Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/630/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Радомишльського районного суду
Житомирської області від 18 липня 2014
року, -

встановила:

В квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом. Просив стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі
2436 грн. і судові витрати, збільшивши її
розмір в подальшому до 10000 грн.. Свої
вимоги мотивував тим, що відповідач по
справі 25.03.2014 року висловлювала в його
адресу та членів його родини погрози
щодо позбавлення їх життя, виражалася
нецензурною лайкою та поширювала
недостовірну інформацію, що вони є
наркоманами. Такими діями відповідача
йому заподіюється моральна шкода.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 18 липня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення скасувати та постановити нове
рішення - про задоволення позовних
вимог. Зазначає, що рішення є
незаконним та необґрунтованим, увалене
з порушенням норм процесуального та
матеріального права. Вважає, що суд
безпідставно не врахував неприязнені
відносини між сторонами, викликані
судовими спорами щодо земельної
ділянки, не прийняв до уваги покази
свідка ОСОБА_2, не встановив інших
свідків та не дав належної оцінки
пред'явленим доказам.

Апелянт підтримав апеляційну скаргу і
пояснив, що він вважав достатнім
захистити свої права лише стягненням
моральної шкоди.

Представник відповідача заперечує у
задоволенні скарги у зв'язку із
недоведеністю протиправних дій
відповідача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню.

Так, відмовляючи у задоволенні позову,
суд виходив із недоведеності
висловлювань відповідача на адресу
ОСОБА_2, а також послався на
неможливість притягнення до
відповідальності особи за оціночні
судження.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення суду,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно із ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Результати оцінки
доказів суд відображає в рішенні, в
якому наводяться мотиви їх прийняття
чи відмови у прийнятті.

Рівшення суду не відповідає вказаним
вимогам.

Так, згідно п.4 ч.2 ст.23 ЦК України
моральна шкода полягає у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

У відповідності до ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Статтями 297 та 299 ЦК України також
гарантовано право на повагу до
гідності та честі особи і на
недоторканість його ділової репутації.

Якщо фізичній особі внаслідок
порушення її особистого

немайнового права завдано майнової та
(або) моральної шкоди, ця шкода
підлягає відшкодуванню (ст.280 ЦК
України).

За змістом ст.302 ЦК України фізична
особа має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію.

Фізична особа, яка поширює інформацію,
отриману з офіційних джерел
(інформація органів державної влади,
органів місцевого самоврядування,
звіти, стенограми тощо), не зобов'язана
перевіряти її достовірність та не
несе відповідальності в разі її
спростування.

Фізична особа, яка поширює інформацію,
отриману з офіційних

джерел, зобов'язана робити посилання на
таке джерело.

У роз'ясненнях, викладених в постанові
Пленуму Верховного Суду України № 1
27.02.2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», зазначено, що при розгляді
справ зазначеної категорії суди
повинні мати

на увазі, що юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
чи юридичної особи, тобто позивача;
в)поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року
ОСОБА_2 звернувся до Радомишльського РВ
із заявою, в якій скаржився на дії
ОСОБА_3 25 березня 2014 року.

13 травня 2014 року дільничним
інспектором міліції Радомишльського
РВ УМВС України в Житомирській області
винесено офіційне застереження ОСОБА_3.

З матеріалів перевірки № 438
Радомишльського РВ УМВС України в
Житомирській області вбачається, що
ОСОБА_2 звернувся 03 квітня 2014 року із
заявою щодо дій ОСОБА_3 25 березня 2014
року, яка є аналогічною позовній заяві.

Під час перевірки ОСОБА_3 підтвердила
висловлювання нецензурною лайкою, але
в адресу своєї собаки, а тому
працівником міліції винесено
попередження про недопущення
антигромадської поведінки.

Вказані матеріали не містять
достовірних доказів про дії
відповідача відносно ОСОБА_2.

В ході розгляду справи у суді першої
інстанції було допитано свідків
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які підтвердили
події 25 березня 2014 року, оцінку яким суд
не дав і не навів мотиви, з яких він не
бере їх до уваги.

Посилаючись на норму ст.30 Закону
України «Про інформацію», суд не
зазначив, які висловлювання він вважає
оціночними та яким чином зазначена
норма підлягає застосуванню до
вказаних правовідносин.

Однак при цьому, колегія суддів
враховує роз'яснення, викладене у п.27
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» згідно якого,
відповідно до пункту 4 частини другої
статті 23 ЦК моральна шкода полягає у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи, тому
вимога про відшкодування моральної
шкоди може бути заявлена самостійно,
якщо, наприклад, редакція засобу
масової інформації добровільно
опублікувала спростування, яке
задовольняє позивача. Ця обставина
повинна враховуватися судом при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди.

Аналізуючи вищевказані норми
законодавства та зазначені
роз'яснення, колегія суддів вважає, що
насамперед має бути доведено поширення
такої інформації, що є в свою чергу
підставою для відшкодування моральної
шкоди.

Відповідач не визнає вищевказані
обставини і позивач у позовній заяві не
ставить вимогу про визнання певної
інформації недостовірною або такою, що
принижує честь та гідність, не просить
визнати відповідні висловлювання
образливими, а тому без встановлення
цієї обставини судовим рішенням за
вимогою позивача, заявленою згідно ст.11
ЦПК України, окремо вимога про
стягнення моральної шкоди не може бути
задоволена.

На підставі викладеного, рішення суду
підлягає скасуванню, з ухваленням
нового - про відмову у задоволенні
позову з інших підстав.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 313-314, 316, 319
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 18 липня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
відшкодування моральної шкоди з інших
підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий Судді