Справа № 750/6296/14
Провадження № 2/750/2074/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в
складі:

головуючого судді -
Лямзіної Н.Ю.,

при секретарі - Будаш
М.В., Латеннко О.В.,

за участю позивача,
представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Чернігові
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди завданої
внаслідок ДТП, суд,-

в с т а н о в и в:

20.06.2014 року позивачі звернулася до
Деснянського районного суду м.
Чернігова з позовною вимогою до
відповідачів ОСОБА_2 про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.04.2014
року приблизно о 21год. 00 хв. відповідач,
керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по
вул.Савчука в м.Чернігові та виконуючи
маневр повороту ліворуч на
вул.Шевченка здійснив наїзд на
позивача, завдавши їй легкі тілесні
ушкодження.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали та
просили їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов
не визнав.

Заслухавши пояснення позивача, свідка,
дослідивши матеріали цивільної справи
та кримінального провадження №
0001523, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню.

При розгляді справи судом встановлені
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

08.04.2014 року приблизно о 21 год. 00 хв.
відповідач, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, рухався по вул.Савчука в
м.Чернігові та виконуючи маневр
повороту ліворуч на вул.Шевченка
здійснив наїзд на позивача завдавши їй
легкі тілесні ушкодження.

Відповідно до висновку експертизи № 319
від10.04.2014 року - у ОСОБА_1, 1941 року
народження, маються тілесні ушкодження
у вигляді : синців та забиття м'яких
тканин голови, обличчя, правої нижньої
кінцівки, саден обох нижніх кінцівок,
котрі виникли від дії тупих предметів
або при ударі об такі ж, могли
утворитись 08.04.2014 року і як усі в
сукупності, так і кожне окремо
відносяться до категорії легких
тілесних ушкоджень.

Крім того, згідно ч.5 ст. 1187 ЦК
України особа, яка здійснює діяльність,
що є джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

ОСОБА_2, який керував джерелом
підвищеної небезпеки, не довів, що
шкоду було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд,
здійснюючи правосуддя, захищає права,
свободи та інтереси фізичних осіб у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Пунктом 1 ч.2
згаданої статті встановлено, що
збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки).

Суд оцінює докази наявні в справі,
відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і
всебічно з'ясовує обставини, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні,
відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦПК України.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
письмових доказів, речових доказів,
зокрема звуко - і відеозаписів,
висновків експертів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК
України, відповідно до ст. 60 ЦПК
України. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір. Докази не
можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими
доказами є будь-які документи, акти,
довідки, листування службового або
особистого характеру або витяги з них,
що містять відомості про обставини, які
мають значення для справи.

Відповідно до принципу
диспозитивності суд розглядає справу
на підставі доказів, поданими
сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб в межах заявлених ними вимог та на
підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали цивільної справи,
кримінального провадження, заключення
експертів, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд приходить до
переконання в тому, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст.
1167, ч. 2 ст. 1187 ЦК України для
застосування деліктної
відповідальності необхідною є
наявність складу правопорушення, а
саме: 1) протиправної поведінки (дії чи
бездіяльності) особи; 2) шкідливого
результату такої поведінки (шкоди); 3)
причинного зв'язку між протиправною
поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка
заподіяла шкоду. Тобто,
відповідальність наступає лише в разі
наявності всіх вище названих чотирьох
складових. Так судом було встановлено,
що 08.04.2014 року приблизно о 21 год. 00 хв.
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем
НОМЕР_1, рухався по вул.Савчука в
м.Чернігові. Рухаючись у вказаному
напрямку та виконуючи маневр повороту
ліворуч на вул. Шевченка, відповідач
ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода
позивача ОСОБА_1, яка перетинала
проїжджу частину з ліва на право
відносно напрямку руху пішохода. В
результаті наїзду ОСОБА_1 отримала
тілесні ушкодження.

В якості свідка в судовому засіданні
було допитано ОСОБА_3, вона показала під
присягою, що 08.04.2014 року вона була у
своєї матері ОСОБА_1 Близко 21 год. 00 хв.
вони вийшли з будинку, матір вийшла її
провести. На перехресті вул. Савчука та
Шевченка відповідач, керуючи
автомобілем НОМЕР_1, виконуючи маневр
повороту ліворуч здійснив наїзд на
позивача, її матір, чим завдав їй легкі
тілесні ушкодження.

Згідно висновків слідства по
кримінальному провадженню № 0001523
в діях водія автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_2
вбачається невідповідність вимог п.п.
2.3 (б), 12.3, 16.2 ПДР України, які
перебувають у прямому зв'язку з
настанням даної дорожньо -
транспортної пригоди, а саме ОСОБА_2
проявив неуважність, не правильно
оцінив дорожню обстановку, під час
виникнення небезпеки для руху не вжив
заходів для зменшення швидкості та
виконуючи маневр повороту ліворуч, на
вул. Шевченка, не надав дорогу пішоходу
ОСОБА_1, яка перетинала проїжджу
частину з ліва на право відносно
напрямку руху автомобіля. В результаті
наїзду ОСОБА_1 отримала тілесні
ушкодження, які відносяться до
категорії легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, з відповідача підлягають
сятгненню кошти на ліки, які
підтверджуються чеками та
призначеннями лікаря на суму 267 грн. 89
коп. та вартість пошкодженного зубного
протезу в сумі 1700 грн., а всього на суму
в розмірі 1967 грн. 89 коп.

Інші витрати, зазначені як понесені
позивачем, документально не
підтверджені, у зв'язку з чим
відшкодуванню не підлягають.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.
Відповідальність за завдану моральну
шкоду відповідно до ч. 1 ст.1167 ЦК України
відшкодовується особою, яка її завдала.

Судом встановлено наявності
спричинення відповідачем моральної
шкоди позивачу, в тому числі наявний
причинний зв'язок між шкодою і
протиправним діянням заподіювача,
позивачем зазначено в чому саме
полягає ця шкода, але не зазначено з
яких міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди та якими доказами це
підтверджується.

Як вбачається з пояснень представника
позивача, внаслідок ДТП позивач зазнав
моральні страждання, пов'язані з
ушкодженням здоров'я та пошкодженням
належного йому на праві власності
майна, що призвело до втрати у нього
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагало лікування та додаткових
зусиль в організації життя.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, суд виходить з
наступного.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні, на що
звернув увагу Верховний Суд України в
п. 5 постанови Пленуму від 31.03.1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Зазначені вище обставини на
переконання суду призвели до
спричинення позивачу моральної шкоди,
яка виразилася в душевних та фізичних
стражданнях, яких він зазнав в зв'язку
із заподіянням шкоди винними діями
відповідача, необхідністю вимушених
змін у виробничих та життєвих
стосунках, а також вимоги розумності та
справедливості, суд вважає, що вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню, а
саме в сумі 5000, 00 гривень.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди завданої ДТП
підлягають частковому задоволенню, а
зокрема в частині відшкодування
матеріальної шкоди в розмірі 1967 грн. 89
коп. у відшкодуванні моральної шкоди в
розмірі 5000 грн., а також підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача судовий збір в розмірі 121 грн.
80 коп.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Керуючись Постановою Пленуму ВСУ «Про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» від 31.03.1995 р., ст. 10, 11, 60, 88, 179
209,212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 в сумі 1967 грн. 89 коп.
матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної
шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
121 грн.80 коп. судового збору.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Н.Ю.Лямзіна