Справа № 363/81/13-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/6217/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі :

головуючого - судді Білоконь О.В.,

суддів Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 2 жовтня 2014
року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
поділ спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про поділ спільного майна подружжя,-

встановила:

Позивач звернулась до суду з даним
позовом, посилаючись на те, що вона з
відповідачем з 1993 по 2012 роки
перебувала в зареєстрованому шлюбі,
під час якого за сімейні кошті придбано
земельну ділянку площею 0,1553 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, на
якій побудовано житловий будинок
АДРЕСА_2

Державний акт на право власності на
вказану земельну ділянку та реєстрацію
житлового будинку було оформлено на
ім'я відповідача.

Згоди щодо добровільного поділу майна
сторони не досягли.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просила суд розділити спільне майно,
визнати за нею ? частину спірного
житлового будинку та ? частину спірної
земельної ділянки, виділивши вказане
майно в натурі відповідно до варіанту
судової будівельно-технічної
експертизи та виділити ? частину
вантажного автомобіля «Газель» та
стягнути з відповідача судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя, посилаючись
на те, що в період шлюбу окрім майна, яке
вказала позивач за первісним позовом,
подружжям за власні кошти придбано
автомобіль САЗ 3507, 1987 року випуску,
д.н.з.НОМЕР_1 , автомобіль ЗИЛ 431412, 1986
року випуску, д.н.з. НОМЕР_2. Вказані
автомобілі знаходяться у володінні
позивача ОСОБА_2 Крім того, позивач за
зустрічним позовом зазначає, що ним в
період після розірвання шлюбу ним за
особисті кошти було проведено
оздоблювальні роботи житлового
будинку на загальну суму 189000 грн.

ОСОБА_1 просив суд розділити в натурі
спірний житловий будинок відповідно до
варіанту 1, виділивши йому у власність
приміщення та господарські будівлі і
споруди, розділити спірну земельну
ділянку, виділивши йому його частину в
натурі та застосувати право земельного
сервітуту, відповідно до висновку
експерта, стягнути з ОСОБА_2 в рахунок
компенсації вартості частки рухомого
майна в сумі 80142,09 грн., автомобіль САЗ
3507, 1987 року випуску, д.н.з.НОМЕР_1,
автомобіль ЗИЛ 431412, 1986 року випуску,
д.н.з. НОМЕР_2 залишити у володінні
ОСОБА_2 та стягнути судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 2 жовтня 2014
року позови ОСОБА_2 та ОСОБА_1
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кожним
право власності на ? частину житлового
будинку АДРЕСА_3 та поділено його в
натурі згідно першого варіанту судової
будівельно-технічної експертизи
№8068/13-43/5808/5809/14-43 від 27 травня 2014 року та
зобов'язано сторін провести
ремонтно-будівельні роботи.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 114600
грн. в рахунок компенсації за відступ
від ідеальної долі частини майна.

Визнано право власності за ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 за кожним на ? частину земельної
ділянки, розташованої в АДРЕСА_4 та
поділено її в натурі згідно варіанту
судової будівельно-технічної
експертизи №8068/13-43/5808/5809/14-43 від 27
травня 2014 року.

До частини земельної ділянки
застосовано право безоплатного
постійного земельного сервітуту в
інтересах співвласника ОСОБА_1

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати за сплату
судового збору в сумі 2639 грн., за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи в сумі
2692,80 грн., всього - 5331,80 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
посилаючись на його незаконність,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду в частині
вирішення зустрічних позовних вимог,
що стосуються автомобілів марки САЗ 3507
та ЗИЛ 431412 та вартості оздоблювальних
робіт будинку на суму 189000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає, що ОСОБА_2 користується
вказаними транспортними засобами,
однак суд першої інстанції
безпідставно відмовив у поділі цього
майна. Просив суд вказані автомобілі
залишити у володінні ОСОБА_2, стягнувши
на його користь їх вартість у сумі 57266
грн.

Також апелянт зазначив, що суд
безпідставно не узяв до уваги його
твердження про те, що оздоблення
спірного будинку на суму 189000 грн.
виконано за його особисті кошти після
розірвання шлюбу, тому половину
документально підтверджених витрат на
суму 22876 грн. слід стягнути з ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи первісний та зустрічний
позови частково, суд першої інстанції
виходив з того, що спірні житловий
будинок АДРЕСА_3 та земельна ділянка за
цією ж адресою придбані в період шлюбу,
і тому є спільною сумісною власністю
подружжя, яка підлягає поділу між
сторонами у рівних частинах.

В цій частині судове рішення не
оскаржується .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з
ОСОБА_2 коштів за проведення
оздоблювальних робіт у вказаному
житловому будинку у сумі 22876 грн. 09 коп.,
суд першої інстанції виходив з того, що
вказані роботи істотно не вплинули на
вартість будинку, крім того, вони
проводились також і за участю позивача.

Відповідно до положень ст.ст. 322 ЦК
України та ст. 156 ЖК України власник
зобов»язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
після розірвання шлюбу між сторонами
в період з грудня 2012 року по квітень 2013
року ОСОБА_1 оплачував роботи по
улаштуванню віконних відкосів (8845,45
грн. ), очистці, ґрунтовці та штукатурці
стін (7630 грн.), утеплення та підшивці
даху (7 200 грн.) та встановлення навісу у
спірному будинку (8000 грн. ) на загальну
суму 31684 грн. ( а.с.169,170,173,174).

Встановлено, що ці роботи ОСОБА_1
оплачував відносно будинку, який був не
поділеною в натурі спільною сумісною
власністю сторін, між якими не було
домовленості про платність такої
допомоги.

Також матеріали справи не містять
доказів того, що ці затрати на ремонт
жилого будинку перевищували
покладений на ОСОБА_1 як на
співвласника будинку обов»язок по
його утриманню.

Отже, за відсутності зобов»язальних
правовідносин між сторонами та доказів
перевищення вартості цих робіт
обов»язку ОСОБА_1 як співвласника по
утриманню будинку, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
задоволення цієї частини зустрічних
позовних вимог ОСОБА_1

При цьому колегія суддів вважає, що
надані ОСОБА_1 видаткова накладна від 10
січня 2013 року на суму 4036 грн. 84 коп. та
товарний чек від 6 грудня 2012 року на
суму 3610 грн. ( а.с.171-171) на придбання
будівельних матеріалів не можна
вважати належними та допустимими
доказами у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК того,
що ці матеріали використані у спірному
будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованості висновків суду
першої інстанції про те, що автомобілі
марки САЗ 3507 та ЗИЛ 431412 не підлягають
поділу як спільне майно подружжя,
оскільки не перебувають у власності
ОСОБА_2, колегія суддів знаходить
такими, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна - частки дружини та чоловіка є
рівними.

Матеріали справи свідчать, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
1993 по 2012 роки.

Як видно з інформації, наданої 25 червня
2014 року центром ДАІ з обслуговування
Вишгородського району при УДАІ ГУМВС
України в Київській області,
автомобілі САЗ 3507, 1987 року випуску,
д.н.з.НОМЕР_1 , автомобіль ЗИЛ 431412, 1986
року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 належать на
праві власності ОСОБА_2 з1998 та 2000 років
відповідно ( а.с. 191-193).

Відповідно до п.п. 2,7,8 Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 7 вересня 1998 року № 1388 з наступними
змінами (далі - Порядок державної
реєстрації та обліку автомобілів)
передбачено порядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку,
реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника і документів, що посвідчують
його особу, відповідність конструкції
транспортного засобу встановленим
вимогам безпеки дорожнього руху, а
також вимогам, які є підставою для
внесення змін до реєстраційних
документів та правомірність придбання
транспортного засобу. Документами, що
підтверджують правомірність придбання
транспортних засобів є довідка-рахунок
або інші документи.

Отже, довіреності на право
розпорядження вказаними автомобілями,
видані ОСОБА_2 у 2011 та у 2006 роках (
а.с.212-213) не є передбаченими
законодавством с доказом переходу
права власності на автомобіль від
ОСОБА_2 до інших осіб.

За таких обставин, висновок суду про
відсутність вказаних автомобілів у
спільній сумісній власності сторін не
ґрунтується на матеріалах справи та
вимогах закону, не відповідає
вищенаведеним обставинам справи, що є
підставою для скасування рішення суду
в частині поділу вказаних автомобілів
відповідно до п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Оскільки встановлено, що вказані
автомобілі придбані ОСОБА_2 під час
шлюбу, вони є спільним сумісним майном
подружжя і підлягають поділу з
урахуванням принципу рівності часток
подружжя.

Як вбачається із звітів про експертну
оцінку колісного транспортного засобу,
середня ринкова вартість продажу
автомобіля, аналогічному САЗ 3507, 1987
року випуску, складає 29549 грн. ( а.с.194-209);
середня ринкова вартість продажу
автомобіля, аналогічному ЗИЛ 431412, 1986
року випуску, складає 27717 грн. ( а.с.176-179).

Іншої вартості цього майна матеріали
справи не містять.

Отже, вказані автомобілі слід поділити
між подружжям, виділивши у власність
ОСОБА_1 автомобіль САЗ 3507, 1987 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1 вартістю 29549 грн.,
залишивши у особистій приватній
власності ОСОБА_2 автомобіль ЗИЛ 431412,
1986 року випуску вартістю 27717 грн. та
стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
компенсацію за перевищення вартості
частки у розмірі 1084 грн.

Із наданих ОСОБА_1 рахунків №№ 570/1 та
570/2 від 14 липня 2014 року на суму 1000 грн. за
оцінку транспортних засобів не
вбачається факт її оплати ОСОБА_1, тому
колегія суддів не вважає їх
документальним підтвердженням
понесених ним судових витрат і в силу
вимог ст. 88 ЦПК України не має підстав
для їх стягнення з ОСОБА_2

Разом з тим судові витрати по оплаті
позивачем судового збору за подачу
зустрічного позову та апеляційної
скарги на загальну суму 1208 грн. (а.с. 164,
233) підлягають стягненню з ОСОБА_2
пропорційно до задоволених вимог на
загальну суму 409 грн. 81 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 2 жовтня 2014 року
скасувати в частині відмови у
задоволенні позову про поділ рухомого
майна подружжя ухвалити в цій частині
нове рішення.

Виділити на праві власності ОСОБА_1
автомобіль САЗ 3507, 1987 року випуску,
державний номерний знак, НОМЕР_1
вартістю 29549 грн.

Виділити на праві власності ОСОБА_2
автомобіль ЗИЛ 431412, 1986 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_2,
вартістю 27717 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на
користь компенсацію за перевищення
вартості частки спільного майна в
розмірі 1084 грн. та стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 судові витрати у
розмірі 409 грн. 81 коп.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді