АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2891/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 27 Фролов О. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
02 грудня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Карпенко О. В.
при секретаріВосколович Ж.В., Журавель
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» - Бредуляка Ігоря
Івановича на рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
30 вересня 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» до ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості та
зустрічним позовом ОСОБА_9 до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним договору поруки та внесення
до нього змін та зустрічним позовом
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання
недійсними договорів ,-
в с т а н о в и л а :
14 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Банк «Київська Русь»
звернулось до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор», ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості, посилаючись на те, що 20
липня 2010 року між АБ «Київська Русь» в
особі Уманського центрального
відділення Черкаської філії,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»,
правонаступником якого є ПАТ
«Уманьавтодор» було укладено
кредитний договір № 3804-22-10 на відкриття
відновлювальної кредитної лінії (в
національній валюті).
Згідно з умовами договору від 20 липня
2010 року ПАТ «Банк «Київська Русь»
відкрив ПАТ «Уманьавтодор»
відновлювальну відкличну кредитну
лінію, надавши в її межах кредитні
кошти на наступних умовах: - ліміт
кредитування 15 000 000 грн., - строк
кредитної лінії з 20 липня 2010 року по 19
липня 2011 року включно; - ціль
використання коштів - поповнення
обігових коштів; - процентна ставка - 23 %
20 липня 2010 року між АБ «Київська Русь»,
правонаступником якого є ПАТ «Банк
Київська Русь» та ОСОБА_9 було укладено
договір поруки № 3808-22-10.
Представник позивача посилається в
позові, що 20 жовтня 2010 року між ПАТ
«Банк «Київська Русь» та ВАТ
«Уманьавтодор» було укладено
додатковий договір № 1 про внесення
змін до кредитного договору № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (в національній валюті) від 20
19 липня 2011 року між ПАТ «Банк «Київська
Русь» та ВАТ «Уманьавтодор» було
укладено договір про внесення змін та
доповнень № 2 до вказаного кредитного
договору, відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 29 280 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 18 липня 2012 року; -
процентна ставка - 17,5 % річних.
01 вересня 2011 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 3 до кредитного
03 жовтня 2011 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 4 до кредитного
25 жовтня 2011 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 5 до кредитного
договору, відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 29 280 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 18 липня 2012 року; -
процентна ставка - по 31 жовтня 2011 року в
розмірі 17,5 % річних, з 1 листопада 2011
року в розмірі 20 % річних.
26 січня 2012 року між ПАТ «Банк «Київська
Русь» та ВАТ «Уманьавтодор» було
укладено договір про внесення змін та
доповнень № 6 до кредитного договору,
відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 29 280 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 18 липня 2012 року; -
процентна ставка з 01 листопада 2011 року
по 31 січня 2012 року в розмірі 20,0 % річних,
з 1 лютого 2012 року по 18 липня 2012 року в
розмірі 22 % річних.
18 травня 2012 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 7 до кредитного
договору, відповідно до якого: - ліміт
кредитування -50 000 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 28 грудня 2012 року; -
процентна ставка - 21 % річних.
17 липня 2012 року між ПАТ «Банк «Київська
Русь» та ВАТ «Уманьавтодор» було
укладено договір про внесення змін та
доповнень № 8 до кредитного договору,
відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 50 000 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 28 грудня 2012 року; -
процентна ставка - 24,5 % річних.
28 грудня 2012 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ПАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 9 до кредитного
договору, відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 50 000 000 грн.; строк
кредитної лінії - по 31 грудня 2013 року; -
процентна ставка - по 31 грудня 2012 року в
розмірі 24,5 % річних, з 1 січня 2013 року по
31 грудня 2013 року у розмірі 28 % річних.
11 червня 2013 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ПАТ «Уманьавтодор»
було укладено договір про внесення
змін та доповнень № 10 до кредитного
08 липня 2013 року між ПАТ «Банк «Київська
Русь» та ПАТ «Уманьавтодор» було
укладено договір про внесення змін та
доповнень № 11 до кредитного договору,
відповідно до якого: - ліміт
кредитування - 50 000 000 грн.; - строк
кредитної лінії - по 31 грудня 2013 року; -
процентна ставка - 28 % річних, а
починаючи з 1 липня 2013 року у розмірі 23 %
Представник позивача вказує в позові,
що 31 грудня 2013 року позичальник
зобов'язаний був повернути кредит
повністю, проте станом на 07 квітня 2014
року ПАТ «Уманьавтодор» грубо порушив
умови кредитного договору у вигляді
неповернення кредиту та несплати
процентів за користування кредитом.
В зв'язку з порушенням умов договору та
виниклою заборгованістю 15 серпня 2013
року відповідачу ПАТ «Уманьавтодор»
була направлена вимога про термінове
повернення простроченої
заборгованості в строк до 20 серпня 2013
року і звернуто увагу на порушення
п.6.1.12., п 6.1.13. кредитного договору, яка
залишилась без реагування.
Таким чином, позивач посилається, що
станом на 08 квітня 2014 року, ПАТ
«Уманьавтодор» має прострочену
заборгованість за вищевказаним
кредитним договором в сумі 46 156 340,56 грн.
Представник позивача вказує, що 19
липня 2011 року, 25 жовтня 2011 року, 28
грудня 2012 року та 08 липня 2013 року між
ПАТ «Банк Київська Русь» та ОСОБА_9 було
укладено договори про внесення змін та
доповнень до договору поруки № 2808-22-10
від 20 липня 2010 року.
15 серпня 2013 року поручителю банком була
направлена вимога про погашення
простроченої заборгованості по
кредитному договору, яка залишилась
Представник позивача зазначає, що
позивач свої зобов'язання виконав
належним чином, тоді як відповідачі не
виконують зобов'язання, передбачені
кредитним договором та договором
поруки, що змусило банк звернутись до
суду з даним позовом, і просили
стягнути солідарно з ПАТ
«Уманьавтодор» та ОСОБА_9 суму
заборгованості станом на 08 квітня 2014
року по кредитному договору № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (в національній валюті) від 20
липня 2010 року на користь ПАТ «Банк
«Київська Русь» в сумі 46 156 340,56 грн., з
яких: - основна сума заборгованості за
кредитом - 37 424 101,74 грн.; - заборгованість
по відсоткам - 5 786 122,12 грн.; - пеня за
несвоєчасну сплату процентів -16 600,33
грн.;- пеня за несвоєчасне повернення
кредиту - 1 292 925,82 грн.; -3 % річних за
несвоєчасне погашення кредиту - 298 367,50
грн.; - прострочена заборгованість за
кредитом з урахуванням індексу
інфляції -1 122 723,05 грн.;-нарахування
штрафу в зв'язку з невиконанням п.6.1.13.
кредитного договору - 215 500,00 грн.
Стягнути з відповідачів витрати по
сплаті судового збору в розмірі 3654,00
грн. за розгляд справи в суді та
судового збору в розмірі 121,80 грн. за
подання заяви про забезпечення позову.
06 травня 2014 року ОСОБА_9 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним договору поруки та внесення
до нього змін, посилаючись на те, що
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
Позивач ОСОБА_9 вважає, що не було його
вільного волевиявлення на укладення
договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня 2010
року; договору про внесення змін № 1 від
19 липня 2011 року, договору про внесення
змін № 2 від 25 жовтня 2011 року, договору
про внесення змін № 4 від 28 грудня 2012
року, договору про внесення змін № 5 від
08 липня 2013 року до договору поруки №
3308-22-10 від 20 липня 2010 року. Ним не
укладались та не підписувались ні
договір поруки, ні договори про
внесення змін до договору поруки.
ОСОБА_9 вказує, що підпис, вчинений на
вище вказаних договорах належить
невідомій йому особі. Він також не
уповноважував жодну особу на укладання
та підписання вказаних договорів від
його імені, а тому відповідно ст.216 ЦК
України недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, що і
змусило його звернутись до суду із
вказаним зустрічним позовом, в якому
він просив визнати недійсними договір
поруки № 3308-22-10 від 20 липня 2010 року;
договір про внесення змін № 1 від 19
липня 2011 року до договору поруки №
3308-22-10 від 20 липня 2010 року; договір про
внесення змін № 2 від 25 жовтня 2011 року
до договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня
2010 року; договір про внесення змін № 4
від 28 грудня 2012 року до договір поруки
№ 3308-22-10 від 20 липня 2010 року; договір про
внесення змін № 5 від 08 липня 2013 року до
договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня 2010
26 травня 2014 року представником
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» - Грязоном Русланом
Миколайовичем подано до суду зустрічну
позовну заяву до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання
недійсними договорів, посилаючись на
те, що укладення кредитного договору
посадовою особою ВАТ «Уманьавтодор»
відбулося з перевищенням меж наданих
йому повноважень. Від імені ВАТ
«Уманьавтодор» кредитний договір
підписав в.о. голови правління ОСОБА_11
Згідно з п. 10.1.4. статуту ВАТ
«Уманьавтодор» (в редакції станом на 20
липня 2010 року) голова правління ВАТ
«Уманьавтодор» мав право з власної
ініціативи приймати рішення щодо
укладання правочинів на суму, що не
перевищує 8 млн. грн.
Пунктами 8, 9.2.2. даного статуту,
наглядова рада товариства затверджує
рішення правління про укладання
правочинів на суму, що перевищує 10 млн.
грн. Початкова сума кредитного
договору становила 15 млн. грн., а за
таких обставин голова правління ВАТ
«Уманьавтодор» мав право укласти та
підписати вказаний кредитний договір
лише після отримання рішення правління
ВАТ «Уманьавтодор», яке повинне бути
затверджене наглядовою радою
товариства, що не було дотримано,
вважає представник ПАТ «Уманьавтодор».

Представник ПАТ «Уманьавтодор» -
Грязон Р.М. зазначає у позові, що згідно
з протоколом № 1 засідання наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор» від 09 червня 2010
року підписати кредитний договір був
уповноважений голова правління
ОСОБА_12, а не ОСОБА_11 Відсутнє будь-яке
рішення правління та наглядової ради
ВАТ «Уманьавтодор», яким би ОСОБА_11 був
уповноважений укладати і підписувати
вище вказаний кредитний договір.
Наступні рішення наглядової ради ВАТ
«Уманьавтодор» про укладання
договорів про внесення змін і
доповнень до кредитного договору у
зв'язку із збільшенням суми кредитної
лінії та підвищення процентної ставки
(протокол № 9 від 29 серпня 2011 року;
протокол № 10 від 30 вересня 2011 року;
протокол № 11 від 21 жовтня 2011 року;
протокол № 2 від 11 грудня 2012 року;
протокол № 3 від 25 грудня 2012 року;
протокол № 1 від 11 червня 2013 року) не
підписані головою наглядової ради ВАТ
«Уманьавтодор», а підпис, виконаний від
імені голови наглядової ради,
виконаний не ОСОБА_9, а іншою, невідомою
особою.

Будь-яких рішень про схвалення
кредитного договору, укладеного саме
ОСОБА_11, ні правління, ні наглядова рада
ВАТ «Уманьавтодор» не приймали, а тому
вказаний кредитний договір є недійсним
вважає представник ПАТ «Уманьавтодор»,
що робить недійсними і договори, які
були укладені на виконання вказаного
первісного договору. Тому представник
ПАТ «Уманьавтодор» - Грязон Р.М.
звернувся до суду із зустрічним
позовом та просив визнати недійсними
кредитний договір № 3804-22-10 на відкриття
відновлювальної кредитної лінії (в
національній валюті) від 20 липня 2014
року із змінами і доповненнями,
внесеними згідно з додатковими
договорами № 1 від 20 жовтня 2010 року; № 2
від 19 липня 2011 року; № 3 від 01 вересня 2011
року; № 4 від 03 жовтня 2011 року; № 5 від 25
жовтня 2011 року; № 6 від 26 січня 2012 року;
№ 7 від 18 травня 2012 року; № 8 від 17 липня
2012 року; № 9 від 28 грудня 2012 року; № 10 від
11 червня 2013 року; № 11 від 08 липня 2013
року. Визнати недійсними договір
застави майнових прав № 3729-22-12 від 18
травня 2012 року; договір іпотеки №
48870-49.12 від 13 червня 2013 року; договір
застави № 48872-49.12 від 13 червня 2013 року та
договір застави товарів в обороті №
5005-22-11 від 01 вересня 2011 року.

Ухвалою Тальнівського районного суду
Черкаської області від 06 травня 2014 року
об'єднано в одне провадження зустрічну
позовну заяву ОСОБА_9 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання недійсним
договору поруки та внесення до нього
змін з первісним позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до Публічного
акціонерного товариства
«Уманьавтодор», ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості.

Ухвалою Тальнівського районного суду
Черкаської області від 26 травня 2014 року
об'єднано в одне провадження зустрічну
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «Уманьавтодор» до
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсними договорів з первісним
позовом Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» до
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор», ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості об'єднаного в одне
провадження із зустрічним позовом
ОСОБА_9 до Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» про
визнання недійсним договору поруки та
внесення до нього змін.

Ухвалою Тальнівського районного суду
Черкаської області від 14 серпня 2014 року
позовну заяву Публічного акціонерного
товариства «Банк «Київська Русь» до
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор», ОСОБА_9 про стягнення
заборгованості в частині вимог про
стягнення заборгованості з Публічного
акціонерного товариства
«Уманьавтодор» - залишено без розгляду.

Рішенням Тальнівського районного суду
Черкаської області від 30 вересня 2014
року в задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості - відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_9 до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання недійсним
договору поруки та внесення до нього
змін задоволено.

Визнано недійсними договір поруки №
3308-22-10 від 20 липня 2010 року; договір про
внесення змін № 1 від 19 липня 2011 року до
договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня
2010 року; договір про внесення змін
№ 2 від 25 жовтня 2011 року до договору
поруки № 3308-22-10 від 20 липня
2010 року; договір про внесення змін № 4
від 28 грудня 2012 року до договору поруки
№ 3308-22-10 від 20 липня 2010 року; договір про
внесення змін № 5 від 08 липня 2013 року до
договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня 2010
року.

Зустрічний позов Публічного
акціонерного товариства
«Уманьавтодор» до Публічного
акціонерного товариства «Банк
Київська Русь» про визнання недійсними
договорів задоволено.

Визнано недійсними: кредитний договір
№ 3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року; № 3 від 01
вересня 2011 року; № 4 від 03 жовтня 2011
року; № 5 від 25 жовтня 2011 року; № 6 від 26
січня 2012 року; № 7 від 18 травня 2012 року;
№ 8 від 17 липня 2012 року; № 9 від 28 грудня
2012 року; № 10 від 11 червня 2013 року; № 11
від 08 липня 2013 року.

Визнано недійсними договір застави
майнових прав № 3729-22-12 від 18 травня 2012
року; договір іпотеки № 48870-49.12 від 13
червня 2013 року; договір застави №
48872-49.12 від 13 червня 2013 року та договір
застави товарів в обороті № 5005-22-11 від 01
вересня 2011 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ПАТ «Банк
«Київська Русь» - Бредуляк І.І. подав на
нього апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення винесено
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати рішення Тальнівського
районного суду Черкаської області від
30 вересня 2014 року у справі і ухвалити
нове рішення, яким позовну заяву ПАТ
«Банк «Київська Русь» про стягнення
заборгованості з ОСОБА_9 задовольнити,
у задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_9 про визнання недійсним договору
поруки та внесених до нього змін -
відмовити, у задоволенні зустрічного
позову ПАТ «Уманьавтодор» до ПАТ «Банк
«Київська Русь» про визнання недійсним
кредитного договору № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (в національній валюті) від 20
липня 2010 року (з наступними змінами і
доповненнями); договору застави
майнових прав № 3729-22-10 від 18 травня 2012
року; договору іпотеки № 48870-49.12 від 13
червня 2013 року; договору застави №
48872-49.12 від 13 червня 2013 року; договору
застави товарів в обороті № 5005-22-11 від 01
вересня 2011 року - відмовити. Стягнути з
ОСОБА_9 та ПАТ «Уманьавтодор» на
користь ПАТ «Банк «Київська Русь»
судові витрати, а саме витрати за
сплату судового збору в розмірі 1827,00
грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги, та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню у частині задоволення
зустрічного позову ПАТ «Уманьавтодор»,
з ухваленням нового рішення , виходячи
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягає застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону відповідає
не повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Банк «Київська Русь» до відповідача -
поручителя про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
суд першої інстанції виходив з того, що
відсутні підстави для стягнення
заборгованості з поручителя, так як
договір поруки та зміни до нього не
підписувались поручителем, що
підтверджено висновком судово -
почеркознавчої експертизи від 01.09. 2014
року. Тому суд вважав, що зустрічний
позов з цих же підстав ОСОБА_9 до ПАТ
«Банк «Київська Русь» про визнання
договору поруки та внесених до нього
змін недійсними підлягає задоволенню,
оскільки доведено, що поручитель не
підписував договір поруки та зміни до
нього.

Задовольняючи зустрічний позов ПАТ
Уманьавтодор» до ПАТ «Банк «Київська
Русь» про визнання недійсними
договорів, суд першої інстанції
виходив з того, що протоколи засідання
Наглядової ради ПАТ «Уманьавтодор» про
уповноваження голови правління
підписати кредитний договір про
відкриття кредитної лінії, не
підписано головою Наглядової ради
ОСОБА_9 та кредитний договір від 20.07. 2010
року було підписано з перевищенням меж
наданих представнику ПАТ
«Уманьавтодор».

Суд першої інстанції зазначив, що
згідно п. 10.1.4 Статуту ПАТ
«Уманьавтодор» голова правління має
право з власної ініціативи приймати
рішення щодо укладання правочинів на
суму, що не перевищує 8 млн. грн., а
згідно до п.п.8 п.922 вказаного Статуту
наглядова рада товариства затверджує
рішення правління про укладення
правочинів на суму, що перевищує 10 млн.
грн., початкова сума кредитного
договору становила 15 млн. грн. Також суд
першої інстанції послався на
роз'яснення Постанови Пленуму Вищого
Господарського Суду України від 29
травня 2013 № 11 «Про деякі питання
визнання правочинів (господарських
договорів) недійсними», якщо договір
містить умову (пункт) про підписання
його особою, яка діє на підставі
статуту підприємства чи іншого
документа, що встановлює повноваження
зазначеної особи, то наведене свідчить
про обізнаність іншої сторони даного
договору з таким статутом (іншим
документом) у частині, яка стосується
відповідних повноважень.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позову ПАТ «Банк
«Київська Русь» до ОСОБА_9 про
стягнення заборгованості та
задоволення зустрічного позову ОСОБА_9
до ПАТ «Банк «Київська Русь», які є
обґрунтованими та відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

Однак, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду першої
інстанції щодо задоволення
зустрічного позову ПАТ Уманьавтодор»
до ПАТ «Банк «Київська Русь» про
визнання недійсними договорів, так як
даний висновок є помилковим, таким, що
не відповідає обставинам справи та
вимогам закону, оскільки судом першої
інстанції неправильно застосовано
норми матеріального права.

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні 20
липня 2010 року між АБ «Київська
Русь», правонаступником якого є ПАТ
«Банк Київська Русь» та ВАТ
«Уманьавтодор», в особі в.о. голови
правління ОСОБА_11 було укладено
кредитний договір № 3804-22-10 на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії (в національній валюті), згідно
якого банк відкрив позичальнику
відновлювальну відкличну кредитну
лінію та в її межах надав кредитні
кошти на наступних умовах: ліміт
кредитування - 15 000 000 грн.; строк
кредитної лінії - з 20 липня 2010 року по 19
липня 2011 року; ціль використання коштів
- поповнення обігових коштів; процентна
ставка - 23 % річних.

20 жовтня 2010 року між АБ «Банк «Київська
Русь» та ВАТ «Уманьавтодор» було
укладено додатковий договір № 1 про
внесення змін до кредитного договору №
3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року.

До вищевказаного кредитного договору
від 20 липня 2010 року між ПАТ «Банк
«Київська Русь» та ВАТ «Уманьавтодор»
було укладено договори про внесення
змін та доповнень, а саме: № 2 від 19
липня 2011 року; № 3 від 01 вересня 2011 року;
№ 4 від 03 жовтня 2011 року; № 5 від 25 жовтня
2011 року; № 6 від 26 січня 2012 року; № 7 від
18 травня 2012 року; № 8 від 17 липня 2012
року; № 9 від 28 грудня 2012 року; № 10 від 11
червня 2013 року та № 11 від 08 липня
2013 року.

20 липня 2010 року між АБ «Київська Русь»
та ОСОБА_9 було укладено договір поруки
№ 3808-22-10, до якого було укладено
договори про внесення змін, а саме: № 1
від 19 липня 2011 року; № 2 від 25 жовтня 2011
року; № 4 від 28 грудня 2012 року; № 5 від 08
липня 2013 року.

Відповідач ОСОБА_9 є головою
Наглядової ради ПАТ «Уманьавтодор« та
є власником, який володіє більш як 10
відсотками статутного капіталу
товариства, володіє 2092769 штук простих
іменних акцій, що становить 76,99%
статутного капіталу товариства ( а. с. 59
т. 1)

Станом на 08 квітня 2014 року відповідач -
ПАТ «»Уманьавтодор» має прострочену
заборгованість за кредитним договором
від 20.07. 2010 року в сумі 46156340, 56 грн., з
яких

- основна сума заборгованості за
кредитом - 37 424 101,74 грн.; - заборгованість
по відсоткам - 5 786 122,12 грн.; - пеня за
несвоєчасну сплату процентів -16 600,33
грн.;- пеня за несвоєчасне повернення
кредиту -1 292 925,82 грн.; -3 % річних за
несвоєчасне погашення кредиту - 298 367,50
грн.; - прострочена заборгованість за
кредитом з урахуванням індексу
інфляції - 1 122 723,05 грн.; - нарахування
штрафу в зв'язку з невиконанням п.6.1.13.
кредитного договору - 215 500,00 грн.

Представник ПАТ «Уманьавтодор»,
звертаючись до суду з позовом до ПАТ
«Банк «Київська Русь» про визнання
недійсними договорів, посилався на те,
що укладення кредитного договору
посадовою особою ВАТ «Уманьавтодор»
відбулося з перевищенням меж наданих
йому повноважень, оскільки від імені
товариства кредитний договір підписав
в.о. голови правління ОСОБА_11, який
згідно статуту ВАТ «Уманьавтодор» мав
право з власної ініціативи приймати
рішення щодо укладання правочинів на
суму, що не перевищує 8 млн. грн., так як
Наглядова рада товариства затверджує
рішення правління про укладання
правочинів на суму, що перевищує 10 млн.
грн., тоді як початкова сума кредитного
договору становила 15 млн. грн., а отже,
голова правління ВАТ «Уманьавтодор»
мав право укласти та підписати
вказаний кредитний договір лише після
отримання рішення правління ВАТ
«Уманьавтодор», яке повинне бути
затверджене Наглядовою радою
товариства.

Представник ПАТ «Умантавтодор»
посилається, що згідно протоколу № 1
засідання Наглядової ради ВАТ
«Уманьавтодор» від 09 червня 2010 року
підписати кредитний договір був
уповноважений голова правління
ОСОБА_12, а не ОСОБА_11, оскільки відсутнє
будь-яке рішення правління та
Наглядової ради товариства, яким би
ОСОБА_11 був уповноважений укладати та
підписувати кредитний договір.
Наступні рішення Наглядової ради ВАТ
«Уманьавтодор» про укладання
договорів про внесення змін і
доповнень до кредитного договору у
зв'язку із збільшенням суми кредитної
лінії та підвищення процентної ставки
не підписані головою Наглядової ради
ВАТ «Уманьавтодор», а підпис, виконаний
від імені голови Наглядової ради,
виконаний не ОСОБА_9, а іншою, невідомою
особою. Будь-яких рішень про схвалення
кредитного договору, укладеного саме
ОСОБА_11 ні правління, ні Наглядова рада
ВАТ «Уманьавтодор» не приймали, а тому,
вказаний кредитний договір є
недійсним, в зв'язку з чим, робить
недійсними і всі договори, які були
укладені на виконання вказаного
первісного договору.

Однак, такі доводи представника ПАТ
«Уманьавтодор» не знайшли
підтвердження в матеріалах справи та
наявних доказах, так як спростовуються
доказами, оскільки в матеріалах справи
є протокол засідання Наглядової ради
ВАТ »Уманьавтодор « від 18 червня 2010
року ( т. 1 а. с. 181), з якого вбачається, що
в зв'язку із заміною керівництва ВАТ
«»Уманьавтодор» вирішили
уповноважити новопризначеного
виконувача обов'язків голови правління
ОСОБА_11 підписати кредитний договір
про відкриття в УЦВ ЧФ АБ «Київська
Русь» кредитну лінії на 15000000 грн.
строком на 12 місяців під 23 % річних,
договір застави рухомого майна та
іпотеки, протокол засідання Наглядової
ради ВАТ »Уманьавтодор « від 09.06. 2010
року про затвердження протоколу № 1
Правління. Рішення прийнято
одноголосно. Даний протокол є чинним,
не визнаний недійсним та не
оспорюється, не був предметом
експертного дослідження згідна
вказаних в експертизі документів.

Із матеріалів справи вбачається, що
протоколом № 1 засідання Наглядової
ради від 09 червня 2010 року надано дозвіл
на підписання оспорюваного кредитного
договору (т.1 а. с. 95).

Наказом № 95 п від 17 червня 2010 року
ОСОБА_12 було звільнено від обов'язків
голови правління ВАТ «Уманьавтодор» та
призначено на посаду в. о. голови
правління ВАТ «Уманьавтодор» ОСОБА_11
(т. 1 а. с. 179, т. 2 а. с. 132).

Згідно протоколу № 3 засідання
Наглядової ради ВАТ «Уманьавтодор» від
18 червня 2010 року, який
базується на протоколі протокол № 1 від
09 червня 2010 року, ОСОБА_11 уповноважено
підписати кредитний договір. (т. 2 а. с.
131).

Отже, керівними органами товариства
відповідно до вимог Статуту та
законодавства України прийнято
рішення про відкриття відновлювальної
кредитної лінії (отримання кредиту) і
це є ключовим значенням та результатом
засідання Наглядової ради товариства.
Уповноваження ОСОБА_12 на підписання
договору - є похідним елементом і є
уповноваженням посадової особи
товариства, а не фізичної особи на
підписання договору.

Протоколом № 1 засідання Наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор» від 09 червня 2010
року затверджено протокол Правління №
1 від 09 червня 2010 року про відкриття
відновлювальної кредитної лінії в сумі
15000000,00 грн., тобто, рішення про
отримання кредиту прийнято
уповноваженим органом товариства -
Наглядовою радою ВАТ «Уманьавтодор», а
ОСОБА_11 лише підписав кредитний
договір на виконання рішення
уповноваженого органу, а не з власної
ініціативи.

Згідно підпункту 8 пункту 10.1.4. Статуту
ВАТ «Уманьавтодор» (в редакції станом
на 08 жовтня 2007 року) передбачено, що
голова Правління має право підписувати
договори та інші документи від імені
товариства з власної ініціативи в
межах власної компетенції, а також якщо
рішення про укладення чи підписання
договорів та інших документів прийнято
уповноваженим органом товариства в
межах його компетенції відповідно до
положень Статуту.

Як вбачається з п. 10.1.6. вказаного
Статуту передбачено, що у разі
звільнення голови правління до
закінчення строку його повноважень,
виконуючий обов'язків голови правління
вправі без довіреності здійснювати всі
юридично значимі дії від імені
товариства та виконувати всі функції
голови правління на постійній основі в
межах компетенції голови правління,
передбаченої цим Статутом, до обрання
загальними зборами нового голови
правління.

З огляду на викладене вбачається, що
ОСОБА_11 був уповноважений підписати
спірний кредитний договір згідно
Протоколу № 3 засідання Наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор» від 18 червня 2010
року у зв'язку зі звільненням 17 червня
2010 року ОСОБА_12 від обов'язків голови
правління та призначенням на цю посаду
ОСОБА_11

Отже, виконуючий обов'язки голови
правління ОСОБА_11, підписуючи
кредитний договір, виконував рішення
Наглядової ради, а саме протокол № 1 від
09 червня 2010 року, який є чинним, не
скасований та не визнаний недійсним,
діяв згідно вимог Статуту товариства.

Як вбачається із копій платіжних
доручень, які містяться в матеріалах
справи ( т. 2 а.с. 52- 130 ) кредитні кошти
були видані ВАТ «»Уманьавтодор» через
банківські рахунки ПАТ Банк «Київська
Русь» та отримані товариством, яке
сплачувало відсотки за користування
кредитом, частково повертали отримані
кошти, щоб скористатися
відновлювальною кредитною лінією,
сторони постійно підписували
додаткові угоди до кредитного
договору.

Відповідно до вимог статті 241 ЦК
України, правочин, вчинений
представником з перевищенням
повноважень, створює, змінює, припиняє
цивільні права та обов'язки особи, яку
він представляє, лише у разі наступного
схвалення правочину цією особою.
Правочин вважається схваленим зокрема
у разі, якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії, що свідчать про прийняття
його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою,
яку представляють, створює, змінює і
припиняє цивільні права та обов'язки з
моменту вчинення цього правочину.

За таких обставин всі дії сторін по
фактичній видачі та отриманню кредиту
є доказами схвалення кредитного
договору від 20.07. 2010 року між сторонами,
навіть якщо у сторін є сумніви у
повноті повноважень осіб, які
підписували кредитний договір з боку
сторін.

Слід зазначити, що про подальше
схвалення спірних правочинів ПАТ
«Уманьавтодор» свідчить також той
факт, що загальні збори товариства
щорічно, починаючи з 2010 року,
затверджували звіти і висновки
фінансової діяльності, в яких
відображалися відомості про отриманий
кредит в ПАТ «Банк «Київська Русь», що
підтверджується балансами
(відомостями про фінансовий стан) ВАТ
«Уманьавтодор».

Колегія суддів вважає, що доводи
апелянта про відмову у задоволенні
позовних вимог ВАТ «Уманьавтодор» до
ПАТ «Банк «Київська Русь» про визнання
недійсним кредитного договору на
відкриття відновлювальної кредитної
лінії, договору застави майнових прав,
договору іпотеки, договору застави та
договору застави товарів в обороті є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
представника ПАТ «Банк «Київська
Русь» - Бредуляка І.І. підлягає до
часткового задоволення, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції
скасуванню в частині задоволення
зустрічного позову про визнання
недійсними кредитного договору №
3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року;
№ 3 від 01 вересня 2011 року; № 4 від 03
жовтня 2011 року; № 5 від 25 жовтня 2011
року; № 6 від 26 січня 2012 року; № 7 від 18
травня 2012 року; № 8 від 17 липня 2012 року;
№ 9 від 28 грудня 2012 року; № 10 від 11
червня 2013 року; № 11 від 08 липня 2013 року,
та про визнання недійсними договір
застави майнових прав № 3729-22-12 від 18
травня 2012 року; договору іпотеки №
48870-49.12 від 13 червня 2013 року; договору
застави № 48872-49.12 від 13 червня 2013 року,
договору застави товарів в обороті №
5005-22-11 від 01 вересня 2011 року.

Доводи апелянта щодо задоволення
позову банку про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя та відмови в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_9 про визнання
недійсним договору поруки та внесення
до нього змін є необґрунтованими і не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Звертаючись до суду із зустрічним
позовом, та обґрунтовуючи свої вимоги
про визнання договору поруки та
договорів про внесення змін до
договору поруки недійсними, ОСОБА_9
посилався, що договір поруки від 20.07. 2010
року він не укладав та не підписував.
Підпис на договорі поруки та у
договорах про внесення змін до
договору поруки належить невідомій
йому особі, а він не уповноважував
жодну особу на укладення та підписання
договору поруки та наступних змін до
договору поруки. Про наявність
вказаної справи та існування договору
поруки, як на підставу, якими банк
обґрунтовує свої вимоги до ПАТ
«Уманьавтодор « та до нього, як
поручителя, ОСОБА_9 стало відомо після
отримання позовних вимог від
керівництва ПАТ «Уманьавтодор».

За таких обставин, коли ОСОБА_9 не
поручався за належне виконання ПАТ
«»Уманьавтодор» зобов'язання за
кредитним договором від 20.07. 2010 року, то
відсутні підстави для стягнення з
нього заборгованості за вказаним
кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь - які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги та заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України
передбачено, що обставини справи, які
за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Згідно висновку судово -
почеркознавчої експертизи № 1/814 від
01.09. 2014 року підпис від імені ОСОБА_9 в
графі «Поручитель» в договорі поруки №
3308-22- 10 від 20.07. 2010 року виконаний не
ОСОБА_9, а іншою особою.

Підпис від імені ОСОБА_9 в графі
«Поручитель» у договорі про внесення
змін № 1 від 19.07. 2011 року до договору
поруки виконаний не ОСОБА_9, а іншою
особою.

Підпис від імені ОСОБА_9 в графі
«Поручитель» у договорі про внесення
змін № 2 від 25.10. 2011 року та у договорі
про внесення змін № 4 від 28.12. 2012 року, у
договорі про внесення змін № 5 від 08.07.
2013 року до договору поруки виконаний не
ОСОБА_9, а іншою особою, з ретельним
наслідуванням будь - якого справжнього
підпису ОСОБА_9

Підпис від імені ОСОБА_9 у протоколі № 9
від 29.08. 2011 року засідання Наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор», у протоколі №
10 від 30.09. 2011 року засідання Наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор», у протоколі №
11 від 21.10. 2011 року засідання Наглядової
ради ВАТ «Уманьавтодор», у протоколі №
2 від 11.12. 2012 року засідання Наглядової
ради ПАТ «Уманьавтодор», у протоколі №
3 від 25.12. 2012 року засідання Наглядової
ради ПАТ «Уманьавтодор», у протоколі №
1 від 11.06. 2013 року засідання Наглядової
ради ПАТ «Уманьавтодор», виконаний не
ОСОБА_9, а іншою особою, з ретельним
наслідуванням будь - якого справжнього
підпису ОСОБА_9 ( а. с. 178- 207 т.2).

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків.

Відповідно до ч. 3 ч. 5 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Однією із засад цивільного
законодавства є свобода договору, що
вказано в п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Відповідно до ст. 627 ЦК України
закріплений принцип свободи договору,
згідно якого сторони вільні в укладені
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 554 ЦК України вбачається, що
хоча поручитель і пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, він є самостійним
суб'єктом у відносинах із кредитором.

Згідно з вимогами ст. 14 ЦК України
цивільні обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із
сторін або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
( оспорюваний правочин).

Враховуючи, що представником банку
було заявлено клопотання про
призначення повторної судово -
почеркознавчої експертизи в суді
першої інстанції , яке було відхилено
судом, як він зазначав в своїх
поясненнях та доводах апеляційної
скарги, то колегія суддів відповідно
до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сприяючи
всебічному, повному з'ясуванню
обставин справи, роз'яснення особам,
які приймають участь у розгляді справи
в суді апеляційної інстанції їх права
та обов'язки, попередження про наслідки
вчинення чи невчинення процесуальних
дій, роз'яснила сторонам право на
звернення з клопотанням про
призначення експертизи, в разі, якщо є
необхідність у проведенні повторної
експертизи, оскільки справжність
підпису особи може встановити лише
експерт, який має відповідну фахову
освіту та спеціальні знання. Сторонами
та їх представниками не було заявлено
клопотання про призначення повторної
судово - почеркознавчої експертизи.

Отже, доводи апелянта щодо сумнівів в
обґрунтованості висновку експерта є
безпідставними, нічим не
спростованими, так як від призначення
та проведення повторної експертизи
представник банку відмовився.

Таким чином, встановивши, що під час
розгляду справи в суді першої
інстанції знайшли своє підтвердження
доводи позивача за зустрічним позовом
ОСОБА_9, що ним особисто не підписувався
договір поруки від 20 .07. 2010 року із
наступними змінами до договору поруки,
що підтверджується висновком експерта
про підроблення підпису ОСОБА_9, що є
підставою для визнання договору поруки
недійсним, суд дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
первісного позову банку до поручителя
та задовольнив зустрічний позов,
визнавши недійсними з моменту
укладення договір поруки № 3308-22-10 від
20.07. 2010 року, договір про внесення змін
№ 1 від 19 липня 2011 року до договору
поруки № 3308-22-10 від 20 липня 2010 року;
договір про внесення змін № 2 від 25
жовтня 2011 року до договору поруки №
3308-22-10 від 20 липня 2010 року; договір про
внесення змін № 4 від 28 грудня 2012 року
до договору поруки № 3308-22-10 від 20 липня
2010 року; договір про внесення змін № 5
від 08 липня 2013 року до договору поруки
№ 3308-22-10 від 20 липня 2010 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
представника ПАТ «Банк «Київська
Русь» - Бредуляка І.І. підлягає до
часткового задоволення, а оскаржуване
рішення суду першої інстанції
скасуванню в частині задоволення
зустрічного позову про визнання
недійсними кредитного договору №
3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року; № 3
від 01 вересня 2011 року; № 4 від 03 жовтня
2011 року; № 5 від 25 жовтня 2011 року; № 6
від 26 січня 2012 року; № 7 від 18 травня 2012
року; № 8 від 17 липня 2012 року; № 9 від 28
грудня 2012 року; № 10 від 11 червня 2013 року;
№ 11 від 08 липня 2013 року, та про визнання
недійсними договір застави майнових
прав № 3729-22-12 від 18 травня 2012 року;
договору іпотеки № 48870-49.12 від 13 червня
2013 року; договору застави № 48872-49.12 від
13 червня 2013 року, договору застави
товарів в обороті № 5005-22-11 від 01 вересня
2011 року.

Рішення суду першої інстанції не може
залишатись в силі, так як при його
ухваленні судом неправильно
застосовано норми матеріального права
та допущено неповне з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України є обов'язковою підставою для
скасування або зміни рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення зустрічного
позову ПАТ «Уманьавтодор» до ПАТ «Банк
«Київська Русь» про визнання
недійсними договорів, яким визнано
недійсними кредитний договір № 3804-22-10
на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року; № 3 від
01 вересня 2011 року; № 4 від 03 жовтня 2011
року; № 5 від 25 жовтня 2011 року; № 6 від 26
січня 2012 року; № 7 від 18 травня 2012 року;
№ 8 від 17 липня 2012 року; № 9 від 28 грудня
2012 року; № 10 від 11 червня 2013 року; № 11
від 08 липня 2013 року та визнано
недійсними договір застави майнових
прав № 3729-22-12 від 18 травня 2012 року;
договір іпотеки № 48870-49.12 від 13 червня
2013 року; договір застави № 48872-49.12 від 13
червня 2013 року та договір застави
товарів в обороті № 5005-22-11 від 01 вересня
2011 року та ухвалення в цій частині нове
рішення про відмову в задоволенні
зустрічного позову ПАТ «Уманьавтодор»
до ПАТ «Банк «Київська Русь» про
визнання недійсними договорів. В решті
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Київська Русь» - Бредуляка Ігоря
Івановича - задовольнити частково.

Рішення Тальнівського районного суду
Черкаської області від 30 вересня 2014
року скасувати в частині задоволення
зустрічного позову Публічного
акціонерного товариства
«Уманьавтодор» до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання
недійсними кредитного договору №
3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року; № 3 від 01
вересня 2011 року; № 4 від 03 жовтня 2011
року; № 5 від 25 жовтня 2011 року; № 6 від 26
січня 2012 року; № 7 від 18 травня 2012 року;
№ 8 від 17 липня 2012 року; № 9 від 28 грудня
2012 року; № 10 від 11 червня 2013 року; № 11
від 08 липня 2013 року та визнання
недійсними договору застави майнових
прав № 3729-22-12 від 18 травня 2012 року;
договору іпотеки № 48870-49.12 від 13 червня
2013 року; договору застави № 48872-49.12 від 13
червня 2013 року та договору застави
товарів в обороті № 5005-22-11 від 01 вересня
2011 року, ухвалити в цій частині нове
рішення.

В задоволенні зустрічного позову
Публічного акціонерного товариства
«Уманьавтодор» до Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Київська Русь» про визнання
недійсними кредитного договору №
3804-22-10 на відкриття відновлювальної
кредитної лінії (в національній валюті)
від 20 липня 2010 року із змінами і
доповненнями, внесеними згідно з
додатковими договорами № 1 від 20 жовтня
2010 року; № 2 від 19 липня 2011 року; № 3 від 01
вересня 2011 року; № 4 від 03 жовтня 2011
року; № 5 від 25 жовтня 2011 року; № 6 від 26
січня 2012 року; № 7 від 18 травня 2012 року;
№ 8 від 17 липня 2012 року; № 9 від 28 грудня
2012 року; № 10 від 11 червня 2013 року; № 11
від 08 липня 2013 року та визнання
недійсними договору застави майнових
прав № 3729-22-12 від 18 травня 2012 року;
договору іпотеки № 48870-49.12 від 13 червня
2013 року; договору застави № 48872-49.12 від 13
червня 2013 року та договору застави
товарів в обороті № 5005-22-11 від 01 вересня
2011 року - відмовити

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :