НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді
Березюк В.В.

при секретарі
Тен І.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

відповідача
ОСОБА_3,

представника відповідача
ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Новомосковську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа - Виконавчий комітет
Піщанської сільської ради
Новомосковского району
Дніпропетровської області про
визнання заповіту недійним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_3, третя
особа - Виконавчий комітет Піщанської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області про
визнання заповіту недійсним.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його матір - ОСОБА_5, яка за
життя, а саме 15.11.1977 року, склала
заповіт, посвідчений державним
нотаріусом Третьої Дніпропетровської
державної нотаріальної контори,
зареєстрований за № 2-6750, яким все своє
майно, де б воно не було та з чого б не
складалося, заповіла позивачу.

Однак, після смерті матері, йому стало
відомо про наявність заповіту від
17.05.2004 року, складеного ОСОБА_5,
посвідченого секретарем Виконавчого
комітету Піщанської сільської ради
Новомосковського району
Дніпропетровської області ОСОБА_6,
зареєстрованого за № 143, яким його
матір ОСОБА_5 все своє майно, де б воно
не було та з чого б не складалося,
заповіла його сестрі - відповідачу по
справі ОСОБА_3

Просив визнати зазначений заповіт
недійсним, оскільки, по-перше, він був
складений неповноважною особою,
по-друге, відомості про заповіт не були
своєчасно внесені до спадкового
реєстру і, по-третє, дублікат
оспорюваного заповіту, не містить ні
підпису заповідача, ні підпису
секретаря, ні печатки Виконавчого
комітету, що є порушенням вимог щодо
форми та посвідчення заповіту, а
відповідно вимог ст. 1247 ЦК України і
тягне його недійсність.

В ході судового розгляду позивач
змінив підстави позовних вимог і
просив визнати заповіт недійсним, у
зв'язку з тим, що підпис на оспорюваному
заповіті виконано не ОСОБА_5.

Крім того, з 1998 року, він є інвалідом
третьої групи безстроково, а тому, не
залежно від змісту заповіту має право
на отримання обов'язкової частки
спадкового майна.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали
остаточні позовні вимоги, мотивуючи їх
обставинами викладеними у позовній
заяві, просили суд задовольнити позов.
Крім того, представник позивача
зазначила, що на час складення
заповіту, ОСОБА_5 мала проблеми з зором,
тобто майже не бачила.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_7, мотивуючи свою
позицію тим, що ОСОБА_3 не скористалась
складеним на її ім'я заповітом і
ніякого майна не успадкувала, а тому у
позивача відсутнє порушене право і
позов не підлягає задоволенню. Крім
того, зазначив, що всі звинувачення
позивача у підробці підпису померлої
ОСОБА_5,безпідставні, а тому позов не
обґрунтований.

Представник Піщанської сільської ради
Новомосковського району в судовому
засіданні підтвердила той факт, що
ОСОБА_5 самостійно приходила до неї з
метою скласти заповіт на ім'я ОСОБА_3 та
самостійно його підписала.

Суд, заслухавши сторони, їх
представників, дослідивши матеріали
цивільної справи, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_5 (а.с.10), яка за життя, а
саме 15.11.1977 року склала заповіт,
посвідчений державним нотаріусом
Третьої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, зареєстрований
за № 2-6750, яким все своє майно, де б воно
не було та з чого б не складалося,
заповіла своєму сину (а.с.11) - позивачу
по справі ОСОБА_1 (а.с.8).

Дублікат вищезазначеного заповіту
було зареєстровано в спадковому
реєстрі 02.04.2012 року (а.с.12).

17.05.2004 року, ОСОБА_5, було складено
заповіт, посвідчений секретарем
Виконавчого комітету Піщанської
сільської ради Новомосковського
району Дніпропетровської області
ОСОБА_6, зареєстрований за № 143, яким
остання все своє майно, де б воно не
було та з чого б не складалося, заповіла
своїй доньці - сестрі позивача ОСОБА_3
(а.с.14, 29).

Вищезазначений заповіт було
зареєстровано в спадковому реєстрі
01.03.2012 року (а.с.28, 30).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті, а
ст. 1219 ЦК України визначено виключний
перелік прав та обов'язків особи, які не
входять до складу спадщини, зокрема:
особисті немайнові права; право на
участь у товариствах та право членства
в об'єднаннях громадян, якщо інше не
встановлено законом або їх установчими
документами; право на відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; права на
аліменти, пенсію, допомогу або інші
виплати, встановлені законом; права та
обов'язки особи як кредитора або
боржника, передбачені статтею 608 цього
Кодексу.

За загальними правилами, встановленими
ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦПК України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК
України).

У разі недійсності заповіту
спадкоємець, який за цим заповітом був
позбавлений права на спадкування,
одержує право на спадкування за
законом на загальних підставах (ч. 4 ст.
1257 ЦК України).

Згідно зі ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним.

При цьому закон не пов'язує наявність
спадкоємців, які мають право на
обов'язкову частку у спадщині з
недійсністю заповіту чи його частин,
оскільки зазначені обставини не
залежать від волі спадкодавця.

У зв'язку з цим, посилання позивача на
той факт, що він є інвалідом третьої
групи безстроково, а тому, не залежно
від змісту заповіту має право на
отримання обов'язкової частки
спадкового майна, не може бути підставо
для задоволення позову про визнання
заповіту недійсним.

Згідно ст. 57, 58, 59 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи ту обставину, що підставою
для визнання заповіту недійсним
позивач зазначив той факт, що заповіт
підписаний не ОСОБА_5, Ухвалою суду від
18.09.2013 р. (а.с. 114) по справі була
призначена судова почеркознавча
експертиза, відповідно до висновків
якої підписи від імені ОСОБА_5 в графах
«Підпис» заповіту, посвідченого 17.05.2004
року секретарем Виконавчого комітету
Піщанської сільської ради ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстровій книзі за №
143, - виконано самою ОСОБА_5 (а.с.133).

Однак, в ході судового розгляду було
встановлено, що під час експертного
дослідження, експертом були
використані експериментальні зразки
підпису померлої ОСОБА_5, які були
надані безпосередньо експерту самою
ОСОБА_3, тобто в порушення вимог
цивільно-процесуального
законодавства.

У зв'язку з чим, керуючись ст. 150 ЦПК
України, судом була призначена
повторна судова почеркознавча
експертиза, на вирішення якої були
поставлені питання щодо належності
підписів на заповіті та у Реєстровій
книзі померлій ОСОБА_5, однак ОСОБА_3 в
судовому засіданні відмовилась надати
оригінал заповіту для направлення його
на експертне дослідження.

Судом їй було роз'яснено наслідки такої
відмови та можливість суду застосувати
ст.146 ЦПК України, однак оригінал
заповіту ОСОБА_3 так і не надала, що було
зафіксовано в журналі судового
засідання.

Згідно зі ст.146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто з цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена або відмовити у його
визнанні.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
наявні підстави для застосування ст.146
ЦПК України і, як наслідок, визнання
заповіту недійсним з цих підстав.

Однак, відповідно до ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутись до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу у спосіб визначений законом
або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 4 цього Кодексу встановлено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права і інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_3
належить земельна ділянка, розташована
за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.32, 33), подарована
їй 04.09.2007 року ОСОБА_5 (а.с.31).

Доказів того, що даний договір було
оспорено, суду не надано.

На підставі Договору довічного
утримання, ОСОБА_8 належить
домоволодіння, розташоване за тією ж
адресою (а.с.37-38, 60-61, 78-79, 80).

Тобто, право власності на зазначене
майно ОСОБА_3 набула у спосіб відмінний
від спадкування.

Судом була витребувана спадкова
справа, завелена після смерті ОСОБА_5, з
матеріалів якої також не вбачається, що
будь яке майно ОСОБА_3 успадкувала
після смерті ОСОБА_9

Таким чином, суд вважає за необхідне
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, оскільки з наявності самого
факту існування оспорюваного заповіту
не вбачається порушення його прав чи
інтересів.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст. ст. 3, 5-8, 10, 57, 58, 59, 60, 212, 214, 215
ЦПК України, ст. ст. 21, 203, 215, 216, 230, 236, 237,
238, 369, 1216, 1218, 1219 ЦК України, ст. 116, 118, 120 ЗК
України, ст. 60, 63, 74 СК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий
комітет Піщанської сільської ради
Новомосковского району
Дніпропетровської області про
визнання заповіту недійсним -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В. Березюк