав.
Коли пропущений десятиденний строк не
буде поновлено, заява відповідно до
ст.72 ЦПК України і ст.228 КЗпП України
залишається без розгляду.

Оскільки при пропуску місячного і
тримісячного строку у позові може бути
відмовлено за безпідставністю вимог,
суд з'ясовує не лише причини пропуску
строку, а й всі обставини справи права і
обов'язки сторін. При пропуску
передбаченого ст.225 КЗпП України
десятиденного строку без поважних
причин необхідності у з'ясуванні інших
обставин справи немає.

Незалежно від того, працівником,
власником або уповноваженим ним
органом чи прокурором порушена справа,
після вирішення спору в КТС, суд
розглядає її в порядку позовного
провадження, як трудовий спір, що
вирішувався в КТС, тобто, як вимогу
працівника до підприємства, установи,
організації.

Згідно приписів ч. 5 ст.241-1 КЗпП
України строки виникнення і припинення
трудових прав та обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями. Коли строки визначаються
днями, то їх обчислюють з дня,
наступного після того дня, з якого
починається строк. Якщо останній день
строку припадає на святковий, вихідний
або не робочий день, то днем закінчення
строку вважається найближчий робочий
день.

Аналогічні положення містять і ст.68,
70 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ч.6 ст. 70
КЗпП України строк не вважається
пропущеним, якщо до його закінчення
заява, скарга, інші документи чи
матеріали або грошові кошти здано на
пошту чи передані іншими відповідними
засобами зв'язку.

Матеріалами справи підтверджено,
що ОСОБА_2 отримав копію рішення КТС 22
серпня 2014 року особисто.

Отже, останнім днем на оскарження
рішення КТС є 01 вересня 2014 року.

Не погодившись з рішенням КТС
позивач направив до суду дану позовну
заяву, яку 29 серпня 2014 року здав на
пошту. Вказані обставини
підтверджуються матеріалами цивільної
справи ( а.с.17-19).

Вищевикладене свідчить про те, що
позивач звернувся до суду в строки
визначені нормами матеріального та
процесуального права.

Однак, суд першої інстанції на
наведене належної уваги не звернув і
посилаючись на те, що позивач
звернувся до суду з позовом лише 22
вересня 2014 року, не перевірив і не
обговорив причини пропущення цього
строку та не з'ясував інші обставини
справи, і безпідставно відмовив у
задоволенні цих вимог з підстав
пропуску строку, та в зв'язку з цим не
розглянув вимоги позивача в цій
частині по суті.

Відповідно до ч. 1 ст.226 ЦПК України
комісія по трудовим спорам зобов'язана
розглянути трудовий спір у
десятиденний строк з дня подання заяви.
Спори повинні розглядатися у
присутності працівника, який подав
заяву, представника власника або
уповноваженого ним органу. Розгляд
спору за відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою.

Отримавши повідомлення про розгляд
скарги КТС 22 серпня 2014 року, ОСОБА_2
звернувся із заявою про відкладення
її розгляду на більш пізніший період, а
саме 29 вересня 2014 року для виклику
безпосередньо особи, яка видала наказ
для надання пояснень щодо складання
акту про запізнення. Заяви про розгляд
справи у його відсутність позивач не
писав. А тому це не позбавляло права КТС
відкласти розгляд даної скарги на
іншу дату, в межах визначеного законом
строку, повідомивши про це працівника.

Відмовляючи у задоволенні скарги,
КТС виходила з того, що відсутній спір,
оскільки наказом начальника відділу
імпортної логістики №05-06/2-0С від
18 серпня 2014 року, оскаржуваний
працівником наказ втратив чинність.

Між тим, виходячи з аналізу положень
ст.226 КЗпП України та Положення КТС ДП
НВКГ»Зоря»-«Машпроект» моментом
виникнення індивідуального трудового
спору є звернення працівника із заявою
до органу з вирішення трудового спору,
тобто до Комісії по трудових спорах.

А тому наказ, яким скасовано
оспорюваний наказ, за вказаних
обставин не має правового значення
для вирішення порушеної справи, так як
його було виданого після звернення
позивача до КТС, без погодження з ним і
його згоди на це.

Отже, КТС повинна була розглянути
скаргу працівника по суті та
визначитися з правомірністю прийняття
12 серпня 2014 року начальником відділу
імпортної логістики ДП НВКГ «Зоря» -
«Машпроект» наказу №3-06/2-ОС «Про
виконавчу дисципліну».

За такого, рішення суду першої
інстанцій в цій частині в силу п.4 ч.1
ст. 309 ЦПК України слід
скасувати, ухваливши нове, яким
скасувати рішення комісії по трудових
спорах ДП НВКГ «Зоря»-«Машпроект» від
22 серпня 2014 року щодо відмови у
задоволенні скарги ОСОБА_2

В іншій частині рішення суду першої
інстанції слід залишити без змін.
Підстав для скасування в цій частині
колегія суддів не вбачає, виходячи з
того, що не є належним способом захисту
судом цивільних прав і інтересів
позивача, в розумінні ст.ст.15,16 ЦК
України, пред'явлення ним позову про
визнання незаконними дій по складанню
акта, вилучення його та визнання таким,
що складений з порушенням чинного
законодавства при вирішенні трудових
спорів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню 243 грн.60 коп.
судового збору.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2014 року
в частині відмови у задоволенні вимог
про скасування рішення комісії по
трудових спорах, визнання незаконним
наказу про зменшення премії скасувати
та в цій частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс газотурбобудування «Зоря» -
«Машпроект» про скасування рішення
комісії по трудових спорах, визнання
незаконним наказу про зменшення премії
- задовольнити.

Рішення комісії по трудових спорах
державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»
від 22 серпня 2014 року щодо відмови у
задоволенні скарги ОСОБА_2 - скасувати.

Наказ начальника відділу
імпортної логістики державного
підприємства «Науково-виробничий
комплекс газотурбобудування
«Зоря»-«Машпроект» №3-06/2-ОС «Про
виконавську дисципліну» від 12 серпня
2014 року про зменшення розміру премії
щодо ОСОБА_2 визнати незаконним.

Стягнути з державного підприємства
«Науково-виробничий комплекс
газотурбобудування «Зоря»-«Машпроект»
на користь ОСОБА_2 243 грн.60 коп. судового
збору.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді :