АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у І інстанції Васалатій К.А.
Доповідач Котула Л.Г.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

При секретарі Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 на
рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 04 вересня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю "Інститут
клітинної терапії" про стягнення
заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року представник ОСОБА_1
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Інститут клітинної
терапії" (далі - Інститут) про стягнення
заборгованості по заробітній платі.

Мотивуючи тим , що 13 грудня 2012 року
позивач уклав з Інститутом контракт
про надання
інформаційно-консультаційних послуг з
питань впровадження системи
менеджменту якості на 3 місяці із
автоматичною пролонгацією .

Зазначав, що з 13.12.2012 року по 16.09.2013
року позивач надавав Інституту послуги
з питань впровадження системи
менеджменту якості: консультації з
зазначених питань усно та у формі
листування. За надані послуги
Інститут зобов'язувався щомісячно
виплачувати позивачу винагороду,
передбачену Контрактом.

Однак , з травня 2013 року відповідач
припинив виплачувати ОСОБА_1 заробітну
плату. Разом з тим, вона продовжувала
працювати у відповідача та надавати
консультаційні послуги відповідно до
умов Контракту.

На численні звернення до відповідача
про виплату заборгованості по
заробітній платі позивач отримав
відповідь про відсутність грошових
коштів.

У зв'язку з чим станом на 21січня 2014
року утворилась заборгованість із
виплати заробітної плати в розмірі 36000
грн. (травень 2013 року - вересень 2013 року),
яку представник позивача просив
стягнути з відповідача на користь
позивача.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 04 вересня 2014 року
позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги,
оскільки судом порушені вимоги
матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника ОСОБА_1 ОСОБА_4, який
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити з підстав викладених у
ній, представника ТОВ "Інститут
клітинної терапії" Дузь Ю.М. , яка
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, як
необґрунтованої, оскільки позивач не
працювала у відповідача, показання
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, перевіривши
матеріали справи та обговоривши
доводи апеляційної скарги і
дослідивши надані сторонами у суді
апеляційної інстанції докази , колегія
суддів дійшла висновку , що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню .

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати
свої здібності до продуктивної і
творчої праці шляхом укладення
трудового договору на одному або
одночасно на декількох підприємствах,
в установах, організаціях, якщо інше не
передбачене законодавством,
колективним договором або угодою
сторін.

Особливою формою трудового договору
є контракт, в якому строк його дії,
права, обов'язки і відповідальність
сторін (в тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Згідно ст. 23 КЗпП України трудовий
договір може бути:

1) безстроковим, що укладається на
невизначений строк;

2) на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін;

3) таким, що укладається на час
виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України
трудовий договір укладається, як
правило, в письмовій формі. Додержання
письмової форми є обов'язковим:

1) при організованому наборі
працівників;

2) при укладенні трудового договору про
роботу в районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я;

3) при укладенні контракту;

4) у випадках, коли працівник наполягає
на укладенні трудового договору у
письмовій формі;

5) при укладенні трудового договору з
неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);

6) при укладенні трудового договору з
фізичною особою;

7) в інших випадках, передбачених
законодавством України.

При укладенні трудового договору
громадянин зобов'язаний подати паспорт
або інший документ, що посвідчує особу,
трудову книжку, а у випадках,
передбачених законодавством, - також
документ про освіту (спеціальність,
кваліфікацію), про стан здоров'я та інші
документи.

Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до
роботи.

Особі, запрошеній на роботу в
порядку переведення з іншого
підприємства, установи, організації за
погодженням між керівниками
підприємств, установ, організацій, не
може бути відмовлено в укладенні
трудового договору.

Забороняється укладення трудового
договору з громадянином, якому за
медичним висновком запропонована
робота протипоказана за станом
здоров'я.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.7 постанови від 06.11.92 № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів " , що згідно зі ст.24 КЗпП
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника
підприємства,

установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядженням чи відома власника або
уповноваженого ним органу.

При укладенні трудового договору
на визначений строк цей строк
встановлюється погодженням сторін і
може визначатись як конкретним
терміном, так і часом настання певної
події (наприклад, повернення на роботу
працівниці з відпустки по вагітності,
родах і

догляду за дитиною; особи, яка
звільнилась з роботи в зв'язку з
призовом на дійсну строкову військову
чи альтернативну службу, обранням
народним депутатом чи на виборну
посаду (або виконанням певного обсягу
робіт).

Контракт є особливою формою
трудового договору і укладається він,
коли його застосування відповідає
законодавству (ст.21 КЗпП).

Власник або уповноважений ним
орган може вимагати від працівника,
який працює за трудовим договором,
укладення контракту тільки в тому разі,
коли він відноситься до категорії
працівників, які згідно з
законодавством працюють за
контрактом (наприклад,

керівники підприємств). Порушення цих
вимог може бути підставою для
визнання відповідно до ст.9 КЗпП
недійсними умов праці за контрактом,
які погіршують становище порівняно з
законодавством України.

Таким чином, трудовий контракт, який
є особливою формою трудового договору
- це вольовий двосторонній акт, угода
двох суб'єктів, спрямована на
виникнення трудових відносин.
Відповідно до частини першої статті 21
КЗпП сторонами трудового договору, а
отже, і контракту є працівник і
роботодавець.

В той час , як трудова угода за своєю
суттю є цивільно-правовим договором,
тобто договором підряду чи договором
про надання послуг, і регулюється
Цивільним кодексом України . За
договором підряду, відповідно до
статті 837 ЦК, одна сторона (підрядник)
зобов'язується на свій ризик виконати
певну роботу за завданням другої
сторони (замовника), а замовник
зобов'язується прийняти і оплатити
виконану роботу.

Відповідно укладення, виконання та
припинення (розірвання) трудової угоди
регулюється цивільно-правовим
законодавством, а трудового договору -
законодавством про працю.

Судом встановлено, що 13.12.2012 року між
ТОВ "Інститут клітинної терапії" та
ОСОБА_1 було укладено Контракт про
надання інформаційно-консультаційних
послуг (далі - Контракт).

Відповідно до умов контракту
консультант зобов'язувався надавати
товариству
інформаційно-консультаційні послуги з
питань впровадження системи
менеджменту якості (консультування з
питань, що виникають у товариства) у
формі листування, надання усних та
письмових консультацій, а товариство
зобов'язувалося виплачувати
консультанту винагороду , передбачену
контрактом (т.1, а.с.1-13).

Згідно п.5.1. Контракту за виконання
своїх обов'язків за контрактом
консультанту виплачується щомісячна
винагорода в розмірі 8 000, 00 грн.

Договір укладався строком на три
календарних місяці (п.9.3. Контракту).

Зі змісту Контракту випливає, що він
укладений між товариством і
консультантом про надання
інформаційно-консультаційних послуг, а
не роботодавцем і працівником і за
умовами Контракту консультант
зобов'язувався надавати товариству
інформаційно-консультативні послуги з
питань впровадження системи
менеджменту якості, а не виконувати
певну роботу та підпорядковуватися
правилам внутрішнього трудового
розпорядку товариства.

При прийнятті на роботу за трудовим
договором працівник зобов'язаний
надати документи, зазначені у статті 24
КЗпП: паспорт, трудову книжку (за
наявності), у визначених
законодавством випадках - документ про
освіту, довідку про стан здоров'я та
інші документи. Також надається
довідка про присвоєння
ідентифікаційного номера та свідоцтво
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. На підставі
наданих документів та заяви працівника
власник видає наказ чи розпорядження
про прийняття на роботу До трудової
книжки вноситься запис про прийняття
на роботу, а весь час роботи
зараховується до трудового стажу.

Підписання сторонами контракту є
правовою підставою для видання наказу
( розпорядження ) про прийняття
працівника на роботу з дати
установленої в контракті за згодою
сторін .

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається і зазначена обставина не
заперечувалася сторонами, що позивач
заяву про прийняття на роботу не писав
і наказ про прийняття на роботу
відповідачем не видавався.

У штатних розписах ТОВ " Інститут
клітинної терапії " на 1, 2 та 3
квартали 2013 року, які надані
відповідачем суду апеляційної
інстанції, відсутня посада
консультанта.

У табелі обліку робочого часу з
01.01.2013 року по 30.09.2013 року відсутні дані
про вихід позивача на роботу.

Пунктом 5.2 Контракту передбачено , що
заробітна плата позивачу повинна
сплачуватися щомісячно за рахунок
коштів Товариства шляхом
банківського переказу на банківський
рахунок Консультанта двома частинами
через проміжок часу , що не перевищує 15
календарних днів.

Позивач не надав доказів того , що
заробітна плата сплачувалася йому у
спосіб визначений умовами Контракту,
а у розрахунково-платіжних відомостях
з січня 2013 року по вересень 2013 року
відсутні дані про нараховану та
виплачену позивачу заробітну плату.

З листа Територіальної державної
інспекції з питань праці у м. Києві
Державної інспекції України з питань
праці від 20.10.2014 року № 26/05-05/1821
випливає, що 21 лютого 2014 року державним
інспектором праці проведено перевірку
додержання законодавства про працю у
ТОВ " Інститут клітинної терапії" під
час якої проводилася перевірка
табелів обліку робочого часу ,
відомостей нарахування заробітної
плати , наказів про прийом та
звільнення працівників з роботи, книги
обліку руху трудових книжок і
відомостей, які б підтверджували
наявність трудових відносин між
громадянкою ОСОБА_1 та ТОВ " Інститут
клітинної терапії" не виявлено.

Допитаний в судовому засіданні
Апеляційного суду м. Києва за
клопотанням представника позивача
свідок ОСОБА_6 пояснив , що дійсно
Контракт з позивачем укладався, проте
це не був трудовий договір , а договір,
який встановлював оплату праці за
виконану роботу і цей контракт був
складений представником позивача.
Згідно цього договору позивач повинен
був надавати відповідачу послуги з
питань впровадження системи
менеджменту якості в Інституті і
підготувати для отримання
міжнародного сертифікату УСО 931-208, але
співпраця у них не склалася за
відсутністю у позивача чітких дій та
графіку роботи, а тому позивач до
роботи не приступив.

Свідок ОСОБА_7 підтвердила, що у
грудні 2012 року до неї звернулося
керівництво Інституту з проханням
допомогти їм у запровадженні в
Інституті системи якості та отриманні
міжнародного сертифікату якості.

Вона на той час не мала змоги надати
їм таку допомогу , оскільки була
зайнята на роботі в ТОВ " ІСІДА -IVF", а
тому порекомендувала їм позивача як
спеціаліста по якості, яка працювала в
товаристві під її керівництвом. Вона
розраховувала , що позивач надасть
відповідачу допомогу на початковому
етапі цієї роботи , оскільки у неї ще не
було досвіду цієї роботи.

Проте , у березні 2013 року вона
дізналася , що співпраця з позивачем не
склалася , а тому з березня - квітня 2013
року вона почала допомагати
Інституту, використовуючи свої
авторські напрацювання в ТОВ " ІСІДА -IVF"
по запровадженню в Інституті системи
якості та підготовки його до
отримання сертифікату УСО 931 208. Цю
роботу , як стверджувала свідок, вона
почала виконувати з самого початку. З
березня 2013 року вона надавала
допомогу відповідачу , а у липні 2013
року вона уже офіційно була прийнята
на роботу в Інститут, а тому у
відповідача не було потреби з березня
2013 року у допомозі позивача і така
допомога позивачем не надавалася .

ОСОБА_1 в Інституті не працювала ,
оскільки постійно знаходилася на
роботі в ТОВ " ІСІДА -IVF", де працювала
на посаді фахівця з стандартизації ,
сертифікації та якості з 9.00 год. до
17год. 30 хв. Крім того , вона виконувала
ще обов'язки секретаря.

Свідок спростовує твердження
представника позивача про те , що
завдяки допомозі позивача Інститут
отримав сертифікат якості , оскільки
всі роботи та документацію і тренінги
з персоналом проводила вона, так як
позивач не мав досвіду роботи і
виконати зазначений обсяг робіт
ОСОБА_1 не могла , оскільки не мала
медичної освіти.

Наведені докази спростовують
доводи позивача про надання
відповідачу
інформаційно-консультативних послуг
з питань впровадження системи
менеджменту якості з травня по
вересень 2013 року.

За повідомленням ТОВ" ІСІДА-IVF"
ОСОБА_1 працювала в товаристві на
посаді фахівця з стандартизації
сертифікації та якості відділу
контролю якості та епідеміологічної
безпеки з 01.01.2012 року з 5 - денним та 40
годинним робочим тижнем з 9 .00 год. до 17
год. 30 хв., субота , неділя - вихідні дні.
Про роботу позивача за сумісництвом
керівництву товариства невідомо( т.1
а.с. 94).

Надання позивачем роздруківки з
Інтернету " Политика в области
качества " Кріобанк на підтвердження
виконання робіт у позивача , не можуть
бути взяті до уваги судом, оскільки у
зазначеній роздруківці відсутнє
прізвище розробника і свідок ОСОБА_7
при дослідженні судом апеляційної
інстанції зазначеного документу
стверджувала , що вся документація в
Інституті ведеться українською мовою,
а не російською мовою і у Інституту
існує Банк пуповидної крові , а не
Кріобанк.

Крім того , як випливає із цієї
роздруківки вона датована 2012 роком.(
а.с.159-170).

Інші надані позивачем роздруківки
з Інтернету також не заслуговують на
увагу , оскільки не стосуються спірного
періоду та не є належними та
допустимими доказами в підтвердження
виконання робіт згідно укладеного з
відповідачем договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків ,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на те , що позивачем не
надано доказів в підтвердження
надання інформаційно-консультативних
послуг відповідачу в травні - вересні
2013 року , суд правильно відмовив у
задоволені позову.

Посилання в апеляційній скарзі на
порушенням судом вимог матеріального
права є необґрунтованими, оскільки
колегія суддів не вбачає таких
порушень вимог матеріального права ,
які б свідчили про неправильне
вирішення спору.

За таких обставин, підстав до
скасування рішення суду та
задоволення апеляційної скарги
колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 303,304,307,308,315 ЦПК
України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
ОСОБА_4 відхилити, а рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 04 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів шляхом подання
до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: