Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/3016/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Шаєнко Ю. В.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

03.12.2014 колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Черненко В.В.

суддів: Потапенка
В.І., Кодрула М.А.

за участю
секретаря: Сегал О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_4 на
рішення Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 29.10.2014
року по справі за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи :
Петрівська районна державна
нотаріальною контора, відділ
Держземагенства у Петрівському районі
Кіровоградської області,
Новостародубська сільська рада
Петрівського району Кіровоградської
області про встановлення факту
спільного проживання зі спадкодавцем
та прийняття спадщини, визнання права
на спадщину, визнання недійсними
свідоцтв про право на спадщину за
законом та державного акту на право
власності на земельну ділянку ,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися у суд з
позовом до ОСОБА_5, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Петрівська районна державна
нотаріальна контора, відділ
Держземагенства у Петрівському районі
Кіровоградської області,
Новостародубська сільська рада
Петрівського району Кіровоградської
області про встановлення факту
спільного проживання зі спадкодавцем
та прийняття спадщини, визнання
недійсними свідоцтв про право на
спадщину за законом та державного акту
на право власності на земельну ділянку
.

На обґрунтування позовних вимог
позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_8
року померла їхня бабуся, ОСОБА_6, після
смерті якої відкрилася спадщина, що
складається з земельної ділянки площею
6,32 га, розташованої на території
Новострадубської сільської ради
Петрівського району Кіровоградської
області, призначеної для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, яка належала ОСОБА_6 на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю,
майнового паю пайового фонду майна
колективного сільськогосподарського
підприємства ім..40 річчя Жовтня, с.
Новий Стародуб Петрівського району в
розмірі 6242 грн. та житлового будинку
АДРЕСА_1 загальної площею 57,7м2 із
прилеглими до нього господарськими
будівлями, який належав ОСОБА_6 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом, виданого
державним нотаріусом Петрівської
державної нотаріальної контори
Каліушко О.Є. № 2676 та свідоцтва про
право власності в спільному майні
подружжя, посвідченого державним
нотаріусом Каліушко О.Є. № 2673.

Позивачі зазначили, що за життя ОСОБА_6
склала заповіт на випадок своєї смерті,
посвідчений секретарем
Новостародубської сільської ради
04.12.1995р. №199, яким належний їй будинок
заповідала своєму синові ОСОБА_9

Позивачі зазначили, що на момент смерті
бабусі, з нею постійно проживав без
реєстрації з листопада 2005 року, їхній
батько ОСОБА_9

Позивачі зазначили, що не отримавши
свідоцтво про право на спадщину, що
залишилась після смерті ОСОБА_6 за
заповітом та за законом, ІНФОРМАЦІЯ_9
року, ОСОБА_9 помер.

Позивачі зазначили, що заповіту ОСОБА_9
не складав, шлюб між ним та їхньою
матір'ю ОСОБА_3 було розірвано 21.11.2005
року, тому єдиними спадкоємцями за
законом першої черги після смерті
ОСОБА_9 є вони, як діти спадкодавця.

Позивачі зазначили, що в квітні 2014 року
вони звернулися до нотаріальної
контори за видачею їм свідоцтва про
право на спадщину за законом після
смерті батька на житловий будинок та
земельну ділянку, однак постановою
приватного нотаріуса Петрівського
районного нотаріального округу ОСОБА_10
від 18.04.2014 року у видачі свідоцтв про
право на спадщину на вказане майно їм
було відмовлено.

Позивачі зазначили, що незважаючи на
те що їхнім батьком ОСОБА_9 було
прийнята спадщини після смерті бабусі,
свідоцтво про право на спадщину за
законом отримала сестра покійної, -
ОСОБА_5 і нотаріусом видані свідоцтва
про право на спадщину за законом на
майновий пай в розмірі 6242 грн. пайового
фонду майна колективного
сільськогосподарського підприємства
ім.. 40 річчя Жовтня та земельну ділянку
площею 6,32 га.

Позивачі зазначили, що вищезазначені
обставини перешкоджають їм оформити
свої права на спадщину, що залишилась
після смерті їхнього батька ОСОБА_9
Просили суд встановити факт, що їхній
батько, ОСОБА_9, померлий ІНФОРМАЦІЯ_9
року, починаючи з листопада 2005 року,
постійно проживав спільно з своєю
матір'ю ОСОБА_6 до дня її смерті та
прийняв спадщину, що залишилась після
її смерті , визнати недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом №1939 від 13.08.2009 року та № 1936 від
13.08.2009 року, видані ОСОБА_5 після смерті
ОСОБА_6,визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЛ № 128760, виданий на ім'я ОСОБА_5,
визнати за позивачами в рівних
частинах право на спадщину, що
залишилась після смерті їхньої бабусі
ОСОБА_6 та була прийнята їхнім батьком
ОСОБА_9, що включає в себе право на
отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом на житловий
будинок, земельну ділянку, майновий пай
в розмірі 6242 грн. та здійснення
державної реєстрації права власності
на об'єкти нерухомого спадкового майна.

Рішенням Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 29.10.2014
року у задоволенні позовних вимог
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в зв'язку з
порушенням норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції відповідно ст.303 ЦПК України,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Залишаючи позов без задоволення, суд
першої інстанції встановив , що
ІНФОРМАЦІЯ_8 року померла ОСОБА_6, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 виданого
Новостародубською сільською радою
Петрівського району Кіровоградської
області 28.12.2005 року ( а. с. 9).

Суд першої інстанції встановив , що
після смерті ОСОБА_6 відкрилась
спадщина, яка складалась із земельної
ділянки площею 6, 32, розташованої на
території Новостародубської сільської
ради Петрівського району
Кіровоградської області, яка належала
ОСОБА_6 на підставі державного акту на
право приватної власності на землю,
майнового паю в розмірі 6 242 гривні
пайового фонду майна КСП ім. 40 річчя
Жовтня та житлового будинку АДРЕСА_1.

Суд першої інстанції встановив , що за
життя ОСОБА_6 склала заповіт 04.12.1995 року,
який був посвідчений
Новостародубською сільською радою
Петрівського району Кіровоградської
області та яким належний їй будинок
АДРЕСА_1, заповідала своєму сину -
ОСОБА_9

Суд першої інстанції встановив, що
ІНФОРМАЦІЯ_9 року ОСОБА_9 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 виданого
Новостародубською сільською радою
Петрівського району Кіровоградської
області.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або законом.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ч.1ст. 1223 ЦК України, право
на спадкування мають особи, визначенні
у заповіті.

Суд першої інстанції зазначив, що у
відповідності зі ст. 1261 ЦК України, у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народженні після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що посилання позивачів на те, що батько
позивачів - ОСОБА_9 на момент смерті
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року,
постійно проживав з нею без реєстрації
з листопада 2005 року по день смерті та
вважається таким, що прийняв спадщину
матері є необґрунтованими.

Суд першої інстанції зазначив, що у
відповідності з ч.3 ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно ч.2 ст.1220 ЦК України, часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до положень ст. ст.3,6,11
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» № 1382 - IV від 11.12.2003
року, визначено термін місця
перебування особи, це -
адміністративно- територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік, а місце проживання це - житло,
розташоване на території
адміністративно-територіальної
одиниці, в якому особа проживає
постійно або тимчасово. Реєстрація
місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації. Особа зобов'язана
зареєструвати своє місце проживання.
Відомості про місце проживання або
місце перебування особи вноситься в
документи, зокрема в паспорт
громадянина України, посвідки на
постійне чи тимчасове проживання.

Суд першої інстанції зазначив, що як
вбачається з довідки виданої
Петрівським районним сектором ДМС
України УДМС України в Кіровоградської
області №30/88 від 06.11.2013 року, ОСОБА_9
раніше зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1, знятий з реєстраційного
обліку з 31.05.2008 року, вибув за адресою:
АДРЕСА_3 (а. с.68)., а згідно довідки
виданої Новостародубською сільською
радою Петрівського району
Кіровоградської області №671 від 21.02.2013
року, ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8
року до своєї смерті постійно
проживала та була зареєстрована
АДРЕСА_1, з 27 грудня за даною адресою
проживав без реєстрації ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_3, син ( а. с.67).

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позивачами не надано доказів того,
що ОСОБА_9, який померІНФОРМАЦІЯ_9 року,
починаючи з листопада 2005року, постійно
проживав спільно зі своєю матір'ю -
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року,
за адресою: АДРЕСА_1, до дня смерті
ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_8 року, та прийняв
спадщину, що залишилась після її
смерті. Суд зазначив, що сам по собі
факт проживання ОСОБА_9 в будинку його
матері - ОСОБА_6, не може свідчити, що
вказаний будинок був постійним його
місцем проживання і він набув право на
спадщину матері, як спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття спадщини
і прийняв спадщину.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що не підлягають задоволенню і позовні
вимоги в частині визнання недійсними
свідоцтва про право на спадщину за
законом №1939 від 13.08.2009 року та № 1936 від
13.08.2009 року, видані відповідачу - ОСОБА_5
виконуючим обов'язки державного
нотаріуса Петрівської державної
нотаріальної контори Величко В.О. після
смерті ОСОБА_6, визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЛ № 128760,
видного на ім'я відповідачки ОСОБА_5 та
визнання за позивачами права на
спадщину, що залишилась після смерті
ОСОБА_6, так як позивачі по справі,
доньки ОСОБА_9 теж не набули права на
спадкування.

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не можуть ґрунтуватися на
припущеннях.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень.

Суд першої інстанції зазначив, що в
ході судового розгляду справи були
допитані свідки: ОСОБА_12, ОСОБА_13.
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 та ОСОБА_17, але
суд надає перевагу письмовим доказам,
які були дослідженні в ході розгляду
справи.

В апеляційній скарзі зазначається, що
судом першої інстанції при винесені
рішення були порушені норми
матеріального та процесуального права,
зокрема зазначається, що суд не
встановив дійсні обставини по справі в
частині постійного проживання ОСОБА_9
станом на день смерті його матері
ОСОБА_6.

Колегія суддів перевірила зазначені
доводи і дійшла висновку, що доводи
викладені в апеляційній скарзі не
знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.. ст.. 10, 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих доказів.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, з чим
погодилась і колегія суддів, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається , що
предметом судового розгляду є
встановлення факту спільного
проживання зі спадкодавцем та
прийняття спадщини, визнання права на
спадщину, визнання недійсними свідоцтв
про право на спадщину за законом та
державного акту на право власності на
земельну ділянку

Відповідно до частини 1 та 2 статті 1220
ЦК України спадщина відкривається
внаслідок смерті особи або оголошення
її померлою. Часом відкриття спадщини є
день смерті особи або день , з якого
вона оголошується померлою(частина
третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК
України спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким ,
що прийняв спадщину, якщо протягом
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Позивачі в позовній заяві посилаються
на те, що ОСОБА_9, прийняв спадщину після
смерті свої матері , ОСОБА_6, на підставі
частини 3 статті 1268 ЦК, оскільки
постійно проживав разом із
спадкодавцем з листопада 2005 року по 27
грудня 2005 року, тобто на час відкриття
спадщини. На підтвердження даних
обставин позивачі посилаються на
пояснення свідків, як на належні
докази.

Колегія суддів дійшла висновку, що
пояснення свідків, на які посилається
позивачі, не дають підстави зробити
висновок, що ОСОБА_9,постійно проживав
з спадкодавцем на день його смерті.

Під час розгляду справи судом
апеляційної інстанції досліджувались
також інші докази надані, як на
підтвердження позовних вимог так і на
їх спростування.

Так довідка видана виконавчим
комітетом Новостародубської сільської
ради Петрівського району
Кіровоградської області № 943 від 28.04.2014
року яка знаходяться в матеріалах
справи(а.с.49) свідчить проте, що ОСОБА_6 ,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 року до дня
своєї смерті проживала та була
зареєстрована АДРЕСА_1.

З листопада 2005 року за даною адресою
без реєстрації проживав син - ОСОБА_9
ІНФОРМАЦІЯ_3

Довідка видана Новостародубівською
сільською радою Петрівського району
Кіровоградської області № 671 від 21.02.2013
року, яка знаходяться в матеріалах
справи(а.с.67) свідчить проте, що з
ІНФОРМАЦІЯ_8 року за АДРЕСА_1 проживав
без реєстрації ОСОБА_9.

Довідка видана УДМС України в
Кіровоградській області Петрівський
районний сектор , яка знаходиться в
матеріалах справи (а.с.68) свідчить
проте , що ОСОБА_9 раніше
зареєстрований за адресою АДРЕСА_1,
знятий з реєстраційного обліку 31.05.2008
року і вибув за адресою АДРЕСА_3.

Довідка видана Петрівською
центральною районною лікарнею від
07.06.13 р , яка знаходиться в матеріалах
справи (а.с. 69) свідчить проте , що
ОСОБА_9 знаходився на стаціонарному
лікуванні в Петрівській центральній
районній лікарні з 18.12.2005 року по 12.01.2006
року з діагнозом: Відмороження обох
стоп нижніх кінцівок 2-3 ст.Гангрена.
Хронічний алкоголізм.

Довідка видана Петрівською
центральною районною лікарнею від
19.11.13 р , яка знаходиться в матеріалах
справи (а.с. 70) свідчить проте , що

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, яка проживала в
АДРЕСА_1, померла в Петрівській
центральній районній лікарні
ІНФОРМАЦІЯ_8 року. В останній рік свого
життя хвора потребувала сторонньої
допомоги .

Аналізуючи зазначені докази колегія
суддів дійшла висновку, що встановлені
обставини не дають підстави визнати
факт постійного проживання ОСОБА_9
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, оскільки позивачами не
доведено зокрема , що спадкодавець, як
власник будинку, надав згоду ОСОБА_9 на
постійне проживання за місцем
проживання спадкодавця. ОСОБА_9 мав
постійне місце проживання та
реєстрацію за іншою адресою - АДРЕСА_1,
і знятий з реєстраційного обліку 31.05.2008
року і вибув за адресою АДРЕСА_3.

Крім того вбачається, що довідки
виданні Новостародубівською сільською
радою Петрівського району
Кіровоградської області № 671 від 21.02.2013
року та № 943 від 28.04.2014 року мають
протиріччя в датах проживання ОСОБА_9 в
будинку своєї матері без реєстрації ,
що також спростовує вимоги позивачів у
цій частині позовних вимог.

Також із встановлених обставин
вбачається, що спадкодавець не міг
проживати постійно разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, і не може вважається таким ,
що прийняв спадщину відповідно до
частини 3 статті 1268 ЦК України ,
оскільки його мати перебувала на
лікуванні у лікарні і померла там, а сам
ОСОБА_9 також перебував на лікуванні в
лікарні на час смерті матері.

Приймаючи до уваги встановленні
обставини, колегія суддів дійшла
висновку, що ухвалюючи рішення, суд
першої інстанції врахував всі факти, що
входять до предмета доказування.
Обставини, якими мотивовано рішення
відповідають дослідженим доказам, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.

З матеріалів справи вбачається, що суд
першої інстанції, відповідно до
частини 4 статті 10 ЦПК України сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують,
оскільки не підтверджуються належними
доказами, суперечать фактичним
обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Апеляційна скарги підлягає відхиленню
, рішення суду першої інстанції
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
залишається без змін.

Керуючись ст. 303-304, 307, 308, 313-314, 316-317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка
діє в інтересах неповнолітньої дитини
ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Петрівського районного суду
Кіровоградської області від 29.10.2014
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: