АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 липня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
№ апеляційного провадження:
інстанції: Малинников О.Ф .
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року
задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_1про стягнення збитків.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 від
загальної суми боргу яка, становить 25 500
грн., інфляційну складову в сумі 1173 грн.,
три проценти річних у сумі 2 295 грн.,
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 104 грн. 08 коп., всього 3 572
грн. 08 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 від
загальної суми боргу яка, становить 34 000
грн., інфляційну складову в сумі 1564 грн.,
три проценти річних у сумі 3060 грн.
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 138 грн. 08 коп., всього 4 762
грн. 08 коп.

Не погодившись із таким рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 відмовити. Зазначає, що 09 червня
2010 року він одразу після відкриття
виконавчого провадження подав заяву до
ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, в
якій просив відшкодовувати завдану
шкоду з його пенсії, так як він не має
інших джерел доходу та не може
працювати за станом здоров'я. Крім того,
за рішенням суду було накладено арешт
на його автомобіль, вартість якого
повністю перекриває суму боргу, тобто
він фактично повністю виконав свої
зобов'язання перед позивачами. Те, що
виконавча служба не реалізувала цей
автомобіль чи не передала його
позивачам, свідчить про вину
виконавчої служби в невчасному
погашенні боргу. Також, вважає, що суд
першої інстанції неправильно
обрахував суму інфляційних втрат та
трьох процентів річних, які підлягають
стягненню, та безпідставно стягнув з
нього судові витрати, оскільки він є
ліквідатором аварії на Чорнобильській
АЕС 2 категорії.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_6 в
інтересах ОСОБА_1 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити з
наведених у ній підстав.

Особисто ОСОБА_1, а також позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явились, про час та місце
апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать зворотні повідомлення про
вручення поштових відправлень, ОСОБА_1
забезпечив явку в судове засідання
свого уповноваженого представника, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважає за
можливе слухати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника відповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 06 травня 2009 року,
приблизно о 17-й годині, в смт. Клавдієве
Бородянського району Київської
області ОСОБА_1, перебуваючи в стані
алкогольного сп'яніння, керуючи
належним йому автомобілем НОМЕР_1,
рухаючись зі швидкістю, приблизно 40
км/год по правій смузі руху автодороги
по вул. Леніна, невірно оцінив дорожню
обстановку, проявляючи неуважність та
самовпевненісгь, не впорався з
керуванням, раптово змінив напрямок
руху, порушуючи вимоги 1.5, 12.1 Правил
дорожнього руху України, допустив
наїзд на пішохода ОСОБА_3, яка йшла по
правому краю проїжджої частини у
зустрічному з автомобілем напрямку,
заподіявши їй тяжке тілесне
ушкодження, та на пішохода - малолітню
ОСОБА_7, яка є дочкою ОСОБА_2, завдавши їй
середнього ступеню тяжкості тілесне
ушкодження.

Вироком Бородянського районного суду
від 18 березня 2010 року, який набрав
законної сили, ОСОБА_1 визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, та призначено
кримінальне покарання. Також цим
вироком задоволено цивільний позов
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування
заподіяної злочином моральної шкоди й
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 34 000
грн., на користь ОСОБА_2 - 25 500 грн.
(а.с.23-28).

Суму шкоди, визначену вироком
Бородянського районного суду 18 березня
2010 року за вчинення злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
відповідач не відшкодував, а виконавчі
листи неодноразово переадресовуються
без виконання із Бородянського
Київської області до Шевченківського у
м. Києві районних відділів Державної
виконавчої служби.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення збитків, просили
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 від
загальної суми боргу яка, становить 25 500
грн., інфляційну складову в сумі 1 173
грн., три проценти річних у сумі 2 295 грн.,
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 104 грн. 08 коп., всього 3 572
грн. 08 коп.; на користь ОСОБА_3 від
загальної суми боргу яка, становить 34 000
грн., інфляційну складову в сумі 1 564
грн., три проценти річних у сумі 3 060 грн.
судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 138 грн. 08 коп., всього 4 762
грн. 08 коп.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про законність та обґрунтованість
позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в
частині стягнення з ОСОБА_1 на користь
позивачів інфляційної складової та
трьох процентів річних на підстав ст. 625
ЦК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з
підстав виникнення зобов'язання
встановлює завдання майнової та
моральної шкоди іншій особі.

Відшкодування заподіяної злочином
майнової та моральної шкоди є грошовим
зобов'язанням.

Вказана правова позиція була
висловлена Верховним Судом України в
постанові від 01 жовтня 2014 року №113цс14.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК
України в разі порушення грошового
зобов'язання боржник, який прострочив
його виконання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 суми інфляційної складової та
трьох процентів річних на підстав ч. 2
ст. 625 ЦК України, установивши, що
відповідачем не було відшкодовано
суми, присудженої за вироком
Бородянського районного суду від 18
березня 2010 року.

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на те, що він одразу
після відкриття виконавчого
провадження подав заяву до ВДВС
Шевченківського РУЮ у м. Києві, в якій
просив відшкодовувати завдану шкоду з
його пенсії, так як він не має інших
джерел доходу, а також на те, що
рішенням суду було накладено арешт на
його автомобіль, вартість якого
повністю перекриває суму боргу, як
такі, що не спростовують висновків суду
першої інстанції. В матеріалах справи
відсутні докази оскарження ОСОБА_1
відповідних дій або бездіяльності
державних виконавців, а також визнання
таких дій або бездіяльності
незаконними.

Також безпідставними є посилання на
неправильність наведених судом
розрахунків інфляційної складової, яка
підлягає стягненню на користь ОСОБА_2
та ОСОБА_3 Власних розрахунків
відповідач суду не надав.

Разом з тим, колегія суддів не може
погодитися з висновками суду першої
інстанції про розподіл судових витрат.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 є ліквідатором аварії на
Чорнобильській АЕС 2 категорії, а тому,
відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір» він
звільнений від сплати судового збору,
відтак, у суду були відсутні підстави
для стягнення з нього на користь ОСОБА_2
та ОСОБА_3 витрат по оплаті ними
судового збору.

Враховуючи викладене, рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 24 липня 2014 року підлягає
скасуванню в частині вирішення питання
розподілу судових витрат, у зв'язку з
чим загальний розмір стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, слід
зменшити з 3 572 грн. до 3 466 грн. 92 коп.; на
користь ОСОБА_3 з 4 762 грн. до 4 623 грн. 92
коп.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року в
частині вирішення питання розподілу
судових витрат скасувати.

У зв'язку з чим загальний розмір
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2,
зменшити з 3 572 грн. до 3 466 грн. 92 коп.; на
користь ОСОБА_3 з 4 762 грн. до 4 623 грн. 92
коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов