АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/3117/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Мельник І. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Подорога В. М. УХВАЛА
10 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоПодороги В.
М.суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11
листопада 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором позики, -
в с т а н о в и л а :
У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
стягнення боргу за договором позики. В
обґрунтування своїх вимог вказував, що
02 квітня 2010 року між ним та ОСОБА_7 було
укладено договір позики, згідно з яким
позивач передав відповідачу грошові
кошти в сумі 71 100 грн., що на день
передачі коштів відповідала
еквіваленту 9000 доларів США, яку
останній зобов'язувався повернути до 02
На виконання вказаного вище договору 02
квітня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
укладено договір поруки, відповідно до
якого у випадку порушення боржником
обов'язку за основним договором
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
Відповідачі до даного часу коштів не
повернули. Договором позики
передбачено, що при неповерненні суми
позики своєчасно, позикодавець вправі
вимагати від боржника повернення йому
позики з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також
сплати трьох відсотків річних від
Станом на 16 липня 2014 року
заборгованість за договором позики від
02 квітня 2010 року склала 126 459,12 грн., з
яких: 107 190 грн. - основна сума боргу за
договором; 11 912,66 грн. - інфляційні
втрати, 3% річних за користування
коштами - 7 356,46 грн.
Просив стягнути солідарно з
відповідачів 126 459,12 грн. та судові
Рішенням Соснівського районного суду
міста Черкаси від 11 листопада 2014 року,
позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
борг за договором позики від 02 квітня
2012 року в сумі 107 190 грн., інфляційні - 11
912,66 грн., 3% річних - 7 356,46 грн., а також
понесені судові витрати в сумі 1 265 грн.,
а всього 127 742,12 грн.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на не повне з'ясування
обставин справи, неправильне
застосування норм матеріального права,
що призвело до винесення
неправосудного рішення, просив
скасувати рішення суду та постановити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, судова колегія приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
не підлягає до задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі і
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Позичальник, як передбачено статтею 1049
ЦК України, зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що згідно п.1
договору позики від 02 квітня 2010 року
ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 грошові
кошти в сумі 71 100 грн., що на день
передачі коштів відповідала
еквіваленту 9000 доларів США (а.с.11).

Відповідно до п. 2 договору сторони
домовились, що повна сума позики, яка
підлягає поверненню на день
остаточного розрахунку, має
відповідати еквіваленту 9000 доларів США
за середнім курсом їх продажу
комерційними банками м. Черкаси.
Остаточний розрахунок має бути
здійснено не пізніше 02 квітня 2012 року.

Відповідачем борг у визначений строк
не повернуто.

Пунктом 4 основного Договору
передбачено, що при неповерненні суми
позики своєчасно позикодавець вправі
вимагати від боржника повернення йому
позики з урахуванням індексу інфляції
за весь час прострочення, а також
сплати трьох відсотків річних від
простроченої суми.

Відповідно до розрахунку ціни позову,
наданої позивачем, заборгованість за
договором позики від 02 квітня 2010 року
станом на 16 липня 2014 року становить 107 190
грн., що відповідає еквіваленту суми 9000
доларів США за середнім курсом продажу
комерційних банків міста Черкаси, який
на 16 липня 2014 року становить 11,91 грн. за 1
долар США, втрати від інфляції -11912,66
грн. та 3% річних за користування
коштами - 7 356,46 грн., а всього 107 190
грн.(а.с.5-10).

Як вбачається з матеріалів справи, 02
квітня 2010 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_8
укладено договір поруки на виконання
договору позики від 02 квітня 2010 року
(а.с. 12).

Відповідно до частини першої статті 553
ЦК України за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до частини першої статті 251
ЦК України строком є певний період у
часі, зі спливом якого пов'язана дія чи
подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями,
тижнями, днями або годинами (частина
перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (частина друга статті 251 та
частина друга статті 252 ЦК України).

Відповідно до правової позиції
викладеної в Постанові ВСУ від 18 липня
2012 року № 6-78цс12, якщо в договорі поруки
не встановлено строку, після якого
порука припиняється, умова договору
поруки про його дію до повного
виконання боржником своїх зобов'язань
перед банком за кредитним договором не
є встановленим сторонами строком
припинення дії поруки, оскільки
суперечить частині першій статті 251 та
частині першій статті 252 ЦК України,
тому в цьому разі підлягають
застосуванню норми частини четвертої
статті 559 ЦК України про те, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

З договору поруки вбачається, що в
ньому не встановлено строку, після
якого порука припиняється, а умова
договору поруки про його припинення з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання за договором позики (п 4.2
Договору поруки) не є встановленим
сторонами строком припинення дії
поруки.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
позики є 02 квітня 2012 року ( пп. б п. 2
договору позики).

За таких обставин у ОСОБА_6 виникло
право пред'явити вимогу до поручителя
ОСОБА_8 про виконання порушеного
зобов'язання боржника ОСОБА_7 щодо
повернення кредиту, починаючи з 02
квітня 2012 року, протягом наступних 6
місяців.

Проте матеріали справи не містять
даних про те, що позивач пред'являв
відповідної вимоги до поручителя, тому
суд першої інстанції вірно відмовив в
задоволенні позову в цій частині.

Отже, рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів, яким суд дав правильну правову
оцінку.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
і не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317, 319
ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 11 листопада 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8 про стягнення боргу за
договором позики залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :