Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/4596/14
Головуючий у 1 інстанції: Чернецький
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
У Х В А Л А

Іменем України

27 листопада 2014 року
м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

При секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Костянтинівського міськрайонного суду
Донецької області від 02 липня 2014 року у
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду із вищевказаним
позовом, в якому зазначало, що
відповідно до укладеного договору №
SAMDN7560 від 13 червня 2005 року
відповідач ОСОБА_3 відкрив картковий
рахунок щодо відкриття рахунку і
обслуговування платіжної картки та на
підставі цього договору отримав право
на користування кредитною лінією у
розмірі до 3900 гри. на платіжною карткою
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, на
придбання певного майна, на умовах
визначених договором. Банк належним
чином виконав своє зобов'язання за
договором. Прийняті на себе
зобов'язання відповідач не виконує, в
зв'язку з чим утворилася
заборгованість станом на 30.09.2013 року,
яка складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 3356,73 грн.,
заборгованість за відсотками,
обумовлених договором - 14400,98 грн.. Таким
чином загальна сума заборгованості
становить 17757,71 грн.

Посилаючись на зазначені обставини,
просило суд, стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
та стягнути на його користь понесені
ним судові витрати.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 липня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором № SAMDN7560 від
13.06.2005 року у сумі 17757,71 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» у відшкодування
сплаченого судового збору 229,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити у
зв'язку з пропуском строків позовної
давності.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

За ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є підстави
допустити негайне виконання судового
рішення; чи є підстави для скасування
заходів забезпечення позову.

У справі встановлено, що 13 червня 2005
року відповідач отримав кредитні кошти
у розмірі 3900 гр. у вигляді
встановленого ліміту на платіжну
картку на умовах сплати 36 % річних з
кінцевим строком повернення, що
відповідає строку дії картки (два роки).

За умовами кредитування (договору про
відкриття картрахунку) відповідач
зобов'язвся здійснювати повернення
кредиту частинами (щомісячними
платежами).

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За висновками Верховного Суду України
про застосування ст. 257 ЦК України до
правовідносин, у яких використовуються
платіжні картки як спосіб
надання/отримання кредитних коштів,
викладеними у постановах № 6-14цс14 від 19
березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня
2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року,
№ 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, за таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності щодо
місячних платежів починається після
несплати чергового платежу, а щодо
повернення кредиту у повному обсязі зі
спливом останнього дня місяця дії
картки (ст. 261 ЦК України).

Відповідач протягом розгляду справи
звернувся до суду першої інстанції із
заявою про застосування позовної
давності до спірних правовідносин.

Так, порушення зобов'язань
позичальником за договором почалося з
грудня 2005 року, тоді як до суду позивач
звернувся лише у листопаді 2013 року. З
розрахунку, наданого позивачем
вбачається, що проценти за
користування кредитними коштами не
погашалися принаймні з березня 2007 року.

Та обставина, що відповідач особисто
вносив кошти на погашення боргу в межах
строку позовної давності та після його
закінчення і тим самим поновив строк
давності, - не підтверджена позивачем.

Натомість як у договорі так і у
додатковій угоді від 23 червня 2005 року
обов'язковим строком є дата погашення
частини кредитного ліміту та сплати
нарахованих відсотків, які
здійснюються щомісячно.

З огляду на викладене, судова колегія
вважає, що є підстави для застосування
положень закону про наслідки пропуску
позивачем строку позовної давності, а
тому позов про стягнення
заборгованості задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 02 липня 2014 року в цій справі
скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: