Справа № 751/9264/14 Провадження №
22-ц/795/2273/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Маслюк Н. В. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Острянського
В.І.,при секретарі:Мартиновій А.В.,за
участю:представника ДВС Шило Т.О.,
держвиконавця Чередник Д.О.,
представника заявника ОСОБА_7,
заінтересованої особи ОСОБА_8, її
представника ОСОБА_9,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції на ухвалу Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 30
вересня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_10 на дії старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
Козар О.П. та старшого державного
виконавця Деснянського відділу
державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чередник Д.О. щодо складання
розрахунку заборгованості боржника по
аліментам,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 30 вересня 2014 року
задоволено частково скаргу ОСОБА_10 на
дії старшого державного виконавця ВДВС
Святошинського РУЮ у м.Києві Козар О.П.
та старшого державного виконавця
Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ
Чередник Д.О. щодо складання розрахунку
заборгованості боржника по аліментам
та вирішено питання про стягнення
судових витрат.

Не погоджуючись з даною ухвалою
Деснянський ВДВС Чернігівського МУЮ
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просив ухвалу суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні скарги
ОСОБА_10

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що ухвала винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а саме, апелянт не погоджується з
посиланням суду щодо неправомірного
включення державним виконавцем
Чередник Д.О. до розрахунку
заборгованості від 12 вересня 2014 року
аліментів за березень 2014 року в сумі 635
грн. Апелянт зазначає, що хоча рішенням
Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 16 вересня 2013 року й було
визначено місце проживання
малолітнього ОСОБА_12 з батьком ОСОБА_10,
проте не звільнено скаржника від
сплати аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_10
суд першої інстанції виходив з того, що
доводи скаржника щодо неправомірного
включення до розрахунку
заборгованості від 12.09.2014 року
аліментів за березень 2014 року в сумі 635
грн. заслуговують на те увагу, оскільки
згідно рішення Новозаводського
районного суду м.Чернігова від 16
вересня 2013 року визначено місце
проживання неповнолітнього ОСОБА_12
разом з батьком ОСОБА_10, і з жовтня 2013
року дитина мешкає разом з батьком
ОСОБА_10, що не заперечується сторонами
виконавчого провадження та
задовольнив скаргу щодо визнання
неправомірними дій старшого
державного виконавця Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції Чередник Д.О. в частині
визначення станом на 12.09.2014 року
розрахунку заборгованості по
аліментам в сумі 86871,17 грн. Крім того,
постановою старшого державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції м.Києва
Козар О.П. закінчено виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа №2-1316/05 на підставі п.10 ч.1 ст.49
Закону України «Про виконавче
провадження», відсутні рішення про
визнання незаконною та скасування
зазначеної постанови, а тому суд
прийшов до висновку, що проведення
державним виконавцем Козар О.П.
виконавчий дій по складанню 16 вересня
2014 року розрахунку заборгованості по
аліментах після закінчення
виконавчого провадження, є
неправомірними.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
апеляційного суду.

Судом встановлено, що на виконанні у
ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва
перебував виконавчий лист №2-1316/05 про
стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_8
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку (а.с.42-50).

На підставі заяви стягувача державним
виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ
м.Києва 27 лютого 2014 року винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа

№2-1316/05 на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»
(направлення виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби) (а.с.44).

Одночасно, у постанові про закриття
виконавчого провадження зазначена
заборгованість боржника по аліментам
станом на 26.02.2014 року у сумі 86192,17 грн., що
підтверджена доданим до матеріалів
справи розрахунком боргу від 07.11.2013
року (а.с.20-21).

В подальшому старшим державним
виконавцем відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м.Києві
Козар О.П. 16.09.2014 року складено
розрахунок заборгованості по
аліментам по виконавчому документу
№2-1316 від 19.04.2005 року, виданому
Новозаводським районним судом
м.Чернігова та визначена сума
заборгованості по аліментам боржника
ОСОБА_10 за період з 01.01.2008 року по 01.11.2013
року в розмірі 8621,75 грн. (а.с.40-41).

Дійсно, ст.30 Закону України «Про
виконавче провадження» визначаються
строки здійснення виконавчого
провадження, зокрема: державний
виконавець провадить виконавчі дії з
виконання рішення до завершення
виконавчого провадження у
встановленому цим Законом порядку, а
саме: закінчення виконавчого
провадження - згідно із статтею 49 цього
Закону.

Беручи до уваги, що постановою старшого
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції м.Києва Козар О.П. закінчено
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа №2-1316/05 на підставі
п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження», відсутні
рішення про визнання незаконною та
скасування зазначеної постанови, а
тому суд прийшов до вірного висновку,
що проведення державним виконавцем
Козар О.П. виконавчий дій по складанню 16
вересня 2014 року розрахунку
заборгованості по аліментах після
закінчення виконавчого провадження, є
неправомірними.

Також судом першої інстанції
встановлено, що державним виконавцем
Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ,
отримавши виконавчий лист та постанову
державного виконавця відділу ДВС
Святошинського РУЮ м. Києва, 05 березня
2014 року було відрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа №2-1316/05 (а.с.75).

Згідно розрахунку старшого державного
виконавця Деснянського ВДВС
Чернігівського МУЮ Чередник Д.О. від
12.09.2014 року заборгованість ОСОБА_10 по
аліментах становить 86871,17 грн. (а.с.87).

Відповідно до ч.3, 4 ст.74 Закону України
«Про виконавче провадження» розмір
заборгованості із сплати аліментів
визначається державним виконавцем за
місцем виконання рішення у порядку,
встановленому Сімейним кодексом
України. Державний виконавець
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Державний виконавець повинен
обчислити розмір заборгованості зі
сплати аліментів, скласти розрахунок ,
до компетенції державного виконавця не
належить вирішення спорів між
стягувачем та боржником щодо розміру
заборгованості за аліментами,
віднесення тієї чи іншої суми до сплати
аліментів чи на інші цілі.

Вирішуючи спір, суд обґрунтовано
дійшов висновку, що державним
виконавцем неправомірно включення до
розрахунку заборгованості від 12
вересень 2014 року аліментів за березень
2014 року в сумі 635 грн., оскільки згідно
рішення Новозаводського районного
суду м.Чернігова від 16 вересня 2013 року
визначено місце проживання
неповнолітнього ОСОБА_12 разом з
батьком ОСОБА_10 (а.с.22-23).

Вирішуючи скаргу, суд з'ясував дійсні
обставини справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, дослідив надані
ними докази, дав їм належну оцінку та
постановив законну й обґрунтовану
ухвалу.

Доводи апеляційної скарги
Деснянського відділу державної
виконавчої служби Чернігівського
міського управління юстиції не є
суттєвими та висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Зважаючи на те, що ухвала суду
постановлена з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для її скасування судова
колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319
ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Деснянського
відділу державної виконавчої служби
Чернігівського міського управління
юстиції відхилити.

Ухвалу Новозаводського районного суду
м.Чернігова від 30 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: