Провадження № 2/344/1042/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді
Хоростіля Р.В.,

секретаря
Басюк С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача, - Приватне
підприємство «Корбецький», про
визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась з вказаним позовом
до відповідача, в обґрунтування якого
покликалась на те, що 28.09.2002р. між нею та
відповідачем ОСОБА_2 було
зареєстровано шлюб, який на підставі
рішення суду від 15.10.2010р. розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка
ОСОБА_5, яка проживає з нею. Перебуваючи
в шлюбі вони вирішили придбати
житловий будинок, в зв'язку з чим
відповідач ОСОБА_2 на початку 2007р.
оформив кредитний договір на суму
100000доларів США.

06.03.2007р. на підставі договору
купівлі-продажу домоволодіння вони
набули у приватну власність житловий
будинок вартістю 568152грн., який
розташований в с. Угорники
Івано-Франківської міської ради. В
придбаному будинку проживали та були
зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_6,
ОСОБА_3 та з жовтня 2008р. їхня спільна
дочка. З метою погашення
заборгованості за наведеним вище
кредитним договором на придбання
вказаного домоволодіння та на
проведення в ньому ремонтних робіт,
30.05.2007р. ОСОБА_2 укладено інший
кредитний договір, та отримано кошти в
сумі 90035 доларів США, що було
еквівалентно 454676,75грн.

У зв'язку із погіршенням матеріального
становища 28.10.2009р. вказаний будинок
було продано. Частина коштів ними в
листопаді 2009р. внесена ПП
«Корбецькому» як передоплата за
квартиру АДРЕСА_1, яку вони придбали
09.04.2010р. Одразу після першого внеску
їхня сім'я вселилася у вказану
квартиру. Право власності на вказану
квартиру було зареєстровано на ОСОБА_3
Вона ж не була присутня при оформленні
угоди, так як перебувала на лікарняному
у зв'язку із переломом колінного
суглоба і великої гомілкової кістки
правої ноги. Дізнавшись хто є власником
житла, вона попросила у ОСОБА_3 та
чоловіка переоформити частину
квартири на неї та дочку, оскільки вона
була придбана за спільні кошти, проте
тримала категоричну відмову, а в серпні
2010р. після приїзду відповідачки ОСОБА_4
її попросили змінити місце проживання.

Вважає, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності. Впродовж
всього часу проживання у цій квартирі
позивач сплачувала комунальні платежі,
нею було укладено договір про надання
телекомунікаційних послуг, придбано
кухонні меблі. Крім цього, ОСОБА_3 є
людиною похилого віку, живе за рахунок
отримуваної пенсії, а тому не мала
відповідних коштів на придбання
вказаного житла. Добровільно спір
вирішити сторонам не вдалось. Тому вона
звернулась до суду та просила: визнати
недійсним договір дарування квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 98,5кв.м.,
укладений 01.12.2010р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4;
визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 98,5кв.м., укладений
09.04.2010р. між ПП «Корбецьким» та ОСОБА_3;
визнати за нею право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1, загальною
площею 98,5кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_7 позовні вимоги
підтримали в повному обсязі,
покликаючись на викладені в заяві
обставини, просили позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов заперечив, покликаючись на його
необґрунтованість та безпідставність.
Просив в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_8 позов
заперечив, покликаючись на письмове
заперечення (а.с.46-48) та пояснив, що
позивач не є стороною жодного
оскаржуваного договору, тому вона не
має права звертатись в суд про визнання
правочину недійсним. Крім цього, її
твердження, що спірна квартира
придбана за спільні кошти від продажу
домоволодіння, яке знаходилось в
АДРЕСА_5 є неправдивим та надуманим.
Позивач не зазначила те, що аванс
вказане домоволодіння в с. Угорники
було сплачено за кошти ОСОБА_4, отримані
з продажу квартири АДРЕСА_4. Кредит за
домоволодіння в с. Угорники погашався
виключно чоловіком ОСОБА_4, який працює
в Намібії. Після продажу будинку в с.
Угорники ОСОБА_2 та позивач витратили
вказані кошти на виконання
зобов'язання по кредитному договору
від 30.05.2007р., який брався для купівлі
цього домоволодіння. Залишки коштів
було витрачено за взаємною згодою до
моменту розірвання шлюбу та шлюбних
відносин на лікування позивача за
кордоном, на ведення домашнього
господарства та купівлю речей
домашнього побуту.

Спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана
виключно ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6, про
що свідчить договір купівлі-продажу
від 09.04.2010р. та акт прийом-передачі
квартири, згідно яких ОСОБА_3 прийняла у
приватну власність вказану квартиру та
оплатила її вартість. Крім цього
вважає, що не заслуговує на увагу
твердження позивача про те, що вона
була зареєстрована в спірній квартирі,
оскільки власники житла на реєстрацію
згоди не давали. На підставі наведеного
просив в позові відмовити у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове повторно не
з'явилася, хоча належним чином була
повідомлена про час та місце розгляду
справи, про причини неявки суду не
повідомила, заяви про розгляд справи за
її відсутності не подала.

В судове засідання представник третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
відповідача, - Приватного підприємства
«Корбецький», повторно не з'явився,
хоча належним чином був повідомлений
про час та місце розгляду справи, про
причини неявки суду не повідомив, заяви
про розгляд справи за його відсутності
не подав.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та її
представника - ОСОБА_7, відповідача
ОСОБА_2, представника відповідача
ОСОБА_4 - ОСОБА_8, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10
та ОСОБА_11, дослідивши усі наявні у
справі докази, суд вважає наступне

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
28.09.2002р., який 15.10.2010р. розірвано (а.с.7,9
т.1). Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1
народилась дочка ОСОБА_5 (а.с.8 т.1).

Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом. Майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р.
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу,
відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна, за
винятком тих, які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту), незалежно від
того, на ім'я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими коштами,
якщо інше не встановлено шлюбним
договором чи законом.

В судовому засіданні встановлено, що за
час шлюбу сторони набули у власність
домоволодіння по АДРЕСА_5, який 28.10.2009р.
було відчужено.

Дані обставини сторонами визнаються та
не оспорюються, а тому відповідно до ч. 1
ст. 61 ЦПК України, доказуванню не
підлягають.

Як вбачається з відповіді начальника
Прикарпатського РУ АТ «УкрСиббанк»
(а.с.161) 30.05.2007р. між Банком та
відповідачем ОСОБА_2 під час шлюбу було
укладено кредитний договір,
заборгованість по якому була погашена
06.11.2009р., тобто по спливу декількох днів
після відчуження вказаного вище
спільного домоволодіння. Згідно
кредитного договору від 30.05.2007р.
(а.с.162-166 т. 1) сума кредиту становила
90035доларів США.

При цьому виписка по кредитному
договору (а.с.31-35 т.2) не може бути
доказом у справі, оскільки така не
міститься відомостей про посадову
особу Банку, яка таку підготувала,
відсутні її підписи та печатка
установи, а відтак суд до уваги її
прийняти не може.

В той же час позивач вважає, що має
право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1,
оскільки дана квартири є об'єктом
спільної сумісної власності подружжя і
придбана за частину коштів, отриманих
від продажу домоволодіння, що в с.
Угорники.

Однак, як вбачається з договору
купівлі-продажу (а.с.15 т.1), укладеному
09.04.2010р. між ПП «Корбецький» та ОСОБА_3,
остання є власником квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 98,5кв.м.

Відповідно до договору дарування від
01.12.2010р. (а.с.16 т.1) ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_4 вказану вище квартиру.

Згідно з ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним. Істотне
значення має помилка щодо природи
правочину, прав та обов'язків сторін,
таких властивостей і якостей речі, які
значно знижують її цінність або
можливість використання за цільовим
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Ч. 1 ст. 230 ЦК України визначено, що якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення (ч.
1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

В судовому засіданні не здобуто
належних та допустимих доказів, які б
давали підстави для визнання
оспорюваних ОСОБА_1 договорів
недійсними з підстав їх укладення під
впливом помилки чи обману. При цьому
суд зауважує, що сторонами оспорюваних
договорів є ОСОБА_3 та ПП «Корбецький»,
а також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позивач
стороною жодного із таких договорів не
являється.

На думку суду обставини про те, що
позивач проживала у спірній квартирі,
укладала договір на надання
телекомунікаційних послуг (а.с.17 т.1),
сплачувала комунальні послуги (а.с.18,19
т.1), придбавала меблі (а.с.20 т.1), про те,
що відповідач ОСОБА_2, будучи у шлюбі з
позивачем, заключав договір з
Агентством нерухомості «Соломія» про
надання інформаційно-консультативних
послуг та сприяння в оформленні
документів з питань нерухомості (а.с.13,14
т.1), не можуть слугувати підставою для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Судом встановлено, що грошові кошти за
придбання спірної квартири ПП
«Корбецький» було поетапно прийнято
від відповідача ОСОБА_3, дані обставини
підтверджуються відповідними
квитанціями (а.с.55-59 т.1) і такі обставини
жодним чином не спростовані позивачем
по справі.

В той же час судом не встановлено
об'єктивних, чітких та несуперечливих
показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, які необхідні для встановлення
об'єктивної істини в справі при
винесенні законного та обґрунтованого
рішення. На переконання суду показання
цих свідків є суперечливими, містять
протиріччя і не дають змогу встановити
зв'язок між показаннями свідків,
поясненнями сторін і спірними
правовідносинами, та фактично є
неспроможними підтвердити чи
спростувати наявні у справі письмові
докази та пояснення сторін.

Згідно з ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відтак, оцінюючи зібрані у справі
докази за внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України, суд вважає, суд вважає, що
підстав для задоволення позову немає.

Судові витрати суд розподілив
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 60 СК України, ст.ст. 229, 230,
368 ЦК України, вимогами Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 11
від 21.12.2007р. «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 10, 11,
57-61, 88 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача,
- Приватне підприємство «Корбецький»,
про визнання права власності -
відмовити.

На рішення суду може бути подано
апеляційну скаргу до Апеляційного суду
Івано-Франківської області протягом 10
днів з дня його проголошення через
Івано-Франківський міський суд.

Головуючий-суддя
Хоростіль Р.В.

Повне рішення складено 10 листопада 2014
року.