Дата документу 02.12.2014
Справа № 320/9479/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Мелітопольський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого - судді Купавської Н.М.

при секретарі - Добровольській О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, про виселення без надання
іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просить виселити відповідачів з
житлового будинку АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав повністю та пояснив, що йому
на праві власності належить 23/50 частки
житлового будинку по АДРЕСА_1. Інші
частки належали покійній матері, після
якої спадщину прийняла сестра ОСОБА_7
та брат ОСОБА_5 Брат не оформив
спадщину, але фактично проживає в
будинку з 1999 року. Після смерті сестри
спадщину фактично прийняв її чоловік,
який проживає в Бахчисараї АР Крим, але
заяву в нотаріальну контору він не
подав. Крім його та брата, більше ніхто
в будинку не прописаний, будинок в
натурі не поділений. Однак, в будинку
також проживають відповідачі, які є
дітьми та колишньою дружиною його
рідного брата ОСОБА_5. При спробі
вселитися в свою частку будинку
відповідачі його не впускають,
вчиняють бійки, з приводу чого ним
викликалася міліція. Будинок
знаходиться в занедбаному стані,
ремонт не робиться.

Представник позивача ОСОБА_8 в судовому
засіданні позов підтримала та
пояснила, що позивач, якому належить
частка житлового будинку намагався
вселитися в нього, однак відповідачі
його в будинок не пускають, домовитися
миром вирішити дане питання вони не
можуть.

Представник позивача ОСОБА_9 в судовому
засіданні позов підтримала з підстав,
викладених у позовній заяві, та просила
виселити відповідачів, оскільки вони в
будинку не прописані, перешкоджають
позивачу вселитися в нього, що
позбавляє його права користуватися
своїм майном.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнав та пояснив, що в
спірному будинку він з братом та
матір'ю проживають приблизно з 1989 року,
однак, в ньому вони не зареєстровані.
Його покійний дідусь обіцяв прописати
їх, але так нічого не зробив. З батьком
це питання не вирішено, оскільки він
зловживає спиртними напоями, хвора
людина.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позов не визнав з підстав, викладених
відповідачем ОСОБА_2

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що в даному будинку вона була прописана
як дружина брата позивача. Під час
подружнього життя з братом позивача
вони переїжджали до смт.Сірогози
Херсонської області. Однак, її виписала
покійна мати позивача в 1996 році і після
повернення до м.Мелітополя більше вже
не хотіла прописувати її з дітьми, але
дозволила проживати в своєму будинку.
Будинок по АДРЕСА_1 на два входи.
Оскільки вона з братом позивача
сумісно не проживає, брак між ними
офіційно не розірваний, останній
проживає в даному будинку окремо від
неї та дітей, займає одну кімнату.
Вселялася вона в даний будинок як
дружина брата позивача, проживала з
дозволу спочатку матері позивача,
потім колишнього чоловіка - брата
позивача. Вони намагалися домовитися з
позивачем, але той вчиняє сварки,
кидається в бійку. Оскільки будинок на
два входи і в ньому проживає її
колишній чоловік, який зловживає
спиртними напоями, тому у дворі з його
боку можуть валятися пусті пляшки,
сміття, але вони як можуть доглядають
за будинком, роблять поточний ремонт, з
їхнього боку у дворі прибрано, чисто.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилися, про час
слухання справи були повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили, письмових клопотань про
відкладення розгляду справи від них не
надходило.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
представників позивача ОСОБА_8, ОСОБА_9,
допитавши свідка ОСОБА_10, дослідивши
матеріали справи, вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Як вбачається з Витягу реєстру прав
власності на нерухоме майно позивач є
власником 23/50 частин житлового будинку
по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право на спадщину р№1-1821 від 30.08.2008 року.
Інші 31/100 частин даного будинку
належать ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу р№1-7271 від 03.12.1988 року,
посвідченого Мелітопольською
державною нотаріальною конторою.
Решта по 23/200 частин зареєстровані за
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
на спадщину р№1-2409 від 14.11.2007 року,
посвідченого Мелітопольською
державною нотаріальною конторою, та за
ОСОБА_11 на підставі рішення
Мелітопольського міського суду від
08.12.1995 року за №2-2208 /а.с.14-16, 86/.

Однак, власниця 23/200 частин даного
будинку ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 від 27.09.199 року
/а.с.11/.

Померла ОСОБА_11 доводилась матір'ю
позивачу, що підтверджується копією
свідоцтва про його народження серії
НОМЕР_2. Після її смерті із заявою на
прийняття спадщини звернулися дочка
ОСОБА_7, син ОСОБА_5 Від позивача була
подана заява про відмову від
прийняття спадщини. Дані відомості
містяться в спадковій справі №1110/1999, що
була заведена Мелітопольською
державною нотаріальною конторою після
смерті ОСОБА_11 /а.с.39-58/. Однак, у
встановленому законом порядку ОСОБА_5
спадщину не оформив.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла і сестра позивача
- ОСОБА_7, якій належало 23/200 частин
житлового будинку та якою було
прийнято спадщину після смерті матері.

Згідно з вимогами ч.5 ст.1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Тобто, фактично власниками даного
житлового будинку є: позивач, якому
належить 23/50 частин вищевказаного
житлового будинку, ОСОБА_6, якій
належить 23/200 частин. Дані власники у
встановленому законом порядку
оформили своє право власності. Брат
позивача ОСОБА_5 прийняв спадщину у
встановленому законом порядку, але не
оформив своє право на будинок, тобто не
отримав свідоцтво про право власності
в порядку спадкування. Але, відповідно
до ст.1268 ЦК України йому належить
спадкова частина будинку з часу
відкриття спадщини.

В даному будинку зареєстровані
позивач та його брат ОСОБА_5 Однак,
фактично проживають в ньому брат
позивача ОСОБА_5 та відповідачі ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_2, що підтверджується
довідками голови квартального
комітету №71 Мелітопольської міськради
та Мелітопольського УДМС України в
Запорізькій області /а.с.18, 24-26/.

Як пояснила у судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_4 вона є колишньою
дружиною співвласника даного будинку
ОСОБА_5, який доводиться братом
позивачу. Спочатку згоду на вселення
давала власниця будинку - мати позивача
ОСОБА_11, згодом, коли вона померла
колишній чоловік ОСОБА_5, не
заперечував щоб відповідачі мешкали в
даному будинку, оскільки вони
проживали однією сім'єю. Тобто,
відповідачі були членами сім'ї
співвласника будинку і вселилися в
будинок зі згоди власника будинку.

Будинок в натурі не розділений,
знаходиться в сумісній власності.

Відповідно до діючого законодавства
виселення із займаних жилих приміщень
допускається лише з підстав,
установлених законом.

Згідно зі ст.156 ЖК України члени сім'ї
власника житлового будинку
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку, якщо при
вселенні не було іншої угоди.

Відповідно до ст.156 ЖК України членів
сім'ї власника будинку може бути
виселено у випадках, передбачених ч.1
ст.116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання із
ними в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

В п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» зазначено, що при вирішенні
справ про виселення на підставі ст.116 ЖК
України осіб, які систематично
порушують правила співжиття і роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
виходити з того, що при триваючій
антигромадській поведінці виселення
винного може статися і при повторному
порушенні, якщо раніше вжиті заходи
попередження або громадського впливу
не дали позитивних результатів.
Маються на увазі, зокрема, заходи
попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ, адміністративними
комісіями виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення).

Доказів того, що відповідачі
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення позивач суду не надав.

Позивачем надано відповідь начальника
Мелітопольського МВ ГУМВС України в
Запорізькій області, щодо проведеної
перевірки по матеріалах від 13.11.2013 року.
Однак, з тексту даної письмової
відповіді вбачається, що за наслідками
проведеної перевірки факти порушень
вимог чинного законодавства не знайшли
свого об'єктивного підтвердження. Та
позивачу було запропоновано у разі
незгоди з прийнятим рішенням оскаржити
його у вищому органі влади або
звернутися до органів прокуратури чи
суду. Позивачем дане рішення не
оскаржене, ніяких доказів того чи
застосовувались до відповідачів
заходи запобігання чи громадського
впливу суду не надано.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що вона є сусідкою позивача.
Їй відомо, що позивач намагався
вселитися в будинок, але відповідачі
його не пускають, кидаються дратися. У
дворі будинку багато сміття, пляшок, в
будинку також безлад.

Однак, з даних свідчень слідує, що
самого побиття свідок не бачив, а про
чинення перешкод у вселенні позивачу
їй відомо зі слів самого позивача.

Що стосується, того що у дворі
відповідачів багато сміття, то будинок
в натурі не поділений, крім
відповідачів в будинку проживає ще
брат позивача ОСОБА_5, який зловживає
спиртними напоями.

Будь-яких доказів систематичного
руйнування чи псування даного
житлового будинку або
використовування його не за
призначенням позивач не навів.
Підстави, передбачені ст.116 ЖК взагалі
позивачем не викладені.

Таким чином, позивач не надав доказів
систематичного порушення
відповідачами правил співжиття та
застосування до них заходів
запобігання і громадського впливу у
зв'язку з цим.

А тому суд вважає, що підстав для
виселення відповідачів з будинку без
надання іншого жилого приміщення у
даному випадку немає.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.10, 11 61, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.116, 156,
157 ЖК України, п.17 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12
квітня 1985 року «Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
про виселення без надання іншого
жилого приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
протягом 10 днів з дня його проголошення
шляхом подання апеляційної скарги до
Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ: