Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.11.2014 Справа №607/13612/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі справу за
позовом Державного підприємства
«Центр державного земельного
кадастру» до ОСОБА_1 про відшкодування
матеріальної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Центр
державного земельного кадастру»
(надалі - ДП «Центр ДЗК») звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_1 про
відшкодування матеріальної шкоди,
посилаючись на те, що 01 квітня 2011 року
між публічним акціонерним товариством
«Будсервіс» та Івано-Франківською
регіональною філією Державного
підприємства Центр ДЗК було укладено
договір оренди приміщення №06/11,
відповідно до умов якого передано в
строкове платне користування
приміщення загальною площею 373,2 кв.м.,
розташоване за адресою: АДРЕСА_1. По
закінченню строку дії даного договору
майно, яке передавалося в оренду,
повинно було бути повернено. Із грудня
2012 року, Центр ДЗК, не використовував
зазначене орендоване приміщення,
оскільки ними було орендовано інше
приміщення. Проте, після закінчення
строку дії договору, відповідачем, як
директором Івано-Франкцівської філії
Центру ДЗК, не було вжито жодних
заходів щодо складання акта
приймання-передачі орендованого майна.
Несвоєчасність забезпечення ОСОБА_1
виконання умов договору оренди, а саме
повернення орендованого приміщення з
відповідним оформленням документів
призвела до того, що ПАТ «Будсервіс»
звернулося в господарський суд з
позовом до Центру ДЗК щодо примусового
повернення майна, яке перебуває в
оренді, а також стягнення на користь
ПАТ «Будсервіс» 144 000,00 грн. неустойки за
користування річчю без належних
правових підстав, який було задоволено.
Невжиття заходів щодо повернення
приміщення ОСОБА_1 призвело до зайвих
грошових виплат у вигляді сплати
неустойки у розмірі 144 000 гривень, які
було сплачено, з приводу неналежного
виконання умов Договору.
Неправомірними діями ОСОБА_1, які
полягають у бездіяльності щодо
повернення орендованого приміщення
після закінчення строку дії договору
оренди приміщення №06/11 від 01.04.2011 року,
завдано матеріальної шкоди позивачу на
суму 144 000 грн. Просять стягнути із
відповідача на користь ДП «Центр
державного земельного кадастру»,
завдану матеріальну шкоду, в розмірі
середньомісячної заробітку позивача - 7
009,77 грн.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, з мотивів, викладених у
позовній заяві, та просить суд їх
задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, проти їх задоволення
заперечила та суду пояснила згідно
наказу №62-К від 17 лютого 2014 року,
ОСОБА_1, директора Івано-Франківської
філії Центру ДЗК, звільнено з роботи на
підставі п.1 ст.36 КЗпП України, за угодою
сторін. На час звільнення ОСОБА_1,
позивач володів інформацією, щодо
стягнення з нього пені за користування
майном, але жодних претензій, щодо
відповідача не виникало. Позивачем не
надано документів, які б засвідчували,
що в період із 23 жовтня 2012 р. по 17.02.2014 р.
ОСОБА_1 неналежно виконував свої
трудові обов»язки, а також відсутні
докази, які б вказували на вину
відповідача по справі, чи
протиправність його дій, які стали
підставою стягнення з ДП «Центр
державного земельного кадастру» на
користь ПАТ «Будсервіс» 144 000,00 грн. Крім
того вказала, що згідно ч.3 ст.233 КЗпП
України, для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди. 19 липня 2013 року позивачу із
ухвали господарського суду
Івано-Франківської області стало
відомо про позов ПАТ «Будсервіс» до ДП
«Центр ДЗК» в особі Івано-Франківської
регіональної філії про повернення
орендованого нерухомого майна та
стягнення заборгованості за
користування ним в розмірі 144 000,00 грн., а
тому, при зверненні із позовом в суд,
позивачем пропущено строк звернення,
передбачений ч.3 ст.233 КЗпП України, що є
підставою для відмови у задоволенні
позову.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

Відповідно до наказу №197-к від 23
жовтня 2012 року, ОСОБА_1 прийнято на
посаду начальника Івано-Франківської
регіональної філії Центру ДЗК із 24
жовтня 2012 року.

Наказом №62-к від 17 лютого 2014 року,
ОСОБА_1 звільнено із займаної ним
посади із 17 лютого 2014 року, згідно з п.1
ст.36 КЗпП України, за угодою сторін.

Як вбачається із рішення
Господарського суду
Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року, зобов»язано Державне
підприємство «Центр державного
земельного кадастру» в особі
Івано-Франківської регіональної філії
повернути ПАТ «Будсервіс» приміщення,
загальною площею 373,20 кв.м., які
розташовані на другому поверсі в
будинку АДРЕСА_1 у спосіб та порядку,
визначеному Договором оренди
приміщень №06/11 від 01.04.2011 р. Вирішено
стягнути із ДП «Центр державного
земельного кадастру» в особі
Івано-Франківської регіональної філії
на користь ПАТ «Будсервіс» 144 000 грн.
неустойки за користування річчю без
належних правових підстав, а також 4 027,00
грн. судового збору. Вказане рішення
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014 року
залишено без змін.

Відповідно до представлених в
судовому засіданні копії платіжних
доручень №186 від 21.05.2014 року, №195 від 11
червня 2014 року, №243 від 11 серпня 2014 року,
№253 від 21 серпня 2014 року,
Івано-Франківською філією Центру ДЗК
на виконання рішення Господарського
суду Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року перераховано ВДВС
Івано-Франківського управління
юстиції 152 027 гривень коштів.

Як вбачається із довідки, виданої
Івано-Франківською регіональною
філією ДП «Центр ДЗК» від 30.05.2014 року
№1-411, середньомісячна заробітна плата
ОСОБА_1 складає 5452,02 гривень.

Позивач в обґрунтування своїх
вимог щодо неналежного виконання
відповідачем своїх трудових
обов»язків, як наслідок заподіяння ним
шкоди позивачу, покликається на пункт
5.1, 5.3, 4.4.2 Положення про
Івано-Франківську регіональну філію ДП
«Центр ДЗК».

Як вбачається із пунктів 5.1, 5.3
Положення про Івано-Франківську
регіональну філію Державного
підприємства «Центр ДЗК»,
затвердженого наказом Державного
підприємства «Центр ДЗК» 01 жовтня 2013
року №480, управління філією Центру ДЗК
здійснює начальник Філії Центру ДЗК,
який забезпечує виконання покладених
на Філію Центру ДЗК завдань та
призначається на посаду і звільняється
з неї наказом Генерального директора -
керівника технічних програм
підприємства. Начальник Філії Центру
ДЗК діє на підставі цього Положення й
довіреності підприємства та
підпорядковується Генеральному
директору - керівнику технічних
програм підприємства і його
заступникам. Пунктом 4.4.2 зазначеного
Положення передбачено, що філія Центру
ДЗК зобов»язана відповідно до
укладених договорів виконувати взяті
на себе зобов»язання, забезпечувати
виконання робіт та надання послуг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП
України, працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.133 КЗпП
України, у відповідності із
законодавством обмежену матеріальну
відповідальність несуть: керівники
підприємств, установ, організацій та їх
заступники, а також керівники
структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники - у
розмірі заподіяної шкоди з їх вини, але
не більше свого середнього місячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випускові недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних чи грошових чи
культурних цінностей.

Згідно із ст.138 КЗпП України, для
покладення на працівника матеріальної
відповідальності за шкоду власник або
уповноважений ним орган повинен
довести наявність умов, передбачених
статтею 130 цього кодексу.

В силу вимог ч.3 ст.233 КЗпП
України, для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Згідно із пунктами 3,4 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року N 14 «Про судову практику
в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками», «…суд у
кожному випадку зобов»язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об»єктивного
з»ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з»ясовувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов»язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно
шкоду…». «…Під прямою дійсною шкодою
слід розуміти втрату, погіршення або
зниження цінності майна, необхідність
для підприємства провести витрати на
відновлення, придбання майна чи інших
цінностей або провести зайві, тобто
викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати…». Пунктом 6
зазначеної постанови передбачено, що
до зайвих грошових виплат відносяться,
зокрема, суми стягнення штрафів,
заробітної плати, виплачені
звільненому працівникові у зв»язку з
затримкою з вини службової особи
видачі трудової книжки, розрахунку,
неправильним формулюванням причин
звільнення, тощо. У пункті 20 зазначеної
постанови вказано, що судам необхідно
перевіряти, чи додержаний власником
або уповноваженим ним органом
встановлений ст.233 КЗпП річний строк з
дня виявлення заподіяної працівником
шкоди для звернення в суд з позовом про
її відшкодування. Днем виявлення шкоди
слід вважати день, коли власнику або
уповноваженому ним органу стало відомо
про наявність шкоди, заподіяної
працівником.

Суд вважає, що позов державного
підприємства «Центр ДЗК» не підлягає
до задоволення, оскільки позивачем не
доведено та не надано суду доказів, які
підтверджують, що шкода підприємству у
вигляді зайвих грошових виплат -
нарахуванні пені внаслідок наповнення
орендованого майна у розмірі 144 000
гривень, заподіяна з вини відповідача.
При цьому, суд відкидає твердження
позивача про те, що відповідачем при
виконанні своїх трудових обов»язків,
що призвели до заподіяння зазначеної
шкоди у виді зайвих грошових виплат, не
дотримано вимоги, викладені у пунктах
5.1, 5.3, 4.4.2 Положення про
Івано-Франківську регіональну філію
Державного підприємства «Центр ДЗК»,
оскільки такі пункти не містять
покладення обов»язку на керівника
підприємства, щодо повернення ним
орендованого приміщення з відповідним
оформленням для цього документів. Крім
цього, як зазначено у рішенні
господарського суду
Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року, нарахування та
стягнення неустойки у розмірі
подвійної плати за користування майном
з державного підприємства «Центр ДЗК»
в особі Івано-Франківської
регіональної філії проведено на
підставі ч.2 ст.785 ЦК України, тобто у
зв»язку з невиконанням наймачем
укладеного правочину від 01.04.2011 року.

Також, як вбачається із постанови
Львівського апеляційного
господарського суду від 21 січня 2014
року, винесеної за результатами
розгляду апеляційної скарги
державного підприємства «Центр ДЗК» в
особі Івано-Франківської регіональної
філії на рішення господарського суду
Івано-Франківської області від 17
жовтня 2013 року, судом зазначено, що
«Центр ДЗК» в особі Івано-Франківської
регіональної філії стверджує, «… що на
виконання умови договору щодо
повернення орендованого майна, та
відповідно до п.2.4 Договору, ним був
складений акт приймання-передачі, який
надсилався разом з листом про
розірвання договору від 10 грудня 2012
року на адресу публічного акціонерного
товариства «Будсервіс» для підписання.
З матеріалів справи вбачається, що про
надіслання акту приймання-передачі
орендованих приміщень зазначено у
листі №1-1185 від 29.12.12 року. В якості
доказу надіслання вказаної
кореспонденції, відповідач («Центр
ДЗК» в особі Івано-Франківської
регіональної філії) надав копію
аркушів з журналу реєстрації вихідної
кореспонденції за 29.12.2012 року…». Крім
цього, сам позивач у поданій суду
позовній заяві та у своїх поясненнях
наданих в суді, зазначив, що центр ДЗК,
який очолював відповідач з грудня 2012
року не використовував орендовані
приміщення та звільнив їх, оскільки
зазначеною установою було орендовано
інше приміщення. Таким чином,
враховуючи зазначені обставини, суд
вважає, що твердження позивача про те,
що відповідачем не вчинялись дії щодо
складання акта приймання передачі
орендованого майна та не забезпечено
звільнення орендованих приміщень не
заслуговують на увагу.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.130-137 КЗпП України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від 29
грудня 1992 року № 14 «Про судову практику
в справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» , суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» до
ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної
шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан