Справа № 683/2539/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

04 грудня 2014 року м.
Старокостянтинів

Старокостянтинівський
районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої-судді
Сагайдак І.М.

секретаря: Матвіюк О.В.

з участю: прокурора
Баклана Г.В.;

представника Державної
екологічної інспекції у Хмельницькій

області Цапара Т.А.;

представника відповідача -
Старокостянтинівської міської ради

Хмельницької області Кравчук Ю.Г.;

відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом
Старокостянтинівського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Хмельницькій області до
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_4, з участю
третьої особи без самостійних вимог -
реєстраційної служби
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області, про визнання недійсним та
скасування рішення сесії
Старокостянтинівської міської ради,
визнання недійсним Державного акту на
право власності на земельну ділянку,
повернення земельної ділянки до
комунальної власності та скасування
державної реєстрації прав на земельну
ділянку,

в с т а
н о в и в:

У вересні 2014 року
Старокостянтинівський міжрайонний
прокурор в інтересах держави в особі
Державної екологічної інспекції у
Хмельницькій області звернувся в суд з
позовом до Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_4 і просить:

- визнати незаконним та скасувати
рішення сесії Старокостянтинівської
міської ради №25 п.8 від 21 грудня 2004 року
«Про передачу земельних ділянок у
власність за матеріалами
інвентаризації землі» в частині
передачі безкоштовно у власність
ОСОБА_4 земельної ділянки площею 417 кв.м
для ведення особистого селянського
господарства, що розташована по
АДРЕСА_1;

- визнати недійсним та скасувати
Державний акт на право власності на
вищезазначену земельну ділянку серії
ЯБ №107627, виданий на ім»я ОСОБА_4, та
скасувати державну реєстрацію права
власності на цю земельну ділянку;

- зобов»язати ОСОБА_4 повернути
спірну земельну ділянку у комунальну
власність територіальної громади м.
Старокостянтинів.

В обґрунтування заявленого
позову прокурор посилається на те, що
рішенням сесії Старокостянтинівської
районної ради №25 п.8 від 21 грудня 2004
року ОСОБА_4 передано безкоштовно у
власність земельну ділянку площею 417
кв.м для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована по АДРЕСА_1. На підставі
цього рішення 14 лютого 2008 року вона
отримала Державний акт на право
власності на вищезазначену земельну
ділянку серії ЯБ№107627 та зареєструвала
своє право власності.

Вказує, що зазначене рішення
прийнято органом місцевого
самоврядування з порушенням вимог
чинного на той час законодавства, а
саме ст.88 Водного кодексу України та
ст.60 Земельного кодексу України, які не
передбачали встановлення прибережних
захисних смуг за окремими проектами
землеустрою, а врегульовували дане
питання на законодавчому рівні.
Спірна земельна ділянка розташована на
березі річки Ікопоть у прибережній
захисній 25-метровій смузі,
використовується відповідачкою для
вирощування сільськогосподарської
продукції, тоді як в цих межах
заборонено передавати земельні
ділянки у власність громадян та
здійснювати будь-яку
сільськогосподарську діяльність на
них.

В судовому засіданні прокурор
Баклан Г.В. підтримав позов у повному
обсязі та просить його задоволити з
підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник позивача - Державної
екологічної інспекції у Хмельницькій
області Цапар Т.А. позов підтримав у
повному обсязі.

Представник відповідача -
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області Кравчук Ю.Г. проти
задоволення позову заперечила,
посилаючись на те, що оскаржуване
рішення та Державний акт прийняті
відповідно до вимог закону.

Відповідачка ОСОБА_4 в
задоволенні позову просить відмовити
визнавши, що межа спірної земельної
ділянки знаходиться на відстані 3-4
метри від урізу води і
використовується нею для городництва,
зокрема для вирощування полуниці.

Третя особа - реєстраційна служба
Старокостянтинівського районного
управління юстиції у Хмельницькій
області подала до суду клопотання про
розгляд справи у відсутності свого
представника.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням 19 сесії
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області №25 п.8 від 21
грудня 2004 року передано безкоштовно у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 417 кв.м для ведення особистого
селянського господарства, що
розташована по АДРЕСА_1, кадастровий
номер земельної ділянки :03:004:1019.

На підставі вищезазначеного рішення 14
лютого 2008 року ОСОБА_4 видано Державний
акт на право власності на
вищезазначену земельну ділянку серії
ЯБ № 107627, який зареєстрований у Книзі
записів реєстрації державних актів на
право власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 61.

Спірна земельна ділянка передана
ОСОБА_4 і використовується нею для
ведення городництва, а саме для
вирощування полуниці.

Однак, ця земельна ділянка розташована
у межах 25-метрової прибережної
захисної смуги малої річки Ікопоть, де
заборонено розорювати землю, займатись
на ній городництвом та садівництвом.

У м. Старокостянтинів відсутній
затверджений проект Генерального
плану міста, який би встановлював інші
межі прибережної захисної смуги річки
Ікопоть.

Зазначені обставини сторонами не
оспорюються та підтверджуються
дослідженими судом доказами, а саме,
актом перевірки дотримання вимог
природоохоронного законодавства
власниками і землекористувачами
земельних ділянок непарної сторони
АДРЕСА_1 №10/04/05 від 13 лютого 2013 року,
складеним старшим держінспектором з
ОНПС Хмельницької області Цапаром Т.А.,
який особисто підписаний
відповідачкою без будь-яких
застережень, а також показаннями
свідка ОСОБА_5, який показав, що межа
спірної земельна ділянка знаходиться
за пару метрів від урізу води річки
Ікопоть і використовується
відповідачкою для городництва.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи самоврядування, їх
посадові особи повинні діяти лише на
підставі, в межах повноважень та в
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст.ст.19, 20 ЗК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, землі України
за основним цільовим призначенням
поділяються на відповідні категорії, у
тому числі: землі житлової та
громадської забудови й землі водного
фонду; віднесення їх до тієї чи іншої
категорії здійснюється на підставі
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядування
відповідно їх повноважень.

За положеннями ч.1 ст.3 ВК України, в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, усі води (водні
об»єкти) на території України
становлять її водний фонд.

Частиною 2 ст.3 ВК України, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, визначено, що до водного
фонду України належать: поверхневі
води: природні водойми (озера), водотоки
(річки, струмки), штучні водойми
(водосховища, ставки) і канали; інші
водні об»єкти; підземні води та
джерела; внутрішні морські води та
територіальне море.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЗК України та ст.4
ВК України до земель водного фонду
належать землі, зайняті морями,
річками, озерами, водосховищами,
іншими водними об»єктами, болотами, а
також островами; прибережними
захисними смугами вздовж морів, річок
та навколо водойм.

Згідно з положеннями ст. 60 ЗК
України та ст. 88 ВК України, в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, вздовж річок, морів і
навколо озер, водосховищ та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об»єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Прибережні захисні смуги
встановлюються по берегах річок та
навколо водойм уздовж урізу води (у
меженний період) шириною, зокрема для
малих річок, струмків і потічків, а
також ставків площею менш як 3 гектари -
25 метрів.

При крутизні схилів більше трьох
градусів мінімальна ширина
прибережної захисної смуги
подвоюється.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги межах населених пунктів
встановлюються з урахуванням
містобудівної документації.

Частиною 4 ст. 88 ВК України, в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, у межах існуючих
населених пунктів прибережна захисна
смуга встановлюється з урахуванням
конкретних умов, що склалися.

Прибережні захисні смуги є
природоохоронною територією з режимом
обмеженої господарської діяльності. У
прибережних захисних смугах уздовж
річок , навколо водойм та на островах
забороняється, зокрема, розорювання
земель, а також садівництво та
городництво (ч.1 та ч.2 ст.89 ВК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.83 ЗК України, в
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин, землі, які
належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю.

