МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА
Пр. №2/521/5903/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м.
Одеса

Малиновський районний суд міста
Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Бондаренко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання права власності у
порядку спадкування за законом на
спадкове майно,

встановив:

У липні 2014р. ОСОБА_2 звернулася до суду
із уточненим та доповненим у
подальшому позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1.
померла їх з відповідачкою мати ОСОБА_4,
з якою вона проживала разом однією
сім'єю. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася
спадщина у вигляді 1/2 частини житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1,
яка належала померлій на праві
спільної часткової власності на
підставі рішення Іллічівського
районного суду м. Одеси від 28.11.1966р.
Іншим співвласником вказаної вище
частини житлового будинку був їх з
відповідачкою батько, з яким мати
розлучилася. Спадкоємицею першої черги
за законом після смерті ОСОБА_4 є вона,
рідна донька померлої. Як спадкоємець
першої черги за законом після смерті
ОСОБА_4, вона звернулася до державного
нотаріуса Сьомої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, але у видачі
свідоцтва про право на спадщину їй було
відмовлено, оскільки в рішенні
Іллічівського районного суду м. Одеси
від 28.11.1966р. не зазначена адреса
спадкового майна. Стверджувала, що
інших спадкоємців після смерті ОСОБА_4
немає, оскільки відповідачка у справі
спадщину після смерті ОСОБА_4 не
прийняла. Посилаючись на вказані
обставини позивачка просила суд
визнати за нею право власності в
порядку спадкування за законом на 1/2
частину житлового будинку, що
розташований по АДРЕСА_1, яка
складається з трьох жилих кімнат
площею 13,5 кв.м.,10,1 кв.м.,6,8 кв.м., кухні
площею 9,7 кв.м., двох коридорів площею 7,5
кв.м., 2,6 кв.м., комори площею 3,1 кв.м.,
санвузла площею 2,1 кв.м., загальною
площею 55,4 кв.м., в тому числі житловою
площею 30,4 кв.м., підсобних приміщень:
сараю під літ. «Д», 1/2 огорожі, 1/2
мостіння.

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила суд їх
задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги визнала та просила суд
їх задовольнити у повному обсязі, про
що надала заяву (а.с.81).

Суд, дослідивши матеріали справи,
проаналізувавши і оцінивши надані
докази в їх сукупності вважає, що
позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна із сторін повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які
виникли між сторонами, регулюються
главою 84 книги шостої ЦК України, тому
при винесенні рішення суд застосовує
норми матеріального права, якими
регулюються правовідносини, які
виникли між сторонами.

Згідно свідоцтва про народження
батьками позивачки ОСОБА_2 є ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 (а.с.5).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
з 04.08.1946р. по 28.11.1966р. перебували в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується рішенням
Іллічівського районного суду м. Одеси
від 28.11.1966р. (а.с.8).

Від шлюбу у них народилося двоє дітей:
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвами про народження (а.с.5).

08.06.1984р. ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6 і після реєстрації шлюбу їй було
надане прізвище ОСОБА_6, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб
(а.с.6).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4
належав на праві спільної сумісної
власності житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок з господарчими
спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1,
розташований на земельній ділянці
площею 600 кв.м., яка була відведена
ОСОБА_5 на підставі рішення
виконавчого комітету Одеського
міської ради від 25.02.1956р. та договору
про надання в безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку на
праві особистої власності від 12.04.1956р.
(а.с. 54,55,56,57).

Отже, вказаний вище житловий будинок не
є самочинним, оскільки під його
будівництво була відведена земельна
ділянка, та надано дозвіл на
будівництво.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Одеси від 28.11.1966р. шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 було розірвано та виділено
останній у власність 1/2 частину
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, яка складалася: з
приміщень площею 9,7 кв.м., 6,8 кв.м.,3,1 кв.м.
10,1 кв.м.

Судом встановлено, що 19.11.1971р. ОСОБА_5 на
підставі договору купівлі-продажу
продав свою частину незакінченого
будівництвом будинку ОСОБА_7 (а.с.63-64).

З матеріалів справи вбачається, що
15.01.1986р. 1/2 частина житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала на праві власності ОСОБА_4
була прийнята в експлуатацію, та на ім'я
останньої було видане реєстраційне
посвідчення (а.с.72).

Право власності ОСОБА_4 на 1/2 частину
житлового будинку, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1 було зареєстроване в
КП «ОМБТІ» на підставі реєстраційного
посвідчення від 10.06.1987р. (а.с.9).

Встановлено, що при житті, а саме до 1992р.
ОСОБА_4 без належного дозволу
здійснила добудову до своєї частини
житлового будинку, але не прийняла її
до експлуатації.

Відповідно до ст.25 ЦК України -
здатність мати цивільні права та
обов'язки (цивільну правоздатність)
мають усі фізичні особи. Цивільна
правоздатність фізичної особи виникає
у момент її народження і припиняється
у момент її смерті.

Цивільною дієздатністю фізичної особи
визнається її здатність своїми діями
набувати для себе цивільних прав і
самостійно їх здійснювати, а також
своїми діями набувати для себе
цивільні обов'язки, самостійно їх
виконувати та відповідати в разі їх
невиконання.

Отже, право на отримання
правовстановлюючого документу на
нерухоме майно, має особа, яка є
власником даного майна, тобто дане
право нерозривно пов'язане з особою
спадкодавця, тому після його смерті
спадкоємець не має можливості отримати
правовстановлюючий документ на
спадкове майно в позасудовому
порядку.

Питання стосовно прийняття в
експлуатацію прибудови до частини
житлового будинку, визнання за
померлим права власності на нього та
реєстрація права власності не може
бути вирішене, так як відповідно до ст.
3 ЦПК України, статті 27-31 ЦПК суд не може
вирішувати питання про права осіб, які
не є сторонами процесу та у зв'язку зі
смертю не мають цивільної
процесуальної правоздатності і
дієздатності.

Згідно Порядку оформлення права
власності на об'єкти нерухомого майна,
на які відсутні акти прийняття їх в
експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94
«Прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів» та в листі
Державного комітету України з
будівництва та архітектури від 23.03.1999р.
№12/5-126, в якому зокрема, роз'яснюється,
що по об'єктам, які збудовані до 05.08.1992р.,
тобто до прийняття постанови КМУ від
05.08.1992р. №449, якою встановлено порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, при їх
реєстрації для оформлення права
власності одним із документів є
висновок про технічний стан будинку
(будівлі), що складається БТІ.

Отже, виходячи зі змісту наведених
нормативних актів, та листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» громадяни, які збудували
житлові будинки до 05.08.1992р., могли за
умови прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями отримати
правовстановлюючі документи на
будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватної
власності.

Даними нормативними документами було
зазначено, що за наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності у порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 05.08.1992р., на
які спадкодавцем не було отримано
правовстановлюючі документи.

Крім того, зі змісту листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013р. №24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» вбачається, що
помилковим при вирішенні спорів про
визнання права власності на спадкове
нерухоме майно є визнання будівництва
самочинним за умови, якщо наявні акт
про надання (відведення) земельної
ділянки для будівництва, паспорт
будівництва, проте будинок не був
прийнятий в експлуатацію або право
власності на нерухоме майно не було
зареєстровано в органах технічної
інвентаризації.

Факт того, що житловий будинок, який
знаходиться по АДРЕСА_1, належав на
праві власності ОСОБА_4, що
підтверджується рішенням
Іллічівського районного суду м. Одеси
від 28.11.1966р. та реєстраційним
посвідченням від 10.06.1987р.

Відповідно до запису у технічному
паспорті від 07.11.2014р. житлова прибудова
під літ. «А-1», прибудова під літ. «а-2» до
частини житлового будинку під літ. А,
сарай під літ. «Д» побудовані ОСОБА_4
до 05.08.1992р. відповідно до п.3.2 Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженого наказом Держбуду
України від 24.05.2001р. №127,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10.07.2001р. № 582/5773 (із
змінами та доповненнями) не є
самочинним.

Таким чином, в судовому засіданні було
встановлено, що прибудови до частини
житлового будинку, що знаходяться по
АДРЕСА_1, не є самочинним.

ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1 від 11.06.2013р. (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина
на 1/2 частину житлового будинку, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, яка
належала ОСОБА_4, на праві спільної
часткової власності на підставі
реєстраційного посвідчення від 10.06.1987р.
(а.с.9).

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 є її діти: ОСОБА_2
та ОСОБА_3

Спадкове майно складається з 1/2 частини
житлового будинку, що розташована по
АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих
кімнат площею 13,5 кв.м.,10,1 кв.м.,6,8 кв.м.,
кухні площею 9,7 кв.м., двох коридорів
площею 7,5 кв.м., 2,6 кв.м., комори площею 3,1
кв.м., санвузла площею 2,1 кв.м., загальною
площею 55,4 кв.м., в тому числі житловою
площею 30,4 кв.м., підсобних приміщень:
сараю під літ. «Д», 1/2 огорожі, 1/2
мостіння.

Позивачка ОСОБА_2, донька померлої
прийняла спадщину після смерті своєї
матері, оскільки на день її смерті
проживала разом з нею та у встановлений
законом строк звернувся до державного
нотаріуса Сьомої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини (а.с.32,37).

Встановлено, що ОСОБА_3 спадщину не
прийняла, оскільки не зверталася до
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини.

Таким чином, позивачка є єдиною
спадкоємицею після смерті ОСОБА_4

Постановою державного нотаріуса
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори від 27.05.2014р.
позивачці було відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину, у
зв'язку з відсутністю у
правовстановлюючому документі адреси
житлового будинку, частина якого
належала на праві власності
спадкодавцю. (а.с.16 обор.-17).

Відповідно до п.1 глави 8 розділу 1
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України нотаріуси не
приймають для вчинення нотаріальних
дій документи, які не відповідають
вимогам законодавства України.

Судом встановлено, що у позивачки
відсутні належним чином оформлені
правовстановлюючі документи на 1/2
частину житлового будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1, тому у неї не
має можливості їх надати нотаріусу для
оформлення свідоцтва про право на
спадщину за законом.

За таких обставин, суд вважає
встановленим факт володіння померлою
ОСОБА_4 на праві власності 1/2 частиною
житлового будинку, що знаходиться по
АДРЕСА_1, яка складається з трьох жилих
кімнат площею 13,5 кв.м.,10,1 кв.м.,6,8 кв.м.,
кухні площею 9,7 кв.м., двох коридорів
площею 7,5 кв.м., 2,6 кв.м., комори площею 3,1
кв.м., санвузла площею 2,1 кв.м., загальною
площею 55,4 кв.м., в тому числі житловою
площею 30,4 кв.м., підсобних приміщень:
сараю під літ. «Д», 1/2 огорожі, 1/2
мостіння.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини.

Встановлено, що 11.12.2013р. позивачка
звернулась до державного нотаріуса
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини після смерті
матері, але у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом їй було
відмовлено, у зв'язку з відсутністю
належним чином оформлених
правовстановлюючих документів на 1/2
частину житлового будинку, що
знаходиться по АДРЕСА_1.

Тобто, вказані дії свідчать про те, що
позивачка своєчасно прийняла спадщину
після смерті своєї матері.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що
кожна особа має право в порядку,
встановленим цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відмова від права
на звернення до суду за захистом є
недійсною.

Згідно ст.41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном.

З огляду на викладене, суд вважає, що
зібрані у справі докази, встановлені
судом фактичні обставини справи та
належна оцінка доказів вказують на
наявність підстав для задоволення
позову.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд також
вирішує питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Судовий збір по справі складає 1200,00
грн., які повністю сплачено позивачем
при зверненні до суду.

Керуючись ст.1261,1267,1268,1269,1296,1297,1299 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218
ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності у порядку спадкування
за законом на спадкове майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у
порядку спадкування за законом на 1/2
частину житлового будинку, що
розташована по АДРЕСА_1, яка
складається з трьох жилих кімнат
площею 13,5 кв.м.,10,1 кв.м.,6,8 кв.м., кухні
площею 9,7 кв.м., двох коридорів площею 7,5
кв.м., 2,6 кв.м., комори площею 3,1 кв.м.,
санвузла площею 2,1 кв.м., загальною
площею 55,4 кв.м., в тому числі житловою
площею 30,4 кв.м., підсобних приміщень:
сараю під літ. «Д», 1/2 огорожі, 1/2
мостіння.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
О.М.Сегеда

13.11.2014