Справа № 664/1169/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року
Цюрупинський
районний суд

Херсонської області

у складі: судді
Никифорова Є.О.,

при секретарі
Імшеницькій К.В.,

за участю представника позивача
Чайковської
Г.І.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

представника органу опіки та
піклування
Сучкової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Цюрупинську
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, що діє
від власного імені та в інтересах
малолітньої ОСОБА_5, та ОСОБА_6, що діє
від власного імені та в інтересах
малолітнього ОСОБА_7, про виселення,

встановив :

Публічне акціонерне товариство
комерційного банку «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4
про виселення. Позовні вимоги
обґрунтовані тим, що рішенням
Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 08.08.2012р.,
ухваленому у цивільній справі №
2121/2-1009/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_4 про звернення стягнення та
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
застосування наслідків недійсності
правочину, частково задоволені позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору № НЕС0G7 від
20.03.2008р. в розмірі 36696,31 доларів США, що
еквівалентно 292469,60грн., звернути
стягнення на предмет іпотеки
-трикімнатну квартиру загальною площею
64,5кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріусом Цюрупинського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
від 20.03.2008р., за реєстровим № 448 і
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за реєстровим № 2769814, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ "Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ,
вул.Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_4
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк»всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу; в
іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» та у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 про
застосування наслідків недійсності
правочину відмовлено за
необґрунтованістю. Вказане рішення
суду набрало законної сили. 25.01.2014 р.
позивач направив рекомендованим
листом на адресу ОСОБА_4 вимогу про
добровільне звільнення приміщення, на
яке звернене стягнення, протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. До теперішнього часу
відповідачі вищевказану квартиру не
звільнили.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги уточнила щодо
кола відповідачів, пояснивши, що в
спірній квартири зареєстровані ОСОБА_6
та малолітні ОСОБА_5 і ОСОБА_7. Просила
суд позов задовольнити, оскільки
відповідачі відмовляються в
добровільному порядку звільнити
квартиру, та виселити вищевказаних
відповідачів.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти задоволення позову
заперечувала з мотивів наведених в
письмових запереченнях проти позову.

Третя особа в судовому засіданні
заперечувала проти виселення
малолітніх дітей, оскільки це єдине
житло, в якому вони зареєстровані та
проживають.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові матеріали
справи, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають з наступних
підстав

Судом встановлено, що рішенням
Цюрупинського районного суду
Херсонської області від 08.08.2012р.,
ухваленому у цивільній справі №
2121/2-1009/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк»
до ОСОБА_4 про звернення стягнення та
виселення та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приватбанк» про
застосування наслідків недійсності
правочину, частково задоволені позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та в рахунок
погашення заборгованості по
кредитному договору № НЕС0G7 від
20.03.2008р. в розмірі 36696,31 доларів США, що
еквівалентно 292469,60грн., звернено
стягнення на предмет іпотеки -
трикімнатну квартиру загальною площею
64,5кв.м., яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_4 на праві
спільної сумісної власності на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого нотаріусом Цюрупинського
районного нотаріального округу ОСОБА_8
від 20.03.2008р., за реєстровим № 448 і
зареєстрованого в Державному реєстрі
правочинів за реєстровим № 2769814, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ "Приватбанк" (49094, м.Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені ОСОБА_4
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу; в
іншій частині позовних вимог ПАТ КБ
«Приватбанк» та у задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 про
застосування наслідків недійсності
правочину відмовлено за
необґрунтованістю. Вказане рішення
суду набрало законної сили. 25.01.2014 р.
позивач направив рекомендованим
листом на адресу ОСОБА_4 вимогу про
добровільне звільнення приміщення, на
яке звернене стягнення, протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги.

Статтею 109 Житлового кодексу
встановлюється порядок виселення
громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні.
Виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом. Виселення
проводиться добровільно або в судовому
порядку. Частиною 3 вказаної статті
чітко встановлений порядок виселення
громадян з жилого приміщення на яке
звернуто стягнення, зокрема: звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення є підставою для виселення
всіх громадян, що мешкають у ньому, за
винятками, встановленими законом.
Після прийняття кредитором рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги, якщо сторонами не
погоджено більший строк. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Порядок реалізації предмета іпотеки за
рішенням суду та порядок виселення
мешканців врегульовано також Законом
України "Про іпотеку".

Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку» одночасно з рішенням про
звернення стягнення на предмет іпотеки
суд за заявою іпотекодержателя
виносить рішення про виселення
мешканців за наявності підстав,
передбачених законом, якщо предметом
іпотеки є житловий будинок або житлове
приміщення.

Разом з тим, у ч. 1 ст. 40 вказаного Закону
зазначено, що звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Вказаний порядок виселення з житлового
приміщення закріплений і Постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30 березня 2012
року №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин».

Отже, законодавець вимагає дотримання
обов'язкової процедури письмового
попередження про звільнення житлового
приміщення протягом одного місяця.

Позивачем на підтвердження заявлених
вимог долучено до матеріалів справи
повідомлення в якому міститься вимога
про звільнення мешканцями квартири,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
але доказів про її отримання
відповідачами не надано.

Крім того, 7 червня 2014 р. набув чинності
ЗУ №1304-VII від 3 червня 2014 р. «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Стаття 1 ЗУ «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» вказує на те, що протягом дії
цього Закону: 1) не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку; 2) не
може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) інше
майно (майнові права), яке відповідно до
законодавства або кредитного договору
підлягає стягненню з позичальника,
зазначеного у підпункті 1 цього пункту,
при недостатності коштів, одержаних
стягувачем від реалізації (переоцінки)
предмета застави (іпотеки); 3) кредитна
установа не може уступити (продати,
передати) заборгованість або борг,
визначений у підпункті 1 цього пункту,
на користь (у власність) іншої особи.

Згідно ст. 4 ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» протягом дії цього
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм.

Згідно до умов кредитного кредитні
кошти надавались в іноземній валюті на
споживчі цілі, призначенням якого було
придбання відповідачами трикімнатної
квартири в житловому будинку, що
знаходиться за адресою за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 64,5 кв.м. Як
вбачається з довідки ТОВ «Комунхоз»
від 25.12.2014 р., відповідачі зареєстровані
за вищевказаною адресою, тобто ця
квартира використовується як місце
постійного проживання відповідачів.
Доказів того, що у позичальника у
власності знаходиться інше нерухоме
житлове майно суду не надано. Загальна
площа вказаної квартири не перевищує 140
кв. метрів.

Враховуючи наведене, у вимогах банку
про звернення стягнення на спірну
квартиру слід відмовити з підстав,
передбачених ЗУ №1304-VII від 3 червня 2014 р.
та у зв'язку з недотриманням позивачем
процедури повідомлення іпотекодавця
про виселення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. 109 Житлового кодексу УРСР, ст. ст. 20,
321, 346, 383 Цивільного Кодексу України, ст.
ст. 33, 38 - 40 Закону України «Про іпотеку»,
положеннями ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» №1304-VII від 3 червня 2014
р., ст.ст. 3 - 4, 13, 60 - 61, 88, 209, 213 - 215, 223, 294 ЦПК
України, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Херсонської області через
Цюрупинський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя

Є.О. Никифоров