До земель комунальної власності,
які не можуть передаватись у приватну
власність, належать, зокрема землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом (ч.3 ст.83 ЗК
України, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

Такі випадки визначені ст.59 ЗК
України, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин, яка
передбачає можливість безоплатної
передачі у власність громадян лише
замкнених природних водойм (загальною
площею до 3 гектарів). Щодо земельних
ділянок прибережних захисних смуг, то
вони можуть передаватись громадянам
лише на умовах оренди для сінокосіння,
рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт.

Згідно п.2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 р. № 434 у разі
відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об»єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених статтею 88 ВК України та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 08 травня 1996 року
№ 486 «Про затвердження порядку
визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них», з
урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, на час виникнення
спірних правовідносин, прибережні
захисні смуги вздовж річок не могли
передаватись у власність громадян,
оскільки є землями водного фонду
України. При цьому, розміри і межі
прибережних захисних смуг у населених
пунктах встановлювались відповідно до
існуючих на час встановлення
конкретних умов забудови. При наданні
у користування земельних ділянок
навколо зазначених та інших водних
об»єктів повинні були враховуватись
положення щодо меж водоохоронних зон і
прибережних захисних смуг, а у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації із
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об»єктів збереження водних
об»єктів повинно бути досягнуте шляхом
урахування при розгляді матеріалів про
надання цих земельних ділянок
нормативних розмірів прибережних
захисних смуг, установлених ст. 88 ВК
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 8 травня 1996 р. № 486
«Про затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них» з урахуванням
конкретної ситуації.

Зазначена правова позиція
висловлена Верховним Судом України у
постанові №6-16цс14 від 21 травня 2014 року,
яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є
обов»язковою для судів.

Оскільки спірна земельна ділянка
знаходиться у межах 25-метрової
прибережної захисної смуги малої річки
Ікопоть й відсутність землевпорядної
документації не змінювало правовий
режим прибережної захисної смуги, тому
орган місцевого самоврядування не мав
права передавати її у власність ОСОБА_4,
тим більше для ведення особистого
селянського господарства.

З огляду на викладене, рішення
сесії Старокостянтинівської міської
ради №25 п.8 від 21 грудня 2004 року в
частині передачі у власність ОСОБА_4
земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею 417 кв.м, що розташована по
АДРЕСА_1, прийнято з порушенням норм
закону, а тому його слід визнати
незаконним та скасувати, а Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ЯБ №107627 від 14 лютого 2008
року, який виданий ОСОБА_4 на підставі
цього рішення, слід визнати недійсним
та скасувати його державну реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов»язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Оскільки рішення органів
місцевого самоврядування на підставі
яких ОСОБА_4 набула право власності на
земельну ділянку площею 417 га
скасовано, тобто підстава, на якій вона
набула спірну земельну ділянку,
відпала, тому вона зобов»язана
повернути цю земельну ділянку у
власність територіальної громади м.
Старокостянтинів.

Судові витрати підлягають
розподілу на підставі ст.88 ЦПК України,
й оскільки при подачі позову прокурор
звільнявся від сплати судового збору,
тому судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.
підлягає стягненню з відповідачів у
рівних частках на користь держави.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов Старокостянтинівського
міжрайонного прокурора задоволити.

Визнати незаконним та скасувати
рішення 19 сесії Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області №25
п.8 від 21 грудня 2004 року в частині
передачі у власність ОСОБА_4 земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства площею 417
кв.м, що розташована по АДРЕСА_1
Хмельницької області, кадастровий
номер земельної ділянки :03:004:1019.

Визнати недійсним Державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії ЯБ №107627 від 14 лютого 2008 року,
виданий на ім»я ОСОБА_4, та скасувати
його державну реєстрацію.

Зобов»язати ОСОБА_4 повернути
земельну ділянку для ведення
особистого селянського господарства
площею 417 кв.м, що розташована по
АДРЕСА_1 Хмельницької області,
кадастровий номер земельної ділянки
:03:004:1019, у власність
територіальної громади м.
Старокостянтинів.

Стягнути зі
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області та ОСОБА_4 на
користь держави по 121 грн. 80 коп.
судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: