АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 532/1320/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3826/14
Головуючий у 1-й інстанції Тесленко Т. В.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.

при секретарі Філоненко О.В.

за участю: представника відповідача -
ОСОБА_1

представника позивача - Скорик Д.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 06 листопада 2014
року

по справі за позовом Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Професійний аграрний ліцей" м.
Кобеляки до ОСОБА_3 про стягнення
коштів, відшкодування шкоди, завданої
невиконанням умов договору та
зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Державного професійно-технічного
навчального закладу "Професійний
аграрний ліцей" м. Кобеляки про
визнання правочину недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року Державний
професійно-технічний навчальний
заклад «Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки звернувся до суду з вказаним
позовом до ОСОБА_3, в якому прохав
стягнути з відповідача на користь
позивача 39764,67 грн.

В обґрунтування позову посилаються на
те, що у травні 2012 року на вказану суму
відповідачем була надана благодійна
допомога Ліцею у вигляді
сільськогосподарських культур та
паливно-мастильних матеріалів, які
були оприбутковані позивачем як
благодійна допомога та набули статусу
комунального майна, та, оскільки 25.04.2012
року між сторонами було укладено
Договір про спільну діяльність, яким
визначалося, що сторони, шляхом
поєднання зусиль зобов'язалися
вирощувати сільськогосподарську
продукцію, організовувати виробниче
навчання та практику учнів, надана
відповідачем благодійна допомога була
використана для господарської
діяльності з метою одержання прибутку.

Зазначають, що у ході проведення
державної ревізійної перевірки
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01.09.2011 року по
01.04.2013 року було встановлено, що внесена
ОСОБА_3 благодійна допомога у розмірі
39764,67 грн. була використана на спільну
діяльність та не була відображена
позивачем як дебіторська
заборгованість по розрахунку з
контрагентами по спільній діяльності,
у зв'язку з чим просили стягнути з
відповідача зазначену суму коштів
(а.с.2-4).

Також, у вересні 2014 року Державний
професійно-технічний навчальний
заклад «Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3 про стягнення коштів у сумі 74037,78
грн.

В обґрунтування позову вказують, що
26.04.2013 року між ними та відповідачем
ОСОБА_3 був укладений Договір №3 про
спільну діяльність, а 09.11.2013р. була
укладена Додаткова угода №1/6 до
вказаного Договору, яка є його
невід'ємною частиною та згідно якої
позивач отримав і оприбуткував із
загального валу зібраного урожаю зерна
соняшника в кількості 46304 кг та зерна
ячменю в кількості 4750 кг., при цьому
частину урожаю зерна соняшника
відповідач, відповідно до умов
Договору зберігання №2/78 від 09.11.2013р.,
узяв на безоплатне зберігання на строк
до 01.04.2014р. та зобов'язався повернути
його у схоронності., однак зобов»язання
не виконав, зерно не повернув, чим
порушив умови Договору та завдав
позивачу збитки на суму 74037,78 грн., яку
позивач просив стягнути з відповідача
на їхню користь (а.с.51-54).

15.10.2014 р. ОСОБА_3 звернувся до Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Професійний аграрний ліцей" м.
Кобеляки із зустрічним позовом,
посилаючись на те, що безкоштовно
передав Ліцею матеріально-технічні
цінності на суму 39764,67 грн. в якості
благодійної допомоги у відповідності
до Договору №2 про спільну діяльність
від 25.04.2012 року, при цьому він не мав на
меті безкорисливо допомагати
відповідачу, а при написанні заяви про
передачу майна він помилково
витлумачив зміст договору та спосіб
його виконання; при передачі майна
обидві сторони розуміли, що воно буде
витрачене на обробку земельної ділянки
згідно з договором, що тягне за собою
отримання вигоди, а тому не відповідає
меті та суті благодійництва, відтак,
мала місце помилка у наслідках та формі
правочину.

У зв»язку з цим прохав визнати правочин
по передачі Державному
професійно-технічному навчальному
закладу "Професійний аграрний ліцей" м.
Кобеляки благодійної допомоги у
вигляді майна, а саме : дизельного
пального (1520 літрів), насіння кукурудзи
(1263кг), насіння соняшника (230кг) на
загальну суму 39764,67 грн. ОСОБА_3,
відповідно до заяви від 05.05.2012 року,
недійсним.

Рішенням Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 06 листопада 2014
року позовні вимоги Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Професійний аграрний ліцей»
м. Кобеляки до ОСОБА_3 задоволено
повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки 39764,67 грн.
(тридцять дев'ять тисяч сімсот
шістдесят чотири гривні 64 копійки).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки 74037,78 грн.
(сімдесят чотири тисячі тридцять сім
гривень 78 копійок).

Вирішено питання стягнення судових
витрат.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
Державного професійно-технічного
навчального закладу «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки про
визнання правочину недійсним
відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
Ліцею відмовити у повному обсязі та
задовольнити його зустрічний позов про
визнання правочину недійсним.

Зазначає, що ні він, ні керівництво
Ліцею не переслідували за мету надання
благодійної допомоги, а вносили та
оприбутковували майно з метою
виконання договору про спільну
діяльність, який був укладений між ними
раніше, однак місцевий суд не надав
оцінки ні доводам зустрічного позову,
ні показанням сторін та свідків у
судовому засіданні щодо цього. Саме
через таку через помилку у сутності
правочину ОСОБА_3 уже виділив власне
майно ліцею, а тепер має ще раз
відшкодувати збитки, які виникли
штучно.

Вказує, що суд не надав жодної оцінки
його доводам, викладеним у
запереченнях на позов щодо договору
зберігання зерна, зокрема, ту
обставину, що заявлена позивачем
кількість зерна, яку він мав повернути
ліцею, істотно зменшилась протягом
зберігання шляхом її викупу самим
зберігачем.

Вважає, що суд не надав оцінки
недоведеності вимог позивача щодо
порушення його права по договору
зберігання та щодо неналежності
способу захисту, на що він посилалися у
своїх запереченнях.

У судовому засіданні представник
відповідача доводи апеляційної скарги
підтримав та прохав її задовольнити.

Представник позивача апеляційну
скаргу прохав відхилити, а рішення
місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення осіб, що приймають участь у
справі, приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Як установлено місцевим судом та
вбачається з матеріалів справи, 25.04.2012
року між ДПТНЗ «Професійний аграрний
ліцей» м. Кобеляки в особі директора
Чички Б.Б. та ОСОБА_3 був укладений
Договір про спільну діяльність №2
(а.с.7-10, 57-62).

Предметом Договору є співпраця ДПДПТНЗ
«Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки з ОСОБА_3 по обробці земельної
ділянки площею 96,5 га та проведення
виробничого навчання та практики учнів
ліцею по опануванню професії
«Тракторист - машиніст
сільськогосподарського виробництва».

Пунктами 2.1.-2.2. Договору передбачено, що
Сторони шляхом поєднання зусиль
зобов'язуються вирощувати
сільськогосподарську продукцію,
організовувати виробниче навчання та
практику учнів. При обробці земельної
ділянки зобов'язані проводити роботи
відповідно технології та навчання
планів і програм, перевіряти стан
земельної ділянки з метою недопущення
знищення її родючості.

Відповідно до п.4.1. сторони
розподіляють отриманий урожай згідно
домовленостей.

Згідно п.5.2. Договору, ОСОБА_3
зобов'язується використовувати
земельну ділянку за цільовим
призначенням у відповідності з даним
договором: виділяти посівний матеріал,
дизельне пальне, в достатній кількості
для дотримання високотехнічних схем
вирощування сільськогосподарської
продукції.

05.05.2012 року ОСОБА_3 звернувся до
директора ДПТНЗ «Професійний аграрний
ліцей» м. Кобеляки з заявою, в якій
прохав прийняти благодійну допомогу у
вигляді: 1520 літрів дизельного пального,
1263 кг насіння кукурудзи та 230 кг насіння
соняшника (а.с.103).

Згідно Акту планової виїзної ревізії
фінансово-господарської діяльності
державного професійно-технічного
навчального закладу «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки за період з
01.09.2011 р. по 01.04.2013 р. від 21.05.2013 р. № 03-21/251,
проведеної державною фінансовою
інспекцією в Полтавській області, у
ході ревізії встановлено, що згідно
наданих до ревізії накладних ОСОБА_3, ФГ
«Чопенко», та ПСПА «Урожай»
навчальному закладу передавались
насіння сільськогосподарських культур
та пальне на загальну суму 80353,03 грн. як
благодійна допомога, про що зазначено у
цих накладних як оприбутковані в
обліку Ліцею відповідним
бухгалтерським проведенням в
меморіальних ордерах № 14 -2 … При цьому
ФГ «Чопенко» та ОСОБА_3 в ліцей
подавались заяви на ім»я директора
Чички Б.Б. з проханням прийняти
благодійну допомогу.

Відповідно до наданої ревізії Довідки
від 16.05.2013 р. упродовж періоду з 01.09.2011 р.
по 01.04.2013 р. Ліцею від ПСПА «Урожай», ФГ
«Чопенко» та ОСОБА_3 надходила
благодійна допомога у натуральній
формі (пальне, насіння
сільськогосподарських культур), яка в
установленому порядку оприбутковані і
відображені у відповідних формах
звітності, як благодійна допомога у
натуральній формі.

За даними бухгалтерського обліку Ліцею
на здійснення спільної діяльності по
обробці земельних ділянок відповідно
до укладених Договорів № 1,2,3 з ПСП
«Урожай»,ФГ «Чопенко» та ОСОБА_3 було
понесені витрати на обробіток
земельних ділянок та посів з балансу
навчального закладу у травні і червні
2012р. списувалися пальне, насіння
сільськогосподарських культур, про що
свідчить відповідні первинні
бухгалтерські документи…на загальну
суму 80353,03 грн., тобто має місце втрата
матеріальних активів навчального
закладу через їх зменшення…

Одержані від ОСОБА_3 цінності
оприбутковані в установленому порядку
по обліку навчального закладу і тому
набули статус комунального майна.

Таким чином, в порушення частини 1
статті 179, частини 1 статті 193
Господарського кодексу України та
частини 1 статті 628, частини 1 статті 629
Цивільного кодексу України з боку
Ліцею понесені витрати (у вигляді
посівного матеріалу та пального) для
проведення спільної діяльності в
частині вирощування
сільськогосподарської продукції на
земельних ділянках, в той час як
відповідно до умов укладених договорів
про спільну діяльність це не входить до
обов'язків навчального закладу, а є
виключно зобов'язаннями, прийнятими
ПСПА "Урожай", ФГ "Чопенко" та ОСОБА_3
Тобто навчальним закладом покрито
видатки контрагентів по спільній
діяльності при відсутності
відповідних заборгованостей в обліку
контрагентів та Ліцею станом на 01.04.2013р.
(як і на 20.05.2013р.) на загальну суму 80353,03
грн., у тому числі: ОСОБА_3 - 39764,67 грн.
(а.с.19-31).

11.06.2013 року за №16-03-3-14/4015
Держфінінспекцією в Полтавській
області направлено до ДПТНЗ
«Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки Вимогу про усунення виявлених
плановою виїзною ревізією
фінансово-господарської діяльності
ДПТНЗ «Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної і комунальної власності
фінансів. Зокрема, пунктом 1 Вимоги
Ліцей зобов'язано відобразити по
обліку дебіторську заборгованість по
розрахунках з контрагентами по
спільній діяльності, у т.ч. з ОСОБА_3 та
вжити заходи щодо її погашення в
установленому порядку.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26.11.2013 року,
залишеною без змін Ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2014р., у
задоволенні адміністративного позову
Державного професійно-технічного
навчального закладу "Професійний
аграрний ліцей" м. Кобеляки до
Державної фінансової інспекції в
Полтавській області, Головного
державного фінансового інспектора
відділу інспектування у сфері освіти і
науки Держфінінспекції в Полтавській
області Пікало Дмитра Віталійовича про
визнання дій незаконними, скасування
пунктів 1 та 10 вимоги, відмовлено
(а.с.11-15).

26.04.2013 року між ДПТНЗ «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки в особі
директора Чички Б.Б. та ОСОБА_3 був
укладений Договір про спільну
діяльність №3 (а.с.57-59), а 09.11.2013 року до
даного договору була укладена
Додаткова угода № 1/6, згідно якої було
отримано урожай 2013 року з земельної
ділянки площею 14 га: із площі 6 га зерна
ячменю в кількості 4750 кг та на площі 8 га
зерна соняшнику в кількості 14400 кг;
урожай 2013 р. з земельної ділянки площею
37 га: із площі 36,5 га зерна соняшнику в
кількості 65700 кг; урожай 2013 року з
земельної ділянки площею 46 га зерна
соняшнику в кількості 82800 кг.

Згідно понесених затрат на посів та
обробіток ячменю і соняшнику ДПТНЗ
«Професійний аграрний ліцей» м.
Кобеляки отримує та оприбутковує із
загального валу: зерно соняшнику в
кількості 46304 кг та зерно ячменю в
кількості 4750 кг. (а.с.60).

09.11.2013 року між ДПТНЗ «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки в особі
директора Чичики Б.Б. та ОСОБА_3 було
укладено Договір зберігання №2/7 ( в
рамках договору про спільну діяльність
від 26.04.2013 р.), за яким Зберігач
зобов'язується зберігати та повернути
у схоронності зерно соняшнику, яке
передано Поклажодавцем, кількістю 22167
кг загальною оціночною вартістю 66501,00
грн.

Пунктами 4.1.,5.1.,5.2. Договору визначено,
що Поклажодавець передає зерно
соняшника у вказаній кількості
відповідно до накладної на склад
ОСОБА_3 на строк з 09.11.2013 р. по 01.04.2014 р.

Задовольняючи первісний позов та
відмовляючи у задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_3, місцевий суд виходив із
того, що в силу закону благодійництво
не передбачає одержання благодійником
прибутку, а тому кошти, передані ОСОБА_3
Ліцею як благодійна допомога,
підлягають поверненню до закладу
освіти.

Також, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що внаслідок
неповернення ОСОБА_3 ліцею зерна
соняшника відповідно до Договору
зберігання №2 від 09.11.2013 р. та несплати
його вартості відповідачем заподіяно
збитки у сумі 74037,78 грн., що
підтверджується Актом оцінки збитків.

Такі висновки місцевого суду не
відповідають встановленим по справі
обставинам та не ґрунтуються на законі,
виходячи з наступного.

Статтею 203 ЦК України встановлені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
зокрема, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.7 Постанови
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9,
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, та
із застосуванням наслідків
недійсності, передбачених законом.

До оспорюваних правочинів цивільне
законодавство України відносить,
зокрема, правочин, вчинений під впливом
помилки.

Якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

У разі визнання правочину недійсним
особа, яка помилилася в результаті її
власного недбальства, зобов'язана
відшкодувати другій стороні завдані їй
збитки.

Сторона, яка своєю необережною
поведінкою сприяла помилці,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки (ст.229 ЦК
України).

Помилка - це неправильне сприйняття
особою фактичних обставин правочину,
що вплинуло на її волевиявлення, за
відсутності якого можна було б вважати,
що правочин не був би вчинений.
Оскільки в цьому випадку волевиявлення
особи не відповідає її справжньому
наміру, такий правочин визнається
недійсним. Причини помилки в цьому
випадку ролі не грають. Так, помилка
може виникнути внаслідок необачності
або самовпевненості учасників
правочину, невірного розуміння
сторонами одна одної в ході
переговорів, невірного тлумачення
закону, дій третіх осіб тощо.

Помилка є підставою для визнання
недійсними правочинів як фізичних, так
і юридичних осіб.

Як роз'яснив Пленум ВСУ у п.19 постанови
від 06.11.2009р. №9, відповідно до статей
229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом
помилки, обману, насильства, зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною або
внаслідок впливу тяжкої обставини, є
оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину (стаття 229 ЦК) мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка дійсно мала місце, а також що
вона має істотне значення.

Аналогічні висновки наведені в
проведеному Верховним Судом України
узагальненні практики розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними, де, зокрема,
зазначено, що недійсність правочину
виникає через те, що дія схожа на
правочин, але за своєю суттю не
відповідає його характеристикам.
Недійсність правочину зумовлюється
наявністю дефектів його елементів:
дефекти (незаконність) змісту
правочину; дефекти (недотримання)
форми; дефекти суб'єктного складу;
дефекти волі - невідповідність волі та
волевиявлення.

У правочині зовнішнє волевиявлення
особи має відповідати його внутрішній
волі. Вона має бути спрямована на
досягнення відповідного юридичного
наслідку, тому не можуть розглядатися
як правочини ті фактичні дії особи, які
не призводять безпосередньо до
виникнення, зміни чи припинення
цивільних прав та обов'язків. На цих
підставах необхідно виділити
правочини, вчинені під впливом: помилки
(ст.229 ЦК);

Воля особи до вчинення правочину і
результат правочину не узгоджуються в
разі помилки, якщо вона має істотне
значення. Такими є помилки щодо
правової природи правочину, його
змісту, предмета, ціни, сторони, якості
об'єкта тощо. Істотною може вважатись
помилка, наслідки якої взагалі
неможливо усунути або для їх усунення
стороні, яка помилилася, необхідно
здійснити значні витрати. Найчастіше
хибне сприйняття стосується правової
природи та предмета правочину, що може
виникнути при визначенні тотожності
предмета або його якості.

Відповідно до Законо України «Про
благодійну діяльність та благодійні
організації» в редакції від 16.09.1997р.
№531/97-ВР, благодійна діяльність -це
добровільна особиста та/або майнова
допомога для досягнення визначених цим
Законом цілей, що не передбачає
одержання благодійником прибутку, а
також сплати будь-якої винагороди або
компенсації благодійнику від імені або
за дорученням бенефіціара.

Благодійник - дієздатна фізична особа
або юридична особа приватного права (у
тому числі благодійна організація),
яка добровільно здійснює один чи
декілька видів благодійної діяльності.

Благодійна діяльність є правочином в
розумінні цивільного законодавства,
осукільки вона створює відповідні
права та обов»язки у благодійника та
бенефіціара.

Аналіз наявних у справі доказів
свідчить про те, що, передаючи
відповідачу, згідно заяви від 05.05.2012 р.
товарно-матеріальні цінності (дизельне
пальне, насіння кукурудзи та соняшника
на загальну суму 39764,67 грн.) ОСОБА_3
фактично діяв та виконував свої
обов»язки у відповідності до
укладеного Договору про спільну
діяльність №2 від 25.04.2012 року, розділом 5
якого передбачено, що він
зобов»язується виділяти посівний
матеріал, дизельне пальне, в достатній
кількості для дотримання
високотехнічних схем вирощування
сільськогосподарської продукції.

Як зазначено вище, пунктом 4.1. Договору
визначено, що сторони розподіляють
отриманий урожай згідно домовленостей.

Таким чином, ОСОБА_3 не мав на меті
безкорисливу допомогу ліцею, оскільки
при передачі позивачу майна обидві
сторони розуміли, що саме ці цінності
будуть використані на обробку
земельної ділянки за вказаним
договором з метою одержання у
подальшому урожаю, відтак, при
написанні заяви відповідачем було
допущено помилку щодо правової природи
та предмета правочину.

Про це зазначав і сам позивач,
звертаючись в порядку
адміністративного судочинства до суду
з позовом до Державної фінансової
інспекції в Полтавській області,
Головного державного фінансового
інспектора відділу інспектування у
сфері освіти і науки Держфінінспекції
в Полтавській області Пікало Дмитра
Віталійовича про визнання дій
незаконними, скасування пунктів 1 та 10
вимоги, який обґрунтовував тим, що, з
метою виконання договорів про спільну
діяльність ліцей отримав від
контрагентів (зокрема, ОСОБА_3.) в
натуральній формі майно, яке було
оприбутковано як благодійна допомога
та використали її на виконання угод про
спільну діяльність.

З огляду на наведене колегія
суддів приходить до висновку, що, як
позивач, так і відповідач в момент
вчинення правочину щодо передання та
отримання майна помилялись у наслідках
та формі правочину (благодійна
допомога), оскільки обидві сторони
вважали, що передача майна необхідна
для виконання договору про спільну
діяльність, що тягне за собою отримання
вигоди кожним із них, а, отже, вчинений
правочин містить дефекти змісту, форми,
волі (невідповідність волі та
волевиявлення) та не відповідає меті і
суті благодійництва.

Оскільки наслідки правочину, які
особа бажає отримати в результаті його
вчинення,є істотною умовою правочину,
помилка у формі правочину, що тягне за
собою помилку в його наслідках, має
істотне значення.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає помилковим висновок суду
першої інстанції про стягнення з
відповідача на користь позивача коштів
у сумі 39764,67грн. та приходить до
висновку про відсутність підстав для
задоволення даної позовної вимоги та,
відповідно, задоволення зустрічного
позову про визнання недійсним
правочину по передачі ОСОБА_3
відповідно до заяви від 05.05.2012 року
благодійної допомоги у вигляді майна
дизельного пального, насіння кукурудзи
та соняшника на загальну суму 39764,67 грн.
Державному професійно-технічному
навчальному закладу "Професійний
аграрний ліцей" м. Кобеляки.

Виходячи з правил застосування
наслідків недійсності правочину, коли
кожна зі сторін зобов»язана повернути
другій стороні у натурі все, що вона
одержала на виконання цього правочину,
визнання правочину по визнанню
допомоги недійсним тягне за собою
повернення відповідачем по
зустрічному позову позивачу ОСОБА_3
отриманих від нього цінностей, але,
оскільки такі цінності вже були
виділені останньому під час обробітку
землі, між сторонами відсутні будь-які
взаємні обов»язки щодо повернення
майна, у зв»язку з тим, що наслідки
передання допомоги та її
оприбуткування відповідачем також є
недійсними.

Висновок суду першої інстанції про те,
що внаслідок неповернення ОСОБА_3 ліцею
зерна соняшника відповідно до Договору
зберігання №2 від 09.11.2013 р. відповідачем
заподіяно збитки у сумі 74037,78 грн., на
думку колегії суддів, також є хибним,
виходячи з наступного.

У відповідності до статті 936 ЦК
України за договором зберігання одна
сторона (зберігач) зобов'язується
зберігати річ, яка передана їй другою
стороною (поклажодавцем), і повернути
її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов'язаний зберігати річ
протягом строку, встановленого у
договорі зберігання (ст.938 ЦК).

Поклажодавець зобов'язаний забрати річ
від зберігача після закінчення строку
зберігання (ст.948).

Зберігач зобов'язаний повернути
поклажодавцеві річ, яка була передана
на зберігання, або відповідну
кількість речей такого самого роду та
такої самої якості. Річ має бути
повернена поклажодавцю в такому стані,
в якому вона була прийнята на
зберігання, з урахуванням зміни її
природних властивостей (ст.949).

За втрату (нестачу) або пошкодження
речі, прийнятої на зберігання, зберігач
відповідає на загальних підставах.
Зберігач відповідає за втрату (нестачу)
або пошкодження речі після закінчення
строку зберігання лише за наявності
його умислу або грубої необережності
(ст.950).

Зберігач зобов'язаний на першу вимогу
поклажодавця повернути річ, навіть
якщо строк її зберігання не закінчився
(ст.953 ЦК).

Аналогічні положення містить
укладений між сторонами договір
зберігання №2 від 09.11.2013 р., на підстав
якого у сторін виникли двосторонні
обов»язки щодо майна, переданого на
зберігання, термін зберігання за яким
закінчувався 01.04.2014 року.

Аналіз наявних у справі доказів
свідчить про те, що позивачем не надано
належних та достатніх доказів на
підтвердження наведених у позові
обставин.

Так, у справі відсутні докази
того, що лист в.о. директора ліцею від
25.03.2014р. №05-20/236 на ім»я ОСОБА_3 щодо
прибуття до ліцею для проведення
інвентаризації та повернення майна
направлявся відповідачеві та був ним
отриманий.

Окрім того, як убачається з
матеріалів справи, склад, в якому
зберігалося зерно, знаходиться не за
місцем розташування ліцею в м.
Кобеляки, а по вул. Шевченка 7а в с.
Козуби Новосанжарського району
Полтавської області, де і повинна була
проводитися інвентаризація.

Оскільки договором не
передбачено обов»язку ОСОБА_3
доставити майно Поклажодавцю після
закінчення терміну його зберігання,
позивач мав приїхати на місце
зберігання майна для виконання
обов»язку забрати річ, якому
кореспондує обов2язок Зберігача
повернути її.

Однак доказів того, що позивач вчинив
відповідні дії щодо повернення зерна в
обумовлений договором строк ним не
надано.

З огляду на вимоги ч.2 ст.59 ЦПК України
наявні у справі пояснювальні записки
не можуть бути належним доказом, який
підтверджує факт неповернення
соняшнику позивачу.

З урахуванням наведеного, позивач не
довів виконання ним свого обов»язку
забрати річ від Зберігача та не довів
невиконання Зберігачем свого
обов»язку повернути річ та умисну
винну поведінку Зберігача по
неповерненню речі., відтак, колегія
суддів вважає, що обставини, якими
позивач обґрунтовує позовні вимоги є
недоведеними.

Також, матеріалами справи знайшов
підтвердження той факт, що після
передачі на зберігання насіння
соняшнику ОСОБА_3 купив у позивача
частину зерна у кількості 14237кг. на
загальну суму 21356,45грн., що
підтверджується відповідними
банківськими квитанціями та
накладними №240 від 11.11.2013р. та №257 від
27.11.2013р. (а.с.108-112).

Пояснення представника позивача
стосовно того, що куплене зерно
знаходилося на складі позивача не
підтверджене жодними доказами.

Таким чином, відповідачем надано
докази про те, що частину соняшника в
період зберігання ним було придбано у
позивача, разом із тим позивачем не
надано належних доказів про те, що вони
зверталися до відповідача з вимогою
про повернення переданого йому на
зберігання майна

Згідно ст.951 ЦК України збитки,
завдані поклажодавцеві втратою
(нестачею) або пошкодженням речі,
відшкодовуються зберігачем: 1) у разі
втрати (нестачі) речі - у розмірі її
вартості; 2) у разі пошкодження речі - у
розмірі суми, на яку знизилася її
вартість.

У відповідності до ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); 2) доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.8.1 вказаного
договору у випадку порушення своїх
зобов»язань за договором Сторони
несуть відповідальність визначену
Договором та чинним законодавством.

Пунктом 7.2.1 договору передбачено,
що Поклажодавець має право вимагати
виконання Зберігачем умов договору.

Аналіз наведених норм права та
п.8.4 Договору зберігання №2 від 09.11.2013 р.
свідчить про те, що під збитками
сторони домовились визнавати тільки
втрату (нестачу) або пошкодження майна.

Натомість, у позовній заяві
позивач посилається лише на
неповернення йому майна, а тому вимога
про відшкодування збитків не
ґрунтується ні на умовах договору, ні
на нормах чинного законодавства
України.

Наявний у справі Акт оцінки
збитків, складений ніби-то на підставі
даних інвентаризації не може бути
взятий до уваги з огляду на те, що даний
акт не містить дати його складання, а
інвентаризації наявного на складі
відповідача зерна взагалі проведено не
було, що унеможливлює виявлення
нестачі, порчі товару, і, як наслідок
заподіяння збитків Поклажодавцю.

Статтею 16 ЦК України встановлено
способи захисту цивільних прав та
інтересів осіб, зокрема, п.5 ч.2 даної
статті визначено одним із способів
захисту примусове виконання обов»язку
в натурі.

З вищевикладеного вбачається, що
позивачем обрано неналежний спосіб
захисту свого цивільного права.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності і
обгрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для скасування
рішення з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позовних
вимог.

За нормою ч.1 ст.4 Закону України «Про
судовий збір», судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, - у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

П.п.1 ч.2 ст.4 цього Закону передбачено, що
за подання до суду позовної заяви
майнового характеру встановлено
ставку судового збору у розмірі 1
відсоток ціни позову, але не менше 0,2
розміру мінімальної заробітної плати
та не більше 3-х розмірів мінімальної
заробітної плати.

П.п.2 ч.2 ст.4 цього ж Закону за подання до
суду позовної заяви немайнового
характеру встановлено ставку судового
збору 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет на 2014 рік»установлено у 2014 році
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі - 1218 гривень.

Таким чином, 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати становить 121,80 грн., 0,2
розміру мінімальної заробітної плати -
243,60 грн. (121,8 х 2).

Пунктами 1 ч.1 ст.80 ЦПК України
закріплено, що ціна позову
визначається у позовах про стягнення
грошових коштів - сумою, яка стягується.

У позовах, які складаються з кількох
самостійних вимог, - загальною сумою
всіх вимог (п.10 ч.1 ст.80 ЦПК України).

Державний професійно-технічний
навчальний заклад «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки при поданні
позовів до суду першої інстанції
заявив дві самостійні вимоги майнового
характеру: про стягнення з ОСОБА_3
коштів у сумі 39764,67 грн. та
відшкодування шкоди у сумі 74037,78 грн.

Таким чином, загальна ціна позову у
даному випадку становить 113802,45 грн.
(39764,67+74037,78=113802,45), 1% від ціни позову
дорівнює 1138,02 грн. (113802,45х1/100= 1138,02), та
сплачена позивачем відповідно до
квитанцій (а.с.1,50).

ОСОБА_3 при поданні зустрічного позову
до суду першої інстанції заявив
немайнову вимогу про визнання
правочину недійсним та сплатив при
поданні позову до суду першої
інстанції 243,60 грн. (0,2 розміру
мінімальної заробітної плати), а також
за подання апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції 569,01 грн.
(а.с.98,141).

За приписом ч.1 ст.88 ЦК України, якщо
позивача, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи те, що фактично суд дійшов
висновку про відмову у задоволенні
позову Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Професійний аграрний ліцей»
м. Кобеляки та задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3, з ДПТНЗ «Професійний
аграрний ліцей» м. Кобеляки на користь
позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню 243,60
грн. сплаченого судового збору за
подання до суду зустрічного позову.

Нормою п.1.8. ч.2 ст.4 Закону України «Про
судовий збір закріплено, що за подання
до суду апеляційної скарги на рішення
суду, заяви про приєднання до
апеляційної скарги на рішення суду
сплачується судовий збір 50 відсотків
ставки, що підлягає сплаті при поданні
позовної заяви, іншої заяви і скарги, а
у разі подання позовної заяви
майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми, що в даному випадку
складає 569,01 грн. (від 1138,02 грн.) та
підлягає стягненню з Ліцею на користь
ОСОБА_3

Таким чином, всього до стягнення з
відповідача Державного
професійно-технічного навчального
закладу «Професійний аграрний ліцей»
м. Кобеляки на користь позивача ОСОБА_3
по зустрічному позову підлягає судовий
збір у розмірі 812,61 грн.

Згідно із п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1-4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія суддів
,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, -
задовольнити.

Рішення Кобеляцького районного суду
Полтавської області від 06 листопада 2014
року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Професійний аграрний ліцей" м.
Кобеляки до ОСОБА_3 про стягнення
коштів, відшкодування шкоди, завданої
невиконанням умов договору, -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним правочин по передачі
ОСОБА_3 відповідно до заяви від 05 травня
2012 року благодійної допомоги у вигляді
майна, а саме: 1520 літрів дизельного
пального, 1263 кг насіння кукурудзи, 230 кг
насіння соняшника на загальну суму
39764,67 грн. (тридцять дев'ять тисяч сімсот
шістдесят чотири гривні 67 копійок)
Державному професійно-технічному
навчальному закладу "Професійний
аграрний ліцей" м. Кобеляки.

Стягнути з Державного
професійно-технічного навчального
закладу "Професійний аграрний ліцей" м.
Кобеляки (ідентифікаційний код
юридичної особи 02546855,
місцезнаходження: 39200, м. Кобеляки, вул.
Червоноармійська, 52, р/р 3398 в
ГУДКСУ в Полтавській області МФО 831019)
на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, місце проживання:
АДРЕСА_1) 812,61 грн. (вісімсот дванадцять
гривень 61 копійку) судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О.Кривчун

СУДДІ: /підпис/
О.Ю.Кузнєцова

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун