Справа №
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

04 грудня 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого - судді
Рудюка О.Д.

при секретарі
Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вишгороді цивільну
справу за позовом Державного
навчального закладу «Катюжанське вище
професійне училище» до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
третя особа - орган опіки та піклування
Вишгородської державної адміністрації
про визнання такими, що втратили право
проживання в службових житлових
приміщеннях, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим
позовом, посилаючись на те, що
відповідачів було зараховано на посади
майстрів виробничого навчання
Катюжанського вищого професійного
училища. Їм та членам їх сімей надано
службові квартири на території училища
на час виконання посадових обов'язків.
У 2013 році відповідачі були звільнені, у
зв'язку з чим втратили право проживання
в наданих на час виконання службових
обов'язків службових приміщеннях, але
їх не звільнили. Позивач просив суд
визнати відповідачів та членів їх
сімей такими, що втратили право
проживання та користування службовими
житловими приміщеннями (квартирами за
адресою: АДРЕСА_1), усунути перешкоди у
користуванні службовими житловими
приміщеннями шляхом виселення
відповідачів та членів їх сімей без
надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити.

представник відповідачів та
відповідач ОСОБА_2 проти позову
заперечували.

Відповідач ОСОБА_1 та представник
третьої особи - органу опіки та
піклування Вишгородської державної
адміністрації у судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином.
Причини неявки суду не відомі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2 та
представника відповідачів, дослідивши
письмові матеріали справи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
дійшов наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
наказом №21-к від 13.08.1998р. ОСОБА_2
зарахований до Катюжанського ПТУ-21, яке
згодом реорганізоване у Державний
навчальний заклад «Катюжанське вище
професійне училище», на посаду майстра
виробничого навчання на контрактній
основі.

Відповідно до рішення адміністрації
ДПТУ-21 від 05.11.1998р. «Про виділення
службових квартир працівникам у
зв'язку з виробничою необхідністю на
час виконання службових обов'язків в
ДПТУ-21» майстру виробничого навчання
ОСОБА_2 надано службову квартиру.

17.10.1999р. ОСОБА_2 на підставі рішення
виконкому сільської ради №37 від
22.07.1999р. було видано ордер на сім'ю з
трьох осіб на право зайняття житлового
приміщення житловою площею 30,34кв.м., яке
складається з двох кімнат у службовій
квартирі по АДРЕСА_1.

Наказом №83-к від 06.12.2013р. ОСОБА_2
звільнено з займаної посади відповідно
до ст.38 КЗпП України (за власним
бажанням).

ОСОБА_1 за наказом №27-к від 03.08.2004р.
зарахований на посаду майстра
виробничого навчання до Катюжанського
ПТУ-21, яке згодом реорганізоване у
Державний навчальний заклад
«Катюжанське вище професійне училище».

Згідно рішення виконавчого комітету
Катюжанської сільської ради №106 від
05.12.2005р. ОСОБА_1 у зв'язку з виробничою
необхідністю на час виконання
службових обов'язків у КВПУ надано
службову квартиру на території КВПУ в
АДРЕСА_2 площею 20,0кв.м. зі складом сім'ї
з трьох осіб.

05.12.2005р. відповідачу ОСОБА_1 на підставі
рішення виконкому Катюжанської
сільської ради №106 від 05.12.2005р. було
видано ордер № 5 на сім'ю з трьох
чоловік на право зайняття житлового
приміщення жилою площею 20,0кв.м., яке
складається з ізольованої службової
квартири АДРЕСА_2.

Наказом № 5-к від 22.01.2014р. ОСОБА_1
звільнено з займаної посади за п. 3 ст.
41 КЗпП України (за вчинення
аморального проступку, несумісного із
продовженням роботи, пов'язаної з
виховними функціями).

Жоден з відповідачів на території
Катюжанської сільської ради
Вишгородського району Київської
області приватизованого житла не має,
що підтверджується довідками від
02.09.2014р. №№ 1180, 1181.

Позивач вважає, що відповідачі та члени
їх сімей не мають права проживання та
користування займаними службовими
приміщеннями, оскільки трудові угоди
між ДНЗ «Катюжанське вище професійне
училище» та відповідачами припинені.

Склад родини відповідача ОСОБА_3:
дружина ОСОБА_4, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
та донька ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, а
відповідача ОСОБА_1, - дружина ОСОБА_6,
син ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4

Відповідно до ч. 1 ст. 118 ЖК України
службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.
Жиле приміщення включається до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної міської, районної в
місті Ради народних депутатів. Під
службові жилі приміщення виділяються,
як правило, окремі квартири.

Так, згідно рішення виконавчого
комітету Катюжанської сільської ради
№39 від 29.04.2002р. з метою забезпечення
житловою площею працівників училища та
молодих спеціалістів, квартири, які
знаходяться на території навчального
закладу відносяться до категорії
службових та не підлягають
приватизації.

Відповідно до ст.124 ЖК України
робітники і службовці, що припинили
трудові відносини з підприємством,
установою, організацією, а також
громадяни, які виключені з членів
колгоспу або вийшли з колгоспу за
власним бажанням, підлягають виселенню
з службового жилого приміщення з усіма
особами, які з ними проживають, без
надання іншого житлового приміщення.

Разом з тим, у обох квартирах
проживають неповнолітні діти
відповідачів (ОСОБА_3, 2003р.н., ОСОБА_7,
2003р.н. та ОСОБА_8, 2011р.н.).

Пунктом 1 частини 1 статті 114 ЖК України
визначено, що з наданням іншого
житлового приміщення може бути
виселено: робітників і службовців
(разом з проживаючими з ними особами),
що припинили трудові відносини з
підприємствами, установами,
організаціями найважливіших галузей
народного господарства, які надали
жиле приміщення, у зв'язку із
звільненням за власним бажанням без
поважних причин або за порушення
трудової дисципліни, або за вчинення
злочину.

Згідно ч.2 ст.109 ЖК України громадянам,
яких виселяють з жилих приміщень,
одночасно надається інше постійне жиле
приміщення, за винятком виселення
громадян при звернення стягнення на
жилі приміщення, що були придбані ними
за рахунок кредиту (позики) банку чи
іншої особи, повернення якого
забезпечене іпотекою відповідного
жилого приміщення. Жиле приміщення, яке
надається виселюваному, повинно бути
зазначено в рішення суду або постанові
прокурора.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЖК України
надаване громадянам у зв'язку з
виселенням з службового жилого
приміщення інше жиле приміщення має
відповідати вимогам, передбаченим
частиною другою статті 114 цього
Кодексу.

Як визначено у ст.16 Конвенції про права
дитини (20.11.1989р.), ратифікованої
Постановою ВРУ №789-ХІІ від 27.02.1991р.,
жодна дитина не може бути об'єктом
свавільного або незаконного втручання
в здійснення її права на особисте і
сімейне життя, недоторканість житла,
таємницю кореспонденції або
незаконного посягання на її честь і
гідність. Дитина має право на захист
закону від такого втручання або
посягання.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 02.12.2010 рок у «Кривіцька
і Кривіцький проти України», у
контексті Конвенції, поняття «житло»
не обмежується приміщенням, в яких
проживають на законних підставах або
які були у законному порядку
встановлені, а залежить від фактичних
обставин, а саме існування достатніх і
тривалих зв'язків з конкретним місцем.
Втрата житла будь-якою особою є самою
крайньою формою втручання у право на
житло.

Згідно ст. 47 Конституції України кожен
має право на житло. Ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше, як
на підставі закону та за рішенням суду.

Таким чином, оскільки відповідач
ОСОБА_2 був звільнений з роботи за
власним бажанням без поважних причин, а
відповідач ОСОБА_1 - за вчинення
аморального проступку (порушення
трудової дисципліни), вони не можуть
бути виселені з службових житлових
приміщень без надання іншого житлового
приміщення. Крім того, у родині кожного
з відповідачів є неповнолітні діти і
при задоволенні позовних вимог буде
порушено їхні права.

Отже, суд знаходить позов
необґрунтованим і вважає, що
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
ст.ст.109, 114, 116, 124, 125 ЖК України, на
підставі, ст.ст.10, 58, 60, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
О.Д.Рудюк