Справа № 369/7543/14 Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н. С.Провадження №
22-ц/780/6927/14 Доповідач у 2
інстанції СавченкоКатегорія 1
У Х В А Л А

іменем України

11 грудня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
жовтня 2014 року у справі:

- за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1,
реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про скасування реєстрації права
власності, визнання права власності на
спадкове майно та зобов'язання вчинити
дії;

- за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, який діє у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_2,
реєстраційна служба
Києво-Святошинського районного
управління юстиції Київської області
про скасування реєстрації права
власності, визнання права власності на
спадкове майно та зобов'язання вчинити
дії,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вказаним вище позовом, який
мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_8, після смерті якого
відкрилася спадщина на 1/2 частину
будинку по АДРЕСА_1. Вказувала, що вона у
встановлений законом строк прийняла
спадщину шляхом подачі заяви до
держнотконтори, однак дізналася, що
чоловік 13 січня 2008 року склав заповіт,
яким все своє майно заповів донькам від
першого шлюбу ОСОБА_9 і ОСОБА_3, у зв'язку
з чим між сторонами виник спадковий
спір. Рішенням апеляційного суду
Київської області від 13 липня 2011 року
за ОСОБА_9 і ОСОБА_3 було визнано право
власності за заповітом на спадковий
будинок по 7/32 частин будинку за кожною,
за нею визнано право на 18/32 частин
будинку.

Вказувала, що в подальшому рішенням
апеляційного суду Київської області
від 13 ллютого 2014 року визнано недійсним
заповіт, складений її чоловіком на
користь ОСОБА_9 і ОСОБА_3 Отже у зв'язку
з ухваленням такого рішення
спадкування має здійснюватится за
законом і відповідно вона має право на
5/8 частин будинку, її син ОСОБА_1, який
також прийняв спадщину, та
відповідачки ОСОБА_9 і ОСОБА_3 мають
право на 1/8 частину будинку кожний. У
зв'язку з наведеним просила скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_9 і
ОСОБА_3 на 7/32 частин будинку по АДРЕСА_1,
визнати за нею право власності на 5/8
частин цього будинку та зобов'язати
реєстраційну службу зареєструвати на
її ім'я право власності.

- 2 -

У липні 2014 року ОСОБА_1 подав до суду
позов, який обгрунтовував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_8,
після смерті якого відкрилася спадщина
на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1. Він і
його мати у встановлений законом строк
прийняли спадщину шляхом подачі заяви
до держнотконтори, однак дізналася, що
батько склав заповіт, яким все своє
майно заповів донькам від першого
шлюбу ОСОБА_9 і ОСОБА_3 Рішенням
апеляційного суду Київської області
від 13 липня 2011 року в порядку
спадкування за заповітом за ОСОБА_9 і
ОСОБА_3 було визнано право власності на
спадковий будинок по 7/32 частин будинку
за кожною. Пізніше рішенням
апеляційного суду Київської області
від 13 лютого 2014 року визнано недійсним
заповіт, складений його батьком на
користь відповідачів. Вваждає, що в
такому випадеку спадкування має
здійснюватится за законом і відповідно
він має право на 1/8 частину будинку. У
зв'язку з наведеним просив скасувати
реєстрацію права власності за ОСОБА_9 і
ОСОБА_3 на 7/32 частин будинку по АДРЕСА_1,
визнати за ним право власності на 1/8
частину цього будинку та зобов'язати
реєстраційну службу зареєструвати на
його ім'я право власності.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 25
вересня 2014 року обидва позови об'єднані
в одне провадження.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
жовтня 2014 року у задоволенні позовів
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове, яким його
вимоги задоволити в повному обсязі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права. Скаргу мотивує
тим, що право на спадкове майно за за
ОСОБА_9 і ОСОБА_3 було визнане на
підставі заповіту та рішення
апеляційного сууд. Однак пізніше
заповіт визнаний рішенням
апеляційного суду недійсним, що у свою
чергу тягне зміну часток. Крім того
нотаріусом після цього рішення
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
обгрунтовував свої висновки тим, що є
чинним рішення апеляційного суду
Київської області від 13 липня 2011 року,
яким вирішено спадковий спір і за
ОСОБА_9 і ОСОБА_3 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_8 було
визнано право власності на 7/32 частин
будинку за кожною, за ОСОБА_2 визнано
право власності на 18/32 частин будинку.
Вказане рішення не змінено і не
скасовано, а отже підстави для зміни
часток відсутні.

Такі висновки суду є правильними і
такими, що відповідають обставинам
справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.124 Конституції України
судові рішення ухвалюються судами
іменем України і є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.14 ЦПК України
судові рішення, що набрали законної
сили, обов'язкові для всіх органів
державної влади і місцевого
самоврядування, юридичних осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України. Невиконання
судового рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи, щодо яких
встановлено ці обстаивни.

Судом першої інстанції встановлено і
підтверджується матеріалами справи, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_8 (чоловік і
батько позивачів), після смерті якого
відкрилася спадщина на 1/2 частину
будинку по АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_8 13 січня 2008 року склав
заповіт, яким все своє майно заповів
донькам від першого шлюбу ОСОБА_9 і
ОСОБА_3

Сторони у справі як дружина і діти
померлого у встановлений законом
шестимісячний строк після відкритття
спадщини подали заяви до
держнотконтори про прийняття спадщини.
У зв'язку із наявністю заповіту між
сторонами виник спадковий спір і
рішенням апеляційного суду Київської
області від 13 липня 2011 року за ОСОБА_9 і
ОСОБА_3 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_8 було
визнано право власності на 7/32 частин
будинку за кожною, за дружиною
померлого ОСОБА_2 визнано право
власності на 18/32 частин будинку.
Вказане рішення не змінено і не
скасовано.

Також судом встановлено, що рішенням
апеляційного суду Київської області
від 13 ллютого 2014 року визнано недійсним
заповіт, складений ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_9 і ОСОБА_3

За таких обставин, з огляду на
наявність рішення апеляційного суду
Київської області від 13 липня 2011 року,
яким визначено частки у спадщині і яке
є чинним, суд обгрунтовано відмовив у
задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
підставою зміни часток у спадщині є
рішення апеляційного суду Київської
області від 13 ллютого 2014 року, яким
визнано недійсним заповіт, складений
ОСОБА_8 13 січня 2008 року безпідставні з
викладених вище підстав. В даному
випадку наявність такого рішення може
бути підставою для перегляду рішення
апеляційного суду Київської області
від 13 липня 2011 року в порядку,
передбаченому главою 4 розділу У ЦПК
України, а не для зміни часток як
помилково вважає апелянт.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив і оцінив обставини справи,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а тому визнає дане рішення законним та
обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 29
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: