Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2/311/1021/2014

27.10.2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області

у складі головуючого судді
Степаненко Ю.А.

при секретареві
Шак О.В.

за участю представника позивача
Лисенко І.Ю.

представника третьої особи - ОСОБА_2
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Василівка
цивільну справу за позовом:

Товариства з обмеженою
відповідальністю «Запорізька
насіннєва станція» до Василівської
міської ради Запорізької області,
виконавчого комітету Василівської
міської ради Запорізької області,
треті особи: ОСОБА_2, яка діє в своїх
інтересах та представляє інтереси
малолітнього сина - ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання
незаконними та скасування рішень
органу місцевого самоврядування,-

ВСТАНОВИВ:

В позовній заяві Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Запорізька насіннєва станція» вказує,
що колгоспами і радгоспами Запорізької
області була утворена Запорізька
обласна міжгосподарська
спеціалізована насіннєва станція по
насінництву багаторічних трав для
організації виробництва, заготівлі,
очищення, зберігання та реалізації
насіння багаторічних трав.

На підставі рішення виконкому
Василівської міської ради №213 від 12
жовтня 1992 року Запорізькій обласній
міжгосподарській спеціалізованій
насіннєвій станції по насінництву
багаторічних трав була виділена
земельна ділянка для будівництва
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5.
В подальшому, за кошти Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав, на
вищевказаній земельній ділянці був
побудований житловий будинок.

30 січня 1996 року актом державної комісії
даний житловий будинок був прийнятий в
експлуатацію.

В подальшому нумерація будинку була
змінена з АДРЕСА_5 на АДРЕСА_5 у зв'язку з
впорядкуванням нумерації будинків.

01 лютого 1996 року на підставі
розпорядження Василівської районної
державної адміністрації № 78 видано
Свідоцтво про право власності на
вищезазначений житловий будинок
Запорізькій обласній міжгосподарській
спеціалізованій насіннєвій станції по
насінництву багаторічних трав на праві
колективної власності. Державна
реєстрація права власності на житловий
будинок була здійснена в БТІ 02 червня
1998 року, що також підтверджується
технічним паспортом на будинок,
дублікатом свідоцтва на право
власності.

Даний житловий будинок перебував на
балансі підприємства і ніколи не
передавався на баланс органів
місцевого самоврядування і, крім того,
не відносився до громадського
житлового фонду.

До 1998 року директором Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав був
ОСОБА_9.

16.01.1985 року ОСОБА_9 отримав квартиру за
адресою: АДРЕСА_1, яка відносилась до
відомчого житла і перебувала у
власності Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав. На той час, ОСОБА_9
була особисто написана розписка про те,
що він зобов'язувався звільнити та
передати вищевказану квартиру для
працівників Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав, які перебувають у
списках черговиків на отримання
житлової площі, за умови надання родині
ОСОБА_9 іншого житла, яке б відповідало
нормам проживання родини у складі 6
чоловік.

У травні 2001 року відбулась
реорганізація юридичної особи, в
результаті чого було засновано
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Запорізька
насіннєва станція». Загальними
положеннями засновницького договору
передбачено, що ТОВ «Запорізька
насіннєва станція» є правонаступником
колективного підприємства «Запорізька
обласна міжгосподарська
спеціалізована насіннєва станція по
насінництву багаторічних трав».

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав від 21.02.2012 року за №
33247273 ТОВ «Запорізька насіннєва
станція» є власником житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_5. Підставою виникнення права
власності є дублікат свідоцтва про
право власності від 13.06.2003 року.
Вищевказаний житловий будинок
належить ТОВ «Запорізька насіннєва
станція» на праві приватної власності.
Крім того, даний факт підтверджується
листом, який був наданий РКП
«Василівським БТІ» від 03.08.2012 року.

З 2005 року родина ОСОБА_9 намагається
незаконно заволодіти житловим
будинком, який належить ТОВ
«Запорізька насіннєва станція» на
праві приватної власності.

З часу створення підприємства і до
цього часу ведеться облік громадян, які
потребують поліпшення житлових умов.
Відповідно до списку працівників
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав, на
обліку за місцем роботи для отримання
житлової площі перебувало чотири
працівника підприємства, в тому числі,
і ОСОБА_9

До 1996 року родина ОСОБА_9 у складі 10
чоловік мешкала та була зареєстрована
в квартирі багатоквартирного будинку
за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира
відносилась до відомчого житлового
фонду і була надана родині ОСОБА_9, як
службове приміщення.

Відповідно до «Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень» від
11.12.84 року за № 470, родину ОСОБА_9 було
поставлено на квартирний облік за
місцем роботи, як родина, яка потребує
поліпшення житлових умов.

20 березня 1996 року постановою сумісного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної станції по
насінництву та багатолітніх трав було
виділено житловий будинок ОСОБА_9.
Рішенням виконавчого комітету
Василівської міської ради Запорізької
області було затверджено
вищезазначену постанову і 18 квітня 1996
року був виданий ордер на громадянина
ОСОБА_9, відповідно до якого, його
родина, а саме: ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_6,
ОСОБА_12, ОСОБА_9, ОСОБА_14, мала право
зайняти житлову площу.

У зв'язку з тим, що до 2013 року керівник
ТОВ «Запорізька насіннєва станція»
Трохименко С.О. не мав ні оригіналу, а ні
копії постанови сумісного засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав про
виділення житлового будинку родині
ОСОБА_9, крім того, не мав рішення
виконавчого комітету Василівської
міської ради Запорізької області, яким
було затверджено вищезазначену
постанову, 17 квітня 2013 року він
звернувся до архівного відділу
Василівської районної державної
адміністрації Запорізької області із
заявою про отримання вищевказаних
документів.

Крім того, директору ТОВ «Запорізька
насіннєва станція» Трохименку С.О. до
2013 року не було відомо про те, чи
взагалі відбувалось засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав 20
березня 1996 року, так як, в рішеннях
судів завжди зазначалась постанова, а
про існування виписки взагалі питання
не ставилось. Також, йому не була відома
сама процедура видачі ордеру родині
ОСОБА_9 і не відомо той факт, які
документи особисто були підписані
Запарою В.В.

Крім того, про достовірність підпису
Запари В.В. у виписці з протоколу
сумісного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав директору ТОВ
«Запорізька насіннєва станція»
Трохименку С.О. стало відомо
безпосередньо лише після отримання
висновку судової почеркознавчої
експертизи. До цього часу директор
підприємства не мав можливості
встановити достовірність підпису, так
як не є фахівцем даної галузі і не мав
оригіналу виписки з протоколу
сумісного засідання.

18 квітня 2013 року була отримана
відповідь з архівного відділу
Василівської РДА про те, що постанова
сумісного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав про виділення
житлового будинку родині ОСОБА_9 -
відсутня, а надані були лише копії
рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради від 18 квітня
1996 року № 88 та витяг з протоколу
спільного засідання адміністрації та
профкому обласної станції з
насінництва багаторічних трав від 20
березня 1996 року №1.

В даній виписці з протоколу сумісного
засідання адміністрації та профкому
одним із пунктів зазначено, що квартиру
за адресою: АДРЕСА_1 - залишити сину
ОСОБА_17. Аналізуючи даний пункт виписки
з протоколу вбачається, що працівники
підприємства, в тому числі й ті, які
знаходились на обліку для отримання
житлової площі і які вже тривалий час
працювали на підприємстві, надали
згоду на передачу нерухомого майна
(квартири) громадянину, який жодного
дня на підприємстві не працював і в
жодних правовідносинах з
підприємством не перебував.

Після отримання вищевказаних
документів керівництвом ТОВ
«Запорізька насіннєва станція» були
опитані працівники, які станом на 1996
рік працювали і які були свідками
передачі ОСОБА_17 квартири, а ОСОБА_9
житлового будинку. Таким чином, було
встановлено, що на підприємстві ніколи
не ставилось питання про передачу
відомчого житла, а саме - квартири,
ОСОБА_17, тому що він на підприємстві не
працював жодного дня і на той час
існувала черга працівників, які мали
право на отримання від підприємства
житла.

Стосовно отримання житлового будинку
ОСОБА_9, то було встановлено, що на той
час, коли він був директором
Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав, він та його родина
мешкали у квартирі у складі 6 чоловік.
Відповідно до «Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР» від 11.12.1984 р. № 470
ОСОБА_9 та його родина перебували на
обліку громадян, які потребують
поліпшення житлових умов. Відповідно
до розписки, яка була написана
власноруч ОСОБА_9 і про яку знали всі
працівники підприємства, він повинен
був звільнити квартиру для іншого
працівника підприємства, а потім
отримати житловий будинок. В даному
випадку, жоден би з працівників не
погодився на передачу житлового
будинку ОСОБА_9, а квартири - його сину
ОСОБА_17, у зв'язку з тим, що: по-перше: на
підприємстві велась черговість
працівників, які вже тривалий час
працювали на підприємстві і
потребували житла; по-друге, за родиною
ОСОБА_17 залишалось два об'єкта
нерухомого майна, власником якого була
Запорізька обласна міжгосподарська
спеціалізована насіннєва станція по
насінництву багаторічних трав;
по-третє, порушувались би права
працівників підприємства, які мали
право отримати житло від Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав для
проживання.

Крім того, під час розмови з Запарою
В.В., який в 1996 році був головою профкому
і при наданні йому копії виписки з
протоколу, яка була отримана з
архівного відділу Василівської РДА,
він також пояснив, що даного засідання
ніколи на підприємстві не відбувалось
та на копії виписки стоїть не його
підпис.

Для підтвердження вищевказаних фактів
директор ТОВ «Запорізька насіннєва
станція» змушений був звернутись до
правоохоронних органів із заявою про
кримінальне правопорушення за ст. 358 КК
України.

Під час досудового розслідування була
проведена судова почеркознавча
експертиза № 124-13 від 01.10.2013 року, якою
встановлено, що підпис, виконаний від
імені Запари В.В., розташований в графі
«Председатель профкома В.В. Запара» у
виписці з протоколу спільного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1 від
20.03.1996 року, виконані не Запарою В.В., а
іншою особою з наслідуванням підписам
Запари В.В.

Крім того, під час розгляду матеріалів
досудового розслідування були
допитані в якості свідків по
вищевказаному кримінальному
провадженню особи, які були зазначені у
виписці з протоколу спільного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1 від
20.03.1996 року, які повідомили, що сумісне
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав, на
якому вирішувались би питання про
виділення спірного житлового будинку
АДРЕСА_5 родині ОСОБА_9, а також квартири
АДРЕСА_1, не проводилось.

Відповідно до постанови про закриття
кримінального провадження від 24.10.2013
року встановлено, що дійсно мав факт
підробки підпису Запари В.В. та
використання підробленого документу, а
саме - виписки з протоколу сумісного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1

ОСОБА_9 для отримання ордеру на
заселення у житловий будинок АДРЕСА_5,
однак ОСОБА_9 помер. Таким чином,
кримінальне провадження закрито.

Дані обставини директору підприємства
стали відомі 24.10.2013 року при
ознайомленні з матеріалами
кримінального провадження та
отриманні постанови про закриття
кримінального провадження.

Так як під час розгляду матеріалів
досудового розслідування був
встановлений факт підроблення
документу і подальше його використання
(саме підробленого документу), то
рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради від 18 квітня
1996 року № 88 «Об утверждении протокола
совместного заседания администрации и
профкома Запорожской областной
станции по семеноводству многолетних
трав и распределении жилого дома» є
незаконним і підлягає скасуванню.

02.12.2013 року ТОВ «Запорізька насіннєва
станція» в особі директора Трохименка
С.О. на підставі вищезазначених фактів
звернувся до Василівської міської ради
із заявою про скасування рішення
виконавчого комітету Василівської
міської ради №88 від 18.04.1996 року.

24.12.2013 року рішенням виконавчого
комітету Василівської міської ради
було відмовлено ТОВ «Запорізька
насіннєва станція» у скасуванні
вищевказаного рішення.

Відповідно до ст..58 Житлового кодексу
України виконавчий комітет міської
ради видає ордер на жиле приміщення
лише на приміщення в будинку
державного або громадського житлового
фонду. Так як, спірний житловий будинок
будувався за кошти Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав та
належав на праві колективної
власності, то даний житловий будинок
ніколи не відносився до державного
житлового фонду. Крім того, відповідно
до відповідей Василівської міської
ради, в яких зазначено, що житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_5 жодного дня
не перебував на балансі міської ради та
не відносився до громадського
житлового фонду.

Крім того, в ордері чітко вказаний
строк його дії, а саме - протягом 10 днів.

Відповідно до «Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов, і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР» від 11.12.1984 р. № 470: «У
надане жиле приміщення переселяються
члени сім'ї, які включені в ордер і дали
письмове зобов'язання про переселення
в це приміщення».

В ордері було чітко зазначений склад
родини ОСОБА_9, яка мала право зайняти
житловий будинок. Крім того, жоден із
членів родини ОСОБА_9 не надавав
письмового зобов'язання про
переселення до іншого житлового
приміщення, а саме, до спірного
житлового будинку. Згідно ордера,
вселитися у житловий будинок із числа
відповідачів мав право лише ОСОБА_6,
який зазначений в ордері, як син ОСОБА_9
Таким чином, родиною ОСОБА_9 було
допущено порушення норм чинного
законодавства щодо прядку отримання
житлового приміщення, так як відсутні
письмові зобов'язання про переселення
до житлового будинку.

Відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» громадяни
України зобов'язані протягом 10 днів
після прибуття до нового місця
проживання та зареєструвати місце
проживання. Крім того, при поданні
заяви для реєстрації місця проживання
особа зобов'язана надати документ, що
підтверджує право на проживання.

Відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в Україні»
від 28.07.2004 року №985, заява про
реєстрацію місця проживання повинна
містити підставу для реєстрації місця
проживання заявника за зазначеною
адресою (ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) або інші документи). В даному
випадку єдиною на той час підставою для
реєстрації місця проживання, був ордер,
який на момент подання заяви був
недійсним. Так як ордер був недійним, то
на момент реєстрації місця проживання
потрібна була згода власника майна, а
саме, згода позивача, яка не надавалась.
Таким чином, відповідачі не мали права
реєструвати місце свого проживання у
спірному житловому будинку без згоди
позивача.

Відповідно до норм Житлового кодексу
України, ордер є єдиною підставою для
вселення у житлове приміщення, а
користування житловим приміщенням
здійснюється на підставі договору
найму.

З пропозицією укладення договору найму
житлового будинку ОСОБА_9 до власника
майна жодного разу не звертався.

Таким чином, при видачі ордеру родині
ОСОБА_9 виконавчий комітет
Василівської міської ради порушив
норми житлового законодавства, а також
права та інтереси як Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав, так і
працівників даного підприємства, які
перебували в черзі на отримання
житлової площі і які в зв'язку з
тривалістю роботи на підприємстві мали
право отримати житлову площу.

Позивач також вважає, що строк
звернення до суду з даними позовними
ним був пропущений з поважних причин.

Позивач просить суд, визнати причини
пропуску строку для звернення до суду
за захистом прав та законних інтересів
поважними та поновити даний строк;
скасувати рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради №
131 від 24 грудня 2013 року; визнати
незаконним та скасувати рішення
виконавчого комітету Василівської
міської ради № 88 від 18 квітня 1996 року;
визнати незаконним та скасувати ордер
№ 6639, виданий 18 квітня 1996 року на
підставі рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради № 88 від
18.04.1996 року.

В судовому засіданні представники
позивача в особі Лисенко І.Ю. та
Трохименка С.О. позовні вимоги
підтримали з підстав, викладених у
позові, просять суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник
відповідачів в особі Кондрашової І.В.
позовні вимоги визнала частково,
вважає законним рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради №
131 від 24 грудня 2013 року, в іншій частині
згодна з позовними вимогами. При цьому,
вона згодна з позовними вимогами в
частині, оскільки вважає, що на
засідання виконавчого комітету
Василівської міської ради № 88 18 квітня
1996 року неправомірно було надано саме
виписку із протоколу від 20 березня 1996
року сумісного засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної станції по насінництву та
багатолітніх трав, а не сам протокол,
при цьому, як встановлено експертизою,
голова профкому не ставив свій підпис
на цій Виписці.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти
задоволення позову заперечує.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 в особі ОСОБА_3 також заперечує
проти позову, посилаючись на те, що
право третіх осіб на проживання у
спірному будинку підтверджено
численними рішеннями судів. Крім того,
вважає, що позивачем безпідставно
пропущено строк звернення до суду з
даним позовом, просить суд застосувати
строк позовної давності та відмовити у
позові.

В судовому засіданні ОСОБА_5 проти
задоволення позову заперечує,
посилаючись на те, що право третіх осіб
на проживання у спірному будинку
підтверджено численними рішеннями
судів. Крім того, просить суд
застосувати позовну давність до даних
правовідносин.

В судове засідання треті особи: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 не з'явилися, але надали
заяви, в яких просять суд розглянути
справу у їх відсутності, проти позову
заперечують.

В судовому засіданні свідок Запара В.В.
пояснив, що станом на 20.03.1996 року він був
головою профкому на підприємстві
позивача, на якому працює до
теперішнього часу. Стверджує, що на
підприємстві не було 20 березня 1996 року
сумісного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної станції
по насінництву та багатолітніх трав.
Крім того, у виписці із протоколу від 20
березня 1996 року стоїть не його підпис.

В судовому засідання свідок ОСОБА_19
пояснила, що з 1978 року працює на
підприємстві позивача. Станом на 1996 рік
вона була членом профкому. Стверджує,
що на підприємстві не було 20 березня 1996
року сумісного засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної станції по насінництву та
багатолітніх трав.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що з 1978 року
працює на підприємстві позивача.
Станом на 1996 рік вона була членом
профкому. Стверджує, що на
підприємстві не було 20 березня 1996 року
сумісного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної станції
по насінництву та багатолітніх трав.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_21
пояснила, що з 1989 по 2006 рік вона
працювала секретарем Василівської
міської ради. Рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради № 88
від 18 квітня 1996 року готувала не вона,
тому не може сказати, надавався на
розгляд виконкому повний текст
протоколу від 20 березня 1996 року
сумісного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної станції
по насінництву та багатолітніх трав чи
тільки його виписка.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_22
пояснила, що працює начальником
архівного відділу Василівської
райдержадміністрації. На запит суду
нею було надано копії всіх документів,
які містяться у справі щодо
затвердження Рішення виконавчим
комітетом Василівської міської ради
№88 від 18.04.1996 року. До архіву протокол
спільного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав №1 від 20.03.1996 року
додано не було, а тільки його Виписка.
Чи існував взагалі такий протокол та чи
надавався він підприємством позивача
на засідання виконкому, їй не відомо.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
прийшов до висновку про те, що позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

як було встановлено в судовому
засіданні та як видно з матеріалів
справи, 01 лютого 1996 року на підставі
розпорядження Василівської районної
державної адміністрації було видано
Свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_5
міжгосподарській спеціалізованій
насіннєвій станції по насінництву
багаторічних трав, на праві
колективної власності, копія якого є у
справі.

Як вбачається із реєстраційного напису
на правовстановлюючому документі, а
саме: на вказаному Свідоцтві, державна
реєстрація права власності на вказаний
житловий будинок була здійснена в
Василівському БТІ 02 червня 1998 року.

ОСОБА_9 був директором Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав з 1975
року, мав багатодітну родину, перебував
у Списку під №1 на отримання житла за
місцем роботи з 10.02.1979 року, що
підтверджується Списком, Протоколом №5
від 10.02.1979 року спільного засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної насіннєвої станції, копії
яких є у справі, та право на яке мав
відповідно до Правил обліку громадян,
які потребують поліпшення житлових
умов і надання їм жилих приміщень в
Українській РСР від 11.12.1984 року №470.

Рішенням виконавчого комітету
Василівської міської ради №88 від 18.04.1996
року, копія якого є у справі,
затверджено рішення спільного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1 від
20.03.1996 року та виділено ОСОБА_9 житловий
будинок АДРЕСА_5 на сім'ю із 6 осіб зі
зняттям з квартирного обліку,
залишивши за членом його родини - сином
ОСОБА_17 на сім'ю у складі 4-х осіб
трикімнатну квартирі АДРЕСА_1, яку вони
займали на той час.

18.04.1996 року ОСОБА_9 отримав ордер №6639 на
проживання у житловому будинку
АДРЕСА_5, копія якого є у справі, на
підставі якого його сім'я у 1996 році
вселилася у зазначений житловий
будинок.

Судом встановлено, що житловому
будинку АДРЕСА_5 було присвоєно АДРЕСА_5
відповідно до рішення виконкому
Василівської міської ради від 19.05.1998
року №153.

На даний час житловий будинок АДРЕСА_5
належить Товариству з обмеженою
відповідальністю «Запорізька
насіннєва станція», яке є
правонаступником колективного
підприємства «Запорізька обласна
міжгосподарська спеціалізована
насіннєва станція по насінництву
багаторічних трав», на праві приватної
власності, що підтверджується
Свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно та витягом про державну
реєстрацію прав, копії яких є у справі.
Таким чином, на даний час зазначений
житловий будинок є жилим і обтяжений
житловими правами третіх осіб.

Судом встановлено, що на даний час
відсутній протокол спільного
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1 від
20.03.1996 року, а в матеріалах архівної
справи, яка знаходиться на зберіганні у
Василівській райдержадміністрації
Запорізької області, копія якої є у
справі, знаходиться лише його Виписка.
Докази на підтвердження того факту, що
на засідання виконавчого комітету
Василівської міської ради Запорізької
області 18.04.1996 року надавався саме
протокол, а не Виписка з нього, не
надано. Таким чином, суд приходить до
висновку про те, що на розгляді у
виконавчого комітету Василівської
міської ради Запорізької області 18.04.1996
року була саме та Виписка, копія якої є
у даній справі, а оригінал міститься у
архівному відділі Василівській
райдержадміністрації Запорізької
області

Той факт, що такий протокол існував та
зазначене засідання проводилося,
ніякими доказами в судовому засіданні
не підтверджено.

Як вбачається із Висновку судової
почеркознавчої експертизи №124-13 від
01.10.2013 року по кримінальному
провадженню №0001543, копія якого є у
справі, підпис у Виписці із протоколу
спільного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав №1 від 20.03.1996 року,
від імені Запари В.В. виконано не ним, а
іншою особою з наслідуванням підписам
Запари В.В. Цей Висновок, відповідно до
вимог ст.ст.58, 59 ЦПК України, суд вважає
належним та допустимим доказом.

Разом з тим, той факт, що підпис Запари
В.В. у Виписці був підроблений саме
ОСОБА_9, не знайшов свого підтвердження
в судовому засіданні.

Таким чином, судом встановлено, що
виконавчий комітет Василівської
міської ради №88 18.04.1996 року прийняв
оскаржуване рішення в межах свої
повноважень, що було передбачено
Правилами обліку громадян, які
потребують поліпшення житлових умов і
надання їм жилих приміщень в
Українській РСР від 11.12.1984 року №470 та
ЖК України. Але, разом з тим, це рішення
було прийнято на підставі не протоколу
спільного засідання адміністрації та
профкому Запорізької обласної
міжгосподарської спеціалізованої
насіннєвої станції по насінництву
багаторічних трав, як зазначено у
рішенні та як передбачено ЖК України, а
Виписки з нього. Крім того, підпис
голови профкому підприємства Запари
В.В. у цій Виписці - підроблений.

Отже, суд вважає, що це рішення
виконкомом прийнято на підставі
неналежного документу, а тому, воно є
незаконним. При цьому, про факт
підробки зазначеної Виписки не було
відомо раніше судам, рішення яких
містяться у справі.

На підставі зазначеного рішення
виконкому 18.04.1996 року ОСОБА_9 отримав
ордер №6639, відповідно до вимог ст.58 ЖК
України.

Разом з тим, судом встановлено, що
позивачем пропущено строк звернення до
суду з даним позовом в частині позовних
вимог щодо визнання незаконним та
скасування рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради № 88
від 18 квітня 1996 року; визнання
незаконним та скасування ордеру № 6639,
виданого 18 квітня 1996 року на підставі
рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради № 88 від
18.04.1996 року. При цьому, суд вважає
необхідним в цій частині позовних
вимог посилатися на норми ЦК України
1963 року, оскільки ці правовідносини
виникли та існували саме в період його
дії.

Крім того, відповідно до п.6 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України 2004
року, правила ЦК України про позовну
давність застосовуються до позовів,
строк пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом. А судом встановлено, що строк
давності щодо правовідносин в цій
частині, сплив до набрання чинності ЦК
України 2004 року.

Відповідно до ст.71 ЦК України 1963 року,
загальний строк позовної давності
складає три роки. Відповідно до ст.75 ЦК
України 1963 року, позовна давність
застосовується судом, незалежно від
заяви сторін. Відповідно до ст.76 ЦК
України 1963 року, перебіг строку
позовної давності починається з дня
виникнення права на позов. Право на
позов виникає з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення свого права. Відповідно
до ст.80 ЦК України 1963 року, закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставлю для
відмови в позові. Якщо суд визнає
поважною причину пропуску строку
позовної давності, порушене право
підлягає захистові.

В судовому засіданні встановлено, що
після отримання вищевказаного ордера,
з 1996 року сім'я ОСОБА_9 проживала у
житловому будинку, який є предметом
даного спору, про що було відомо
позивачеві, як власнику будинку. При
цьому, позивачем є юридична особа, а не
фізична особа - Трохименко С.О., який з
10.05.2011 року займає посаду директора
підприємства позивача, тому, посилання
представників позивача на той факт, що
поважною причиною пропуску позивачем
строку звернення до суду з даним
позовом є те, що Трохименко С.О. раніше
не займав зазначену посаду та не був
ознайомлений з вказаною Випискою,
рішенням виконкому та ордером, є
безпідставними.

При необхідності, позивач не був
позбавлений можливості ще з 1996 року
звернутися до Василівської міської
ради чи до архівного відділу
Василівської райдержадміністрації з
питання надання документів, на
підставі яких сім'я ОСОБА_9 отримала
право на проживання у зазначеному
будинку чи вищевказаній квартирі.
Позивач, у випадку незгоди з рішенням
виконавчого комітету Василівської
міської ради № 88 від 18 квітня 1996 року чи
з ордером № 6639, виданим 18 квітня 1996
року, мав право вчасно оскаржити їх у
передбаченому законом порядку. При
цьому, позивачем не надано суду докази
на підтвердження того факту, що йому
було відмовлено у видачі Виписки з
протоколу спільного засідання
адміністрації та профкому Запорізької
обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав №1 від
20.03.1996 року, на підставі якої й було
прийнято рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради № 88 від 18
квітня 1996 року. Позивач також мав
можливість у передбачений ЦК України
1963 року трирічний строк позовної
давності з'ясувати у свого працівника
Запари В.В. питання щодо відповідності
його підпису тому, який міститься у цій
Виписці, а також, у випадку
необхідності, вирішити питання щодо
проведення почеркознавчої експертизи.
Однак, цього зроблено не було. Поважні
причини пропуску строку звернення до
суду з даним позовом, позивач суду не
надав.

Крім того, позивач мав можливість
з'ясувати у працівників свого
підприємства питання щодо того, чи
проводилося 20.03.1996 року спільне
засідання адміністрації та профкому
Запорізької обласної міжгосподарської
спеціалізованої насіннєвої станції по
насінництву багаторічних трав ? Але
цього зроблено не було.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Таким чином,
якщо навіть прийняти до уваги той факт,
що позивач на час перебування ОСОБА_9
на посаді директора підприємства не
бажав вирішувати питання щодо
правомірності проживання сім'ї ОСОБА_9
у зазначеному будинку чи квартирі, то
така можливість після вказаної дати
(ІНФОРМАЦІЯ_1 року) у позивача все ж
була, але він нею не скористався.

Крім того, про те, що позивачеві про
наявність зазначеної Виписки, рішення
виконкому 1996 року та ордера було відомо
ще до призначення Трохименка С.О.
директором підприємства позивача,
свідчать також і рішення судів, копії
яких містяться у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.6 ЖК України, жилі
будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного
проживання громадян, а також для
використання у встановленому порядку
службових приміщень і гуртожитків.
Відповідно до ст.47 Конституції України
та ст.9 ЖК України, ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
на підставі закону і на підставі
рішення суду.

Таким чином, на даний час належні та
достатні підстави для задоволення
позову, що потягне за собою позбавлення
третіх осіб права на проживання у
спірному житловому будинку, відсутні.

Таким чином, позивач не надав належні
та достатні докази на підтвердження
поважності пропуску строку звернення
до суду з даним позовом в частині
позовних вимог щодо визнання
незаконним та скасування рішення
виконавчого комітету Василівської
міської ради № 88 від 18 квітня 1996 року;
визнання незаконним та скасування
ордеру № 6639, виданого 18 квітня 1996 року
на підставі рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради № 88
від 18.04.1996 року, тому, в задоволенні
позову в цій частині суд вважає
необхідним відмовити.

Позовні вимоги в частині скасування
рішення виконавчого комітету
Василівської міської ради № 131 від 24
грудня 2013 року також задоволенню не
підлягають, оскільки це рішення
виконавчим комітетом прийнято
законно, в межах повноважень,
передбачених Законом України «Про
місцеве самоврядування в України». При
цьому, суд враховує Рішення
Конституційного Суду України у справі
за конституційним поданням
Харківської міської ради щодо
офіційного тлумачення положень
частини другої статті 19, статті 144
Конституції України, статті 25,
частини чотирнадцятої статті 46, частин
першої, десятої статті 59 Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні"
(справа про скасування актів органів
місцевого самоврядування) у Справі N
1-9/2009 від16 квітня 2009 року N 7-рп/2009,
відповідно до якого, Конституційний
Суд України зазначає, що зі змісту
частини 2 статті 144 Конституції
України та частини 10 статті 59 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» вбачається, що рішення
органів місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку. В
Конституції України ( 254к/96-ВР )
закріплено принцип, за яким права і
свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави, яка відповідає
перед людиною за свою діяльність
(стаття 3) ( 254к/96-ВР ). Органи місцевого
самоврядування є відповідальними за
свою діяльність перед юридичними і
фізичними особами (стаття 74 Закону) (
280/97-ВР ). Таким чином, органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до
них зміни, якщо відповідно до приписів
цих рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення. Це є "гарантією
стабільності суспільних відносин"
між органами місцевого самоврядування
і громадянами, породжуючи у громадян
впевненість у тому, що їхнє існуюче
становище не буде погіршене прийняттям
більш пізнього рішення, що
узгоджується з правовою позицією,
викладеною в абзаці другому пункту 5
мотивувальної частини Рішення
Конституційного Суду України від
13 травня 1997 року N 1-зп ( v001p710-97 ) у
справі щодо несумісності
депутатського мандата.

Отже, відмовляючи позивачеві у
скасуванні рішення виконавчого
комітету Василівської міської ради № 88
від 18 квітня 1996 року, виконавчий
комітет Василівської міської ради
правомірно діяв, так як це питання
підлягає розгляду виключно у судовому
порядку.

Суд вважає безпідставним посилання
представників позивача на Закон
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11 грудня 2003 року N
1382-IV, а також на Постанову Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
зразків документів, необхідних для
реєстрації місця проживання в Україні»
від 28.07.2004 року №985, оскільки вони були
прийняті та набрали законної сили вже
після виникнення правовідносин щодо
реєстрації третіх осіб у спірному
будинку, які є предметом даного спору
та на які посилається позивач у своєму
позові.

На підставі вищезазначеного та
керуючись Конституцією України,
Законом України «Про місцеве
самоврядування», Правилами обліку
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов і надання їм жилих
приміщень в Українській РСР від 11.12.1984
року №470, ст.ст.53, 58, 59 ЖК України,
ст.ст.71-85 ЦК України 1963 року, ст.ст. 29,
316-319, 321, 325, 379, 380, 383, 386, 391 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 57,58, 59, 60, 64, 76,88, 169,208, 209,212, 213, 214,
215 ЦПК України

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову-відмовити.

Заяву про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом двадцяти днів після подання
заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження
рішення суду першої інстанції та
апеляційна скарга на рішення суду
подається в апеляційний суд
Запорізької області через
Василівський районний суд Запорізької
бласті.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо заяву
про апеляційне оскарження не буде
подано. Якщо буде подано заяву про
апеляційне оскарження, але апеляційна
скарга не буде подана у строк, вказаний
вище, рішення суду набирає законної
сили після закінчення цього строку. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не буде скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

Районного суду
Ю.А. Степаненко