Справа № 229/2673/14-ц
Номер провадження № 2/229/890/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2014 р. Дружківський
міський суд Донецької області у
складі:

головуючого -судді Гонтар
А.Л.

при секретарі Костенко В. М.,

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Дружківка
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання
дозволу на тимчасовий вивіз дитини за
кордон,

в с т а н о в
и в :

позивач ОСОБА_1 07 жовтня 2014 р.
звернулася до Дружківського міського
суду з позовною заявою до ОСОБА_2
про надання дозволу на тимчасовий
вивіз дитини за кордон.

На обґрунтування своїх позовних
вимог позивач зазначила, що вона
знаходилася у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем з 10 липня 2004 року по 04
жовтня 2013 рік. Під час даного шлюбу у
них народилась дитина - син ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення дитина
залишилась мешкати разом з матір'ю. На
протязі певного часу після розлучення
вона намагалась отримати від
відповідача нотаріально засвідчений
дозвіл для можливості виїзду дитини
разом з нею за кордон України.
Відповідач відмовив у її прохані без
обґрунтування причин відмови.

Позивач просить надати дозвіл на
виїзд ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у її
супроводі до Польщі без надання згоди
батьком .

Позивач ОСОБА_1 у судове
засідання з'явилася, позовні вимоги
підтримала у повному обсязі з підстав,
викладених у позовній заяві, просила
задовольнити їх у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи його було повідомлено
належним чином, про що в справі є
розписка.

Представник третьої особи служби
по справам дітей Дружківської
виконавчої ради не з'явилася в судове
засідання, надала заяву з клопотанням
розглядати справу у їх відсутності,
проти задоволення позовних вимог не
заперечує.

Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК
України.

Судом установлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 10 липня 2004 року, що
підтверджується актовим записом про
укладення шлюбу № 118, зробленого
відділом реєстрації актів цивільного
стану Дружківського міського
управління юстиції Донецької області
(а.с.6)

Від даного шлюбу сторони мають
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно
актового запису про народження № 215
від 01 червня 2005 року його батьком є
відповідач ОСОБА_2, матір'ю - позивачка
ОСОБА_1 (а .с. 5 ).

Сторони з 04 жовтня 2013 року
однією сім'єю не проживають, шлюб між
ними розірвано, дитина залишилась
проживати разом з матір'ю, що
підтверджується рішенням
Дружківського міського суду від 04
жовтня 2013 року (а.с.6)

Метою виїзду за межі України
разом з дитиною позивачка зазначила
лікування та оздоровлення дитини, яка
знаходиться на обліку "Д" в дитячій
лікарні з діагнозом "ЧДБ" аденоідит 2
групи, в зв'язку з чим потребує
санаторно-курортного лікування.

Згідно абз.2 ч. З ст. 313 ЦК України
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними .

Порядок здійснення права
громадян України на виїзд з України і
в'їзд в Україну і оформлення документів
для зарубіжних поїздок визначається
Законом України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21.01.1994 року.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного
Закону України за відсутності згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Відповідно до п.2 ст. 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 р. N 57, передбачено, що
виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків без
нотаріально посвідченої згоди другого
з батьків здійснюється у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

З аналізу вказаної норми впливає,
що у разі відсутності згоди одного з
батьків на виїзд дитини з України, спір
може бути вирішено судом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до принципів 4 і 6,
викладених в Декларації прав дитини,
прийнятою генеральною Асамблеєю ООН
від 20 листопада 1959 року, дитина повинна
користуватися всіма благами
соціального забезпечення, їй належить
право на здоровий ріст і розвиток, з
цією метою спеціальний догляд і
охорона мають бути забезпечені, як їй
так і матері, малолітня дитина не
повинна бути розлучена зі своєю
матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст. 3
Конвенції «Про права дитини» від 20
листопада 1989 року (ратифікована
постановою Верховної Ради України від
27.02.91 р. №789-ХІІ), та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 СК
України, усі дії щодо дітей та
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Як вбачається з матеріалів
справи, дитина проживає з матір'ю, це
підтверджується рішенням
Дружківського міського суду від 04
жовтня 2013 року (а.с.6)

Позивач зазначила, що дитина
хворіє, знаходиться на обліку "Д" в
дитячій лікарні з діагнозом "ЧДБ"
аденоідит 2 групи, в зв'язку з чим
потребує санаторно-курортного
лікування. Вона бажає вивести дитину
на лікування до Польщі з 30 грудня 2014
року по 01 люте 2015 року на відпочинок та
оздоровлення. І це підтверджується
відповідними доказами, а саме: етапним
епікризом на 2014 рік, випискою з
медичної карти № 71 від 01 січня 2013 року,
підтвердження оплати житла у Польщі
від 28 вересня 2014 року (а.с.7-12).

Принцип 7 Декларації прав дитини
від 20 листопада 1959 року передбачає
безумовний пріоритет інтересів дитини
для тих, на кому лежить
відповідальність за її освіту і
виховання.

Оскільки сторони однією сім'єю не
проживають і фактично місце проживання
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 визначене з позивачкою,
то, цей обов'язок покладено на матір -
позивачку у справі, яка повинна
постійно доглядати дитину.

Враховуючи викладене і те, що
підстави для відмови в наданні дозволу
на тимчасовий виїзд дитини за кордон
відсутні, то позов ОСОБА_1 слід
задовольнити - надати дозвіл на виїзд
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Польщі у
супроводі матері - ОСОБА_1 на період
з 30 грудня 2014 року по 01 люте 2015 року
року.

Керуючись ст.ст. 10,11,58,59,60,212-215,218,224
ЦПК України (в редакції 2004 року), ст. 313
ЦК України, Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", Правилами
перетинання державного кордону
громадянами України, суд

в и р і ш и в
:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про надання дозволу на
тимчасовий вивіз дитини за кордон
задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасовий виїзд разом
з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженкою с. Олексіїво-Дружківка
м.Дружківка Донецької обл., громадянкою
України з України до Польщі з 30
грудня 2014 року по 01 люте 2015 року без
згоди батька.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги, рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного
суду Запорізької області через
Дружківський міський суд протягом
десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя:
А. Л. Гонтар