АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/299/14-ц 22-ц/774/1869/К/14
Справа № 2/210/816/14
№ провадження - 22ц/774/1869/К/14
Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області

в складі : головуючого судді:
Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко
Н.М., Турік В.П.

при секретарі:
Трофименко О.О.

за участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання дій протиправними,
витребування документів, стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3
про визнання дій протиправними,
витребування документів, стягнення
моральної шкоди. В обґрунтування своїх
вимог зазначила, що 30.12.2013 року вона
отримала по пошті позовну заяву ОСОБА_3
до її дочки ОСОБА_5, яка проживає в
іншому місці. До позовної заяви було
долучено документи, що містять
персональні дані та конфіденційну
інформацію щодо неї та членів її сім'ї.
На збирання, зберігання та
розповсюдження вказаних персональних
даних відповідачу вона згоди не
надавала, такі дані отримані нею
незаконно. Вважає, що на підставі цих
протиправних дій, відповідач
намагається принизити її репутацію,
піддати дискримінації її сім'ю через
національність її зятя, що завдає їй
моральних страждань. Просила суд
витребувати першоджерела
конфіденційних документів і
документів про персональні дані з
незаконного володіння відповідача,
заборонити відповідачу надавати
будь-кому на розгляд ці документи та
розповсюджувати копії іншим особам,
передати їй першоджерела; визнати дії
відповідача по збиранню, зберіганню,
використанню та поширенню
конфіденційної інформації та
персональних даних протиправними;
встановити зв'язок між протиправними
діями відповідача та її моральними
стражданнями; стягнути з відповідача у
якості відшкодування моральної шкоди
6090 грн. та судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2014 року
в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, про визнання дій протиправними,
витребування документів, стягнення
моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.
Посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення питання.
Вважає, що справи зазначеної категорії
не можуть розглядатися за правилами
КАСУ, оскільки такі спори не мають
публічно-правового характеру, навіть
якщо стороною в ньому виступає суб'єкт
владних повноважень. Суд першої
інстанції не врахував, що під
поширенням інформації слід розуміти:
опублікування її у пресі, передання по
радіо, телебаченню чи з використанням
інших засобів масової інформації,
поширення в мережі Інтернет чи в
використанням інших засобів
телекомунікаційного зв'язку,
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам,
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі. Вважає, що
висновок суду про те, що відповідач
мала право збирати та розповсюджувати
конфіденційну інформацію, суперечить
Постанові № 1 Пленуму ВСУ від 27.02.2009
року «Про судову практику у справах про
захист честі, гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної
особи», так само, як і твердження що
суть її позовних вимог повинен
розглядати Центрально-Міський суд м.
Кривого Рогу, де відповідач
розповсюджувала ці конференційні
відомості. Неспроможні також висновки
суду про обробку персональних даних
включно в картотеці, так як відповідач
не є суб'єктом владних повноважень.
Також вважає, що зазначення в рішенні
судом першої інстанції того, що вона не
доказала, в чому саме полягає моральна
шкода та в чому протиправність дій
відповідача по збору та розповсюдженню
конфіденційної інформації, не
відповідає нормам процесуального
права про те, що загальновідомі
обставини не потребують доказуванню.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що в провадженні
Центрально-Міського районного суду м.
Кривого Рогу знаходиться цивільна
справа № 216/8344/13-ц за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_5 про припинення права власності
у спільному майні за вимогою іншого
співвласника (а.с. 20).

Відповідач ОСОБА_3, здійснюючи свою
професійну діяльність, відповідно до
свідоцтва про право зайняття
адвокатською діяльністю № НОМЕР_1 (а.с.
17), на підставі договору надання
правової допомоги № 13/10-3 від 17.10.2013 року
(а.с. 18-19) надавала правову допомогу
ОСОБА_6, а саме - супроводу цивільної
справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5
(доньки позивача по справі) про
припинення права власності у спільному
майні за вимогою іншого співвласника, в
якості представника.

Ухвалюючи рішення про відмову
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачем
до правовідносин у справі застосовано
норму права, яка не підлягає
застосуванню, оскільки не регулює
вказані правовідносини та позивачем,
всупереч вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
жодним чином не доведено факт такої
обробки відповідачем її персональних
даних автоматичними засобами, або з
метою включення у картотеку. Крім того,
позивачем не надано жодних доказів
спричинення їй моральної шкоди, та не
доведено позовні вимоги щодо
протиправності збирання відповідачем
інформації щодо неї чи членів її
родини.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 8 Конституції України,
норми Конституції України є нормами
прямої дії. Звернення до суду для
захисту конституційних прав і свобод
людини і громадянина безпосередньо на
підставі Конституції України
гарантується.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, щ
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 ЦПК України, суд
не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування та
відповідно до ч. 1 ст. 59 ЦПК України, суд
не бере до уваги докази, які одержані з
порушенням порядку, встановленого
законом.

Згідно ч. 2 ст. 60 ЦПК України, на сторону
у справі покладено обов'язок
доказування та зазначено, що докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, на думку колегії, дійшов
правильного висновку, що відповідач у
справі, діючи, як представник свого
довірителя, не може бути обмежений у
своєму праві на звернення до суду за
захистом своїх прав, і, отже, він також
не може бути обмежений у своєму праві
доводити у такому судовому процесі
свої вимоги, збирати та подавати на їх
підтвердження ті докази, які вважає за
необхідне.

Доводи апелянта про те, що суд першої
інстанції вказав, що суть її позовних
вимог повинен розглядати
Центрально-Міський суд м. Кривого Рогу,
де відповідач розповсюджувала ці
конференційні відомості, безпідставні,
оскільки суд в своєму рішенні зазначив,
що обов'язок вирішення питання саме
щодо відносності чи допустимості
доказів, які позивач розцінює як такі,
що містять персональні дані та
конфіденційну інформацію, у вказаному
процесі покладається саме на суд, який
його розглядає, тобто
Центрально-Міський суд м. Кривого Рогу,
який розглядає справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права
власності у спільному майні за вимогою
іншого співвласника

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України
«Про захист персональних даних», цей
Закон поширюється на діяльність з
обробки персональних даних, яка
здійснюється, а також на обробку
персональних даних, що містяться у
картотеці чи призначені до внесення до
картотеки, із застосуванням
неавтоматизованих засобів.

Колегія також вважає, що суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
і про те, що відповідно до ч. 2 ст. 1
Закону України «Про захист
персональних даних», вказаний Закон
може бути застосований виключно у
випадку обробки персональних даних
позивача із застосуванням повністю або
частково автоматизованих засобів, або
ж на обробку з метою включення їх у
картотеку, при цьому позивач не надала
доказів фактів обробки відповідачем її
персональних даних автоматичними
засобами, або з метою включення у
картотеку, та не заявила клопотань з
даного приводу, незважаючи на те, що
позивачу до початку розгляду справи по
суті було докладно роз'яснено обов'язок
доказування, спосіб та порядок
заявлення клопотань щодо забезпечення
доказів.

Посилання апелянта на те, що
інформація, зазначена у позовній заяві
чи іншій заяві, адресованій суду, а
також в процесуальних документах
(запереченнях на позов, апеляційних чи
інших скаргах тощо), може бути
підставою для захисту гідності, честі
чи ділової репутації - колегія суддів
не може прийняти до уваги, оскільки
питання про приниження репутації,
захисту честі і достоїнства, згідно
заявлених позовних вимог, не
розглядалося.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди, суд правильно дійшов висновку
про те, що в даній частині позовних
вимог позивачем не виконано обов'язок
доказування відповідно до вимог ст. 10, 60
ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
містять законних та обґрунтованих
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, спростовуються
матеріалами справи та висновками суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права у зв'язку з чим
відсутні підстави для задоволення
апеляційної скарги, а рішення суду
повинно бути залишено без змін на
підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Дзержинського районного
суду м. Кривого Рогу від 28 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: