РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
________________________________________________________________________
_____________________________________________________
Справа № 327/303/14-ц
Провадження № 2/327/103/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2014 року

смт.Розівка

Розівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді
Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання
Перишкіній Г.В.,

за відсутності осіб, які повинні
брати участь у справі,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі Розівського
районного суду Запорізької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Розівської
селищної ради Розівського району
Запорізької області (далі - Розівська
селищна рада) про визнання права
спільної сумісної власності на
квартиру, треті особи без самостійних
вимог - Комунальне підприємство
«Розівський комунгосп» Розівської
селищної ради (далі - КП «Розівський
комунгосп»), Реєстраційна служба
Розівського районного управління
юстиції Запорізької області (далі - РС
Розівського РУЮ), Запорізька філія
Публічного акціонерного товариства
«Укртелеком» (далі - ЗФ ПАТ
«Укртелеком»), -

В С Т А Н О В И В :

23 вересня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду із зазначеним
позовом до Розівської селищної ради, в
якому просять визнати за ними право
спільної сумісної власності на
двохкімнатну квартиру, загальною
площею 60,5 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. Вказали, що право
спільної сумісної власності на
квартиру виникло на підставі положень
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду», а саме,
ними було отримано свідоцтво про право
власності на житло від 17 квітня 2001 року.
В липні 2014 року державним реєстратором
прав на нерухоме майно РС Розівського
РУЮ їм було відмовлено у державній
реєстрації права власності на вказану
квартиру, оскільки у
правовстановлюючому документі
відсутня печатка органа, що його видав,
та відсутній підпис керівника
підприємства, а також анкетні дані
власників в документі не збігаються із
їхніми анкетними даними, зазначеними у
паспорті громадянина України, через
допущену описку в написанні прізвищ.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у письмових
заявах, поданих до суду, вказали про те,
що вони підтримують позов та прохають
задовольнити заявлені вимоги по тих
підставах, які були викладені в
позовній заяві (а.с.68,69).

Відповідач Розівська селищна рада
позов визнала, фактичні обставини у
справі повноважний представник
відповідача не оспорював, про що судові
була надана відповідна письмова заява
(а.с.70).

Треті особи без самостійних вимог щодо
предмета спору - КП «Розівський
комунгосп», РС Розівського РУЮ, ЗФ ПАТ
«Укртелеком» проти позову не
заперечували, погодившись із доводами,
наведеними у ньому (а.с.72,73).

Сторони, треті особи та їх
представники, за виключенням
представника третьої особи ЗФ ПАТ
«Укртелеком», в судове засідання не
з'явилися, хоча про час і місце його
проведення повідомлялися належним
чином (а.с.61-65), до суду подали заяви з
проханням слухати справу без їх участі
(а.с.68,69,70,72,73).

Третя особа ЗФ ПАТ «Укртелеком» була
повідомлена належним чином про час і
місце розгляду справи (а.с.67),
представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, причини своєї
неявки судові не повідомив, клопотання
про відкладення розгляду справи не
заявив.

Виходячи з наведеного, а також
положень ч.2 ст.158, ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України), суд вважає, що рішення у
справі можливо постановити при
проведенні судового засідання за
відсутності сторін, третіх осіб та їх
представників.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК
України фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалось
через неявку у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Суд, з'ясувавши позиції сторін у справі,
дослідивши наявні в матеріалах справи
дані та докази, надавши їм належну
оцінку, вважає, що позов підлягає
задоволенню.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України
встановлено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Судом встановлені наступні обставини
у справі та відповідні їм
правовідносини.

З матеріалів справи вбачається (а.с.8-13),
що ОСОБА_1 з 22 вересня 1992 року по 09
лютого 1994 року працювала на посаді
економіста обласного вузла спецзв'язку
Запорізького обласного
виробничо-технічного управління
зв'язку, назву якого було змінено у
вересні 1993 року на підприємство
«Кур'єрська пошта обласного
підприємства зв'язку «Запоріжзв'язок»
(далі - ОПЗ «Запоріжзв'язок»).

З 10 лютого 1994 року в зв'язку з
переведенням ОСОБА_1 було прийнято на
посаду економіста Розівського
районного вузла зв'язку ОПЗ
«Запоріжзв'язок» (далі - Розівський
РВЗ). У зв'язку з реорганізацією ОПЗ
«Запоріжзв'язок» в грудні 1994 року на
базі Розівського РВЗ було створено
Розівський районний вузол
електрозв'язку «Розівкарайтелеком»
Запорізького обласного підприємства
електрозв'язку Українського об'єднання
електрозв'язку «Укртелеком» (далі -
Розівський РВЕЗ).

Рішенням Розівської районної ради
Розівського району Запорізької
області (далі - Розівська районна рада)
№4/17 від 16 лютого 1995 року квартиру
АДРЕСА_2 включено до числа службових
житлових приміщень (а.с.15).

На підставі ордера №1, виданого
виконавчим комітетом Розівської
районної ради згідно рішення №4 від 16
лютого 1995 року, ОСОБА_1 та її дочка -
позивач ОСОБА_2 були вселені у службове
житло, а саме, у двокімнатну квартиру
АДРЕСА_2 (а.с.16, 22-24).

Розпорядженням голови Розівської
районної державної адміністрації
Запорізької області №28 від 29 січня 2001
року вищевказану квартиру було
виключено з числа службових без
прийняття її на баланс комунальними
службами району (а.с.25-28).

Наказом начальника Центру
електрозв'язку №6 м.Пологи Запорізької
дирекції Відкритого акціонерного
товариства «Укртелеком» №52 від 28
лютого 2001 року було створено комісію по
приватизації квартири, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, доручено
оформлення документів на право
власності на квартиру Розівському
інвентарному бюро (а.с.30).

Відповідно до ч.1,2 ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», в редакцій чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

Статтею 64 Житлового кодексу України
(далі - ЖК України), в редакції, яка діяла
на момент виникнення спірних
правовідносин, передбачено, що члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

11 березня 2001 року ОСОБА_1 звернулася із
заявою про приватизацію вищевказаної
квартири до органу приватизації житла
(а.с.31).

17 квітня 2001 року комісією по
приватизації житла при Українському
державному підприємстві
електрозв'язку «Укртелеком» було
видано свідоцтво про право власності
на житло на ім'я ОСОБА_1. Співвласником
квартири на праві приватної спільної
сумісної власності став інший член
сім'ї ОСОБА_1 - дочка ОСОБА_2 (а.с.31-34).

Право власності зазначених осіб на
квартиру було зареєстровано бюро
технічної інвентаризації (а.с.34
зворотна сторона) та видано технічний
паспорт на квартиру (а.с.35-36).

Частиною першою статті 368 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
визначено, що спільна власність двох
або більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. При цьому,
у разі виділу частки із майна, що є
спільній сумісній власності,
вважається, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду (частина
друга статті 370 ЦК України).

Як вбачається із свідоцтва про право
власності на житло, воно видано,
зокрема, на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_5, тоді
як за паспортом громадянина України та
іншими документами зазначено їх
прізвище «ОСОБА_1»
(а.с.8,13,14,16,23,25,26,31-34,42-44).

У липні 2014 року позивачі ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 вирішили розпорядитися своєю
власністю, у зв'язку з чим звернулися до
РС Розівського РУЮ з метою проведення
державної реєстрації права власності
для подальшого оформлення
відповідного правочину.

Рішенням №14694931 від 25 липня 2014 року
державним реєстратором прав на
нерухоме майно РС Розівського РУЮ їм
було відмовлено у державній реєстрації
права власності на спірну квартиру,
оскільки у правовстановлюючому
документі відсутня печатка органа, що
його видав, та відсутній підпис
керівника підприємства, а також
анкетні дані власників в документі не
збігаються із їхніми анкетними даними,
зазначеними у паспорті громадянина
України.

Разом з цим, право власності позивачів
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на спірну квартиру
підтверджуються матеріалами справи та
наявними у ній письмовими доказами, які
свідчать про те, що позивачі були
зареєстровані у спірній квартирі,
право на проживання в якій набули в
установленому законом порядку;
позивачі звертались до органу
приватизації із заявою про участь у
приватизації спірної квартири, яка
була у встановленому законом порядку
розглянута та задоволена; позивачам
було видано свідоцтво про право
власності на житло, а квартира
зареєстрована за ними у бюро технічної
інвентаризації.

Відповідно до ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Що стосується встановлення факту
належності правовстановлюючого
документа ОСОБА_1 і ОСОБА_2, то суд бере
до уваги сукупність даних щодо
вказаних осіб, а також обставини
набуття ними права власності на спірну
квартиру, які містяться у наданих до
справи документах. Досліджені у справі
обставини дають підстави стверджувати,
що написання прізвища, імені та по
батькові ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у свідоцтві
про право власності на житло є
відмінним від написання їх прізвища,
імені та по батькові в паспорті
громадянина України на ім'я позивачів
через допущені помилки, які є наслідком
здійснення довільного перекладу з
російської на українську мову. З цих
підстав суд вважає встановленим факт
належності вказаного
правовстановлюючого документа
позивачам ОСОБА_1 і ОСОБА_2. Крім того,
відповідач та треті особи у справі не
заперечували проти встановлення факту
належності позивачам
правовстановлюючого документа,
погодившись із доводами, наведеними у
позові.

Таким чином, суд прийшов до висновку
про наявність підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнання відповідачем пред'явленого
позову не суперечить закону, не порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб.

Питання про розподіл судових витрат
позивачами ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не
порушувалось.

Керуючись ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», ст.64 ЖК України, стст.328,368,370,392 ЦК
України, стст.10,11,60,88,174,209,212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 і ОСОБА_2, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженка м.Пологи Запорізької
області, ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженка м.Борзя Читинської області
Росія, ідентифікаційний податковий
номер НОМЕР_2) право спільної сумісної
власності, по 1/2 (одній другій) частині
за кожною, на двохкімнатну квартиру №1
(номер один), загальною площею 60,5
(шістдесят цілих п'ять десяти)
квадратних метрів, що знаходиться в
будинку АДРЕСА_3

Рішення суду відповідно до частини 1
статті 223 ЦПК України набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції - Розівський районний
суд Запорізької області шляхом подання
в 10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
10-денного строку з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:
Т.М.Кущ