Номер провадження 2/754/4947/14
РІШЕННЯ

Іменем України

04.12.2014 2014 року Деснянський районний суд
міста Києва у складі:

головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарях - Федорченко Г.В., Буцко
М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Служба у справах
неповнолітніх Деснянської РДА в м.
Києві про позбавлення батьківських
прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідачки ОСОБА_2 про
позбавлення її батьківських прав,
мотивуючи свої вимоги тим, що вони з
відповідачкою перебували у
зареєстрованому шлюбі з 25.08.2004 року по
27.12.2010 року, від шлюбу мають дитину -
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням
суду Деснянського району з відповідача
на його користь на утримання сина було
стягнуто аліменти, які відповідач
сплачує не вчасно і не в повному обсязі,
крім того не бажає зустрічатися з
сином, не цікавиться його життям та
розвитком. Все вказане свідчить про те,
що відповідачка самоусунулася від
виконання батьківських обов"язків і
перешкоджає позивачу виконувати свої
батьківські обов"язки. На підставі
викладеного позивач ОСОБА_1 вимушений
звернутися до суду з даним позовом, в
якому просить суд позбавити
відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав
відносно сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
повністю підтримав позовні вимоги,
просив їх задовольнити, позбавити
батьківських прав відповідачку ОСОБА_2
відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
не визнала позовні вимоги та просила
відмовити в їх задоволенні,
посилаючись на те, що позивач позбавляє
її права бачитися з сином, не впускає її
до квартири, де проживає разом з сином.
Що стосується аліментів, то дійсно у
неї була заборгованість по їх сплаті,
проте на сьогоднішній день розмір
заборгованості складає 500 грн., які вона
сплатить до кінця грудня цього року.
Крім того, вона любить свого сина і хоче
бачитися з ним та спілкуватися, проте
позивач перешкоджає їй в цьому бажанні.

Представник відповідача в
судовому засіданні підтримав
заперечення своєї довірительки, просив
відмовити в задоволенні позовних вимог
оскільки вони є безпідставними та
необґрунтованими.

Представник третьої особи -
Служби у справах неповнолітніх
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації - в судовому
засіданні підтримала висновок про
доцільність позбавлення батьківських
прав відповідача відносно її сина та
просила прийняти рішення на розсуд
суду відповідно до вимог діючого
законодавства з урахуванням інтересів
дитини.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача, її представника,
представника третьої особи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з
25.08.2004 року по 27.12.2010 року, що
підтверджується рішенням суду про
розірвання шлюбу (а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Батьками дитини у свідоцтві про
народження вказані: матірю - ОСОБА_2,
батьком - ОСОБА_1 що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с.7).

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу
України мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового
будинку або з іншого закладу охорони
здоровя без поважної причини і
протягом шести місяців не виявляли
щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх
обовязків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або
наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів
експлуатації дитини, примушують її до
жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
передбачено, що ухилення батьків від
виконання своїх обов"язків має місце,
коли вони не піклуються про фізичний і
духовний розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не створюють умов
отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати, як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов"язками.

В своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує
про те, що відповідачка самоусунулася
від виконання своїх батьківських
обов"язків, не приймає участі у
вихованні дитини та спілкування з
дитиною, не сплачує кошти на її
утримання.

Як було встановлено в судовому
засіданні, рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 01.02.2013 року з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто
аліменти на утримання сина ОСОБА_3, 2006
року народження (а.с.9).

Як вбачається з письмових
матеріалів справи, а саме довідки
розрахунку заборгованості по
аліментам від 08.10.2014 року,
заборгованість відповідача по
аліментам станом на 01.09.2014 року складає
1 785,9 грн. (а.с. 84-85). Як пояснила в
судовому засіданні відповідач сума
заборгованості по аліментам
зменшилася і станом на 04.12.2014 року
складає 500 грн.

Відповідно до довідки практичного
психолога школи №306 м. Києва де
навчається неповнолітній ОСОБА_3, на
час консультації у малолітнього
спостерігався стан, який можна
охарактеризувати як: суєтність,
підвищена тривожність, тяга до
переживань образ. Хлопчик проявляє
нагальну потребу відчувати себе
визнаним, любимим та значущим, потребує
постійної емоційної підтримки
оточуючих, близьких та рідних. (а.с.19).

В Декларації ООН про права дитини (1959 р.)
зазначено, що дитина для повного і
гармонійного розвитку її особи
потребує любові і розуміння. Вона
повинна, якщо це можливо, зростати під
опікою і відповідальністю своїх
батьків, в усякому разі, в атмосфері
любові і моральної та матеріальної
забезпеченості».

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і позбавлення та
поновлення батьківських прав"
визначено, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно її
утримують, та інше), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов"язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об"єктивного
з"ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей.

Конвенція про права дитини у пункті 1
ст. 9 проголосила правило, за яким
дитина не повинна розлучатися з
батьками всупереч їх бажанню, за
винятком випадків, коли компетентні
органи згідно з судовими рішеннями,
визначають відповідно до
застосованого закону і процедур, що
таке розлучення необхідне в
якнайкращих інтересах дитини. Таке
визначення може бути необхідним у тому
чи іншому випадку, наприклад, коли
батьки жорстоко поводяться з дитиною
або не піклуються про неї, або коли
батьки проживають роздільно і
необхідно прийняти рішення щодо місця
проживання дитини.

Відповідно до вимог Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься
принцип 6, дитина може бути розлучена з
матір'ю лише у винятковій ситуації.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов"язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

В судовому засіданні позивачем не
був доведений той факт, що відповідачка
ухиляється від виконання своїх
батьківських обов"язків відносно сина
ОСОБА_3, а також ним не було доведено тих
обставин, на які він посилався при
розгляді справи.

Як вбачається з письмових заяв, що
наявні в матеріалах справи,
відповідачка зверталася до
прокуратури Деснянського району м.
Києва (а.с.63) та в Службу у справах дітей
Деснянської РДА в м. Києві (а.с. 64) і
повідомляла про те, що її колишній
чоловік перешкоджає їй в спілкуванні з
дитиною, не виконує розпорядження
Деснянської РДА в м. Києві, яким
встановлено графік її побачень з сином
(а.с.66).

Відповідно до висновку
Деснянської РДА в м. Києві (а.с.16-17) про
доцільність позбавлення батьківських
прав від 07.07.2014 року, враховуючи
інтереси малолітнього, Деснянська РДА
в м. Києві вважає за доцільне позбавити
батьківських прав ОСОБА_2 стосовно
малолітнього сина ОСОБА_3, 2006 року
народження.

Статтею 19 Сімейного кодексу України
визначено, що при розгляді судом спорів
щодо участі одного з батьків у
вихованні дитини, місця проживання
дитини, позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов"язковою є участь
органу опіки та піклування. Орган опіки
та піклування подає суду письмовий
висновок щодо розв"язання спору на
підставі відомостей, одержаних у
результаті обстеження умов проживання
дитини, батьків, інших осіб, які бажають
проживати з дитиною, брати участь у її
вихованні, а також на підставі інших
документів, які стосуються справи. Суд
може не погодитись з висновком органу
опіки та піклування, якщо він є
недостатньо обгрунтованим, суперечить
інтересам дитини.

При таких обставинах, враховуючи
відсутність правових підстав для
позбавлення відповідача батьківських
прав з підстав невиконання нею своїх
батьківських обов»язків, відсутність
жодних належних доказів для
позбавлення її батьківських прав з
інших підстав, заявлених позивачем, суд
вважає позов необґрунтованим і таким,
що не підлягає задоволенню.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні
позову, то відповідно до положень ст.88
ЦПК України судові витрати, понесені
позивачем, відшкодуванню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 208, 215, 218
ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 19,164,165
Сімейного Кодексу України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України №3 від
30.03.2007 року «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і позбавлення та
поновлення батьківських прав», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення шляхом подачі
апеляційної скарги.

Суддя