Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до Рівненського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації "Жінки Батьківщини",
ОСОБА_1, комунального підприємства
"Редакція газети "Сім днів" Рівненської
міської ради про спростування
недостовірної інформації, захист
честі, гідності та ділової репутації,
та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися в суду з позовом до
Рівненського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації "Жінки Батьківщини",
ОСОБА_1, КП "Редакція газети "Сім днів"
Рівненської міської ради про захист
честі, гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що у номері НОМЕР_1
від ІНФОРМАЦІЯ_1 Рівненського
тижневика « 7 днів» було опубліковано
та розповсюджено статтю під назвою:
«ІНФОРМАЦІЯ_2» за підписом автора цієї
статті Громадська приймальня ГО «Жінки
Батьківщини».

Вважали неправдивими, та такими, що
принижують їх честь та гідність є
окремі цитати наведені у вищевказаній
статті зокрема: - «… в.о. директора
комунального підприємства, спільно з
головою правління підрядної
організації «Рівнеліфт» розкрадав
бюджетні кошти, виділені на
капітальний ремонт ліфтів»; «…ОСОБА_3
спільно з головою правління ПрАТ
«Рівнеліфт» ОСОБА_2
організував привласнення та
розкрадання коштів, виділених з
бюджету на здійснення капітальних
ремонтів ліфтів…» та «… керівник ПрАТ

________________________________________________________________________
____________________

Провадження № 22ц-787/2423/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Ковальов І.М.

Доповідач : Демянчук С.В.

«Рівнеліфт» ОСОБА_2 організував із
чиновниками м. Костопіль де також було
здійснено розкрадання бюджетних
коштів під час капремонтів ліфтів…».

Вказували, що інформація, викладена в
даній статті, містить недостовірні
відомості, створює негативний образ, як
особисто позивачів так і про їх
професійну діяльність як керівників
підприємств, що принижує честь
гідність, ділову репутацію, а також
завдає непоправних моральних
страждань та переживань.

Зокрема, в статті міститься твердження
про те, що вони вчинили розкрадання
коштів, тобто особливо тяжкий злочин,
відповідальність за який передбачена
до 12 років позбавлення волі з
конфіскацією майна.

Просили суд заявлені позовні вимоги
задоволити та визнати інформацію,
поширену щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме:
«… в.о. директора комунального
підприємства, спільно з головою
правління підрядної організації
«Рівнеліфт» розкрадав бюджетні кошти,
виділені на капітальний ремонт
ліфтів», «…ОСОБА_3 спільно з головою
правління ПрАТ «Рівнеліфт»
ОСОБА_2 організував привласнення та
розкрадання коштів, виділених з
бюджету на здійснення капітальних
ремонтів ліфтів…» та «… керівник ПрАТ
«Рівнеліфт» ОСОБА_2 організував із
чиновниками м. Костопіль, де також було
здійснено розкрадання бюджетних
коштів під час капремонтів ліфтів…»
недостовірною; зобов'язати відповідача
спростувати поширену нею недостовірну
інформацію; стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду у
розмірі 25 000,00 грн.; стягнути з
відповідачів на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн. та
судові витрати по справі, а саме
сплачений судовий збір в розмірі 743,60
грн..

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 жовтня 2014
року позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
Рівненського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації "Жінки Батьківщини",
ОСОБА_1, КП "Редакція газети "Сім днів"
Рівненської міської ради про захист
честі, гідності та ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди -
задоволено частково.

Визнано інформацію, поширену щодо
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме: «… в.о.
директора комунального підприємства,
спільно з головою правління підрядної
організації «Рівнеліфт» розкрадав
бюджетні кошти, виділені на
капітальний ремонт ліфтів», «…ОСОБА_3
спільно з головою правління ПрАТ
«Рівнеліфт» ОСОБА_2 організував
привласнення та розкрадання коштів,
виділених з бюджету на здійснення
капітальних ремонтів ліфтів…» та «…
керівник ПрАТ «Рівнеліфт» ОСОБА_2
організував із чиновниками м.
Костопіль, де також було здійснено
розкрадання бюджетних коштів під час
капремонтів ліфтів…» недостовірною,
такою, що принижує честь, гідність та
ділову репутацію позивачів.

Зобов'язано ОСОБА_1 за власний рахунок
спростувати поширену нею недостовірну
інформацію у такий же спосіб, у який
вона була поширена.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн..

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 понесені судові витрати по
справі, а саме сплачений судовий збір в
розмірі 743,60 грн..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що зазначене рішення
суду першої інстанції прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, неповно
з'ясовано всі обставини, що мають
значення для даної справи.

Зазначає, що судом першої інстанції не
було взято до уваги той факт, що 11
серпня 2010 року та 10 травня 2012 року
відбулися дві звітні конференції РОО
ВГО «Жінки Батьківщини», на яких серед
питань порядку денного були вибори
складу правління РОО ВГО «Жінки
Батьківщини».

Відповідно до Протоколу № 3 звітної
конференції РОО ВГО «Жінки
Батьківщини» від 10 травня 2012 року, до
складу правління увійшло 18 чоловік.
Тому, на її думку, суд першої інстанції,
вирішуючи питання про те, що ОСОБА_1 є
неналежним представником РОО ВГО
«Жінки Батьківщини», про склад
керівних органів РОО ВГО «Жінки
Батьківщини», їхню легітимність та
необхідність вносити зміни про них до
ЄДРЮО та ФОП, вийшов за межі позовних
вимог в порушення ч. 3 ст. 11 ЦПК України.

Крім того вказує, що ОСОБА_1 при поданні
публікації та оплаті коштів за її
розміщення діяла як голова РОО ВГО
«Жінки Батьківщини», уповноважена на
дані дії рішенням зборів правління РОО
ВГО «Жінки Батьківщини» від 15 березня
2014 року. Тобто, ОСОБА_1 звернулася до
редакції газети «Сім днів», не як
депутат Рівненської міської ради, а як
представник громадської організації,
тож приписи ст. 42 ЗУ «Про друковані
засоби масової інформації (пресу) в
Україні» не можуть застосовуватися до
даної ситуації.

Також зазначає, що жодних
конфіденційних відомостей в статті від
ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо позивачів вказано не
було і вся інформація, що була
надрукована в даній статті є відкритою,
а позивачі, як публічні особи, несуть
підвищену відповідальність перед
громадськістю та підлягають
ретельному громадському контролю.

Апелянт також вказує, що судом першої
інстанції не було зазначено яку саме
моральну шкоду завдано позивачам, в
чому вона полягає та якими доказами
підтверджувалася.

Просила скасувати рішення суду першої
інстанції від 27 жовтня 2014 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позову повністю.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказують
на законніст та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції та
безпідставність доводів апеляційної
скарги, яку просять відхилити.

У судовому засіданні ОСОБА_1, її
представник, підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надали пояснення в
межах її доводів.

ОСОБА_2, його представник, представник
ОСОБА_3, заперечуючи проти задоволення
апеляційної скарги, покликалися на
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення, яке просять
залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, беручи до уваги
пояснення учасників процесу, колегія
суддів прийшла до висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Межами апеляційного оскарження є
рішення в частині задоволення позовних
вимог про спростування недостовірної
інформації, про захист честі, гідності
та ділової репутації та відшкодування
моральної шкоди з ОСОБА_1, як з особи,
яка поширила недостовірну інформацію.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив зі
встановлених обставин того, що усі
вищенаведені позивачами відомості,
розповсюджені відповідачем ОСОБА_1 в
газеті «Сім днів», не відповідають
дійсності, принижують честь, гідність,
ділову репутацію позивачів. Відповідно
до положень ст. 277 ЦК України
зазначена інформація, яка є
недостовірною щодо позивачів, має бути
спростована у такий же спосіб, у який
вона була поширена, за рахунок особи, що
її поширила.

Так, суд зазначив, що звертаючись в
засоби масової інформації із вказаною
статтею, ОСОБА_1 не повідомила певні
відомості про недодержання законів
посадовими чи службовими особами та не
повідомила, з метою доведення таких
відомостей до громадськості чи окремих
громадян з метою їх перевірки
уповноваженими на те законом
посадовими особами, а звинуватила
позивачів у скоєнні ними злочину.
Оскільки такі діяння позивачів є
кримінально-карними, то вони повинні
бути підтверджені обвинувальним
вироком суду.

Таким чином, суд вказав, що інформація
викладена в даній статті, містить
недостовірні відомості, створює
негативний образ, як особисто
позивачів так і про їх професійну
діяльність як керівників підприємств,
тому принижує честь гідність, ділову
репутацію, завдає непоправних
моральних страждань та переживань.

Своїми протиправними діями, які
виразилися у приниженні честі та
гідності фізичної особи, а також
ділової репутації, відповідачі /як
вказав суд/ завдали позивачам значної
моральної шкоди.

Разом з цим, суд першої інстанції
дійшов висновку, що особою, яка
поширила недостовірну інформацію є
ОСОБА_1, як фізична особа, оскільки
правління Рівненського обласного
осередку Всеукраїнської громадської
організації «Жінки Батьківщини» у
персональному складі обраному
загальними зборами 03 грудня 2008 року, у
спосіб, передбачений статутом
Всеукраїнської громадської
організації «Жінки Батьківщини» не
уповноважувало її діяти від імені
Рівненського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації «Жінки Батьківщини» з
питань поширення недостовірної
інформації щодо позивачів. Суд не
допустив в якості представника
зазначеної громадської організації
ОСОБА_1 як неналежно уповноважену
особу, відхиливши її доводи про те, що
вона буде представником Рівненського
обласного осередку Всеукраїнської
громадської організації /далі РОО ВГО/
«Жінки Батьківщини», оскільки
являється головою Рівненського
обласного осередку Всеукраїнської
громадської організації «Жінки
Батьківщини». При цьому, суд вказав, що
у відповідності до пунктів 4.7.1., 4.7.4.
статуту Всеукраїнської громадської
організації «Жінки Батьківщини» вищим
керівним органом місцевих осередків є
загальні зроби, а у період між
загальними зборами осередком керує
правління. Статут не надає голові
осередку права представлення
інтересів осередку. Рішення правління
Рівненського обласного осередку
Всеукраїнської громадської
організації «Жінки Батьківщини» щодо
уповноваження ОСОБА_1 на
представництво у суді інтересів
осередку по даній справі також немає.

За вказаних обставин зобов'язано
ОСОБА_1 за власний рахунок спростувати
поширену нею недостовірну інформацію у
такий же спосіб, у який вона була
поширена та стягнуто з неї на користь
позивачів моральну шкоду по 25 000,00 грн.
кожному з позивачів.

Проте погодитися із такими висновками
суду першої інстанції не можна з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається , що у
номері НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1
Рівненського тижневика « 7 днів» було
опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2» за
підписом автора Громадська приймальня
ГО «Жінки Батьківщини».

Відповідачка ОСОБА_1 зазначає, що при
поданні публікації та оплаті коштів за
її розміщення діяла як голова РОО ВГО
«Жінки Батьківщини», уповноважена на
дані дії рішенням зборів правління РОО
ВГО «Жінки Батьківщини» від 15 березня
2014 року. Тобто, ОСОБА_1 звернулася до
редакції газети «Сім днів» як
представник громадської організації.
Колегія суддів погоджується з такими
доводами, оскільки, як вбачається з
витягу Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців щодо Рівненського
обласного осередку Всеукраїнської
громадської організації «Жінки
батьківщини» - ОСОБА_1 є керівником та
підписантом відповідно до розділу про
осіб які обираються до органу
управління юридичної особи,
уповноважених представляти юридичну
собу або осіб, які мають право вчиняти
дії від імені юридичної особи без
довіреності, в тому числі підписувати
договори… /а.с.10/. В апеляційному суді
встановлено, що зміни до Державного
реєстру юридичних осіб не вносилися
щодо відомостей даної громадської
організації.

У вищевказаній статті зазначено, що: -
«… в.о. директора комунального
підприємства, спільно з головою
правління підрядної організації
«Рівнеліфт» розкрадав бюджетні кошти,
виділені на капітальний ремонт
ліфтів»; «… ОСОБА_3 спільно з головою
правління ПрАТ «Рівнеліфт» ОСОБА_5
організував привласнення та
розкрадання коштів, виділених з
бюджету на здійснення капітальних
ремонтів ліфтів…» та «… керівник ПрАТ
«Рівнеліфт» ОСОБА_5 організував із
чиновниками м. Костопіль де також було
здійснено розкрадання бюджетних
коштів під час капремонтів ліфтів…».

Окрім того, відповідно до
інформаційного листа першого
заступника начальника УМВС України в
Рівненській області від 17 вересня 2014
року № 1/51 вбачається, що на
звернення ОСОБА_1 надано наступну
інформацію: що 02 вересня 2014 року СУ УМВС
у кримінальному провадженні №
0000311 за ознаками правопорушень,
передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК
України закінчено досудове
розслідування на підставі ч. 2 п. 3 ст.
283 КПК України шляхом направлення
обвинувального акту до суду.
Кримінальне провадження № 0000025
від 10 січня 2014 року за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України
перебуває у провадженні слідчого
відділення Костопільського РВ УМВС та
у ньому проводяться необхідні слідчі
розшукові дії з метою закінчення
досудового розслідування /а.с. 96/. В
спірній статті зазначено про
вищезазначені правопорушення, які
внесено до Єдиного реєстру досудового
розслідування.

Таким чином, вбачається, що судом
розглядався спір щодо захисту честі,
гідності та ділової репутації
позивачів: ОСОБА_2, який є головою
правління ПраТ «Рівнеліфт», та ОСОБА_3-
заступника директора комунального
підприємства м. Кузнецовська, тобто
посадовими особами, окрім того
відповідач ОСОБА_3 був депутатом
Кузнецовської міської ради. Одним із
відповідачів є РОО ВГО «Жінки
Батьківщини», яка через засіб масової
інформації, поширила інформацію, яку
позивачі вважають недостовірною та
такою, що порушує їх особисті немайнові
права (честь, гідність та ділову
репутацію).

При розгляді справи суд першої
інстанції зосередив свою увагу лише на
тому, чи відповідає поширена
інформація дійсності, пославшись також
на те, що позивачі мають право на захист
честі, гідності та ділової репутації.

Разом з тим судом першої інстанції не
враховано, що, крім ст. 32 Конституції
України, ч. 1 ст. 277 ЦПК України, які
гарантують судовий захист права
спростовувати недостовірну інформацію
про себе і членів своєї сім'ї, ст. 34
Конституції України кожному
гарантується також і право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Беручи до уваги зазначені
конституційні положення, суд при
вирішенні справ про захист честі,
гідності та ділової репутації повинен
забезпечувати баланс між
конституційним правом на свободу думки
та слова, правом на вільне вираження
своїх поглядів і переконань, з одного
боку, та правом на повагу до людської
гідності, конституційними гарантіями
невтручання в особисте й сімейне життя,
судовим захистом права на спростування
недостовірної інформації про особу, з
іншого боку.

Також, вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суд повинен визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України
"Про інформацію" оціночними судженнями,
за винятком образи чи наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика, оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, згідно зі ст. 277 ЦК України
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Зазначених положень матеріального
права судом враховано не було. Крім
того, у ст.ст. 3, 4, 6 Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації, схваленої 12 лютого
2004 року на 872-му засіданні Комітету
Міністрів Ради Європи, указується, що
оскільки політичні діячі та посадові
особи, які обіймають публічні посади
або здійснюють публічну владу на
місцевому, регіональному,
національному чи міжнародному рівнях,
вирішили апелювати до довіри
громадськості та погодилися
"виставити" себе на публічне політичне
обговорення, то вони підлягають
ретельному громадському контролю і
потенційно можуть зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах
масової інформації з приводу того, як
вони виконували або виконують свої
функції. При цьому зазначені діячі та
особи не повинні мати більшого захисту
своєї репутації та інших прав
порівняно з іншими особами. Публічні
особи неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх вчинків
та слів і повинні це усвідомлювати.

У зв'язку із цим межа допустимої
критики щодо політичного діяча чи
іншої публічної особи є значно ширшою,
ніж окремої пересічної особи. Публічні
особи неминуче відкриваються для
прискіпливого висвітлення їх слів та
вчинків і повинні це усвідомлювати.

Однак, суд, вирішуючи спір, не врахував
межу допустимої критики публічної
особи, якими є позивачі.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що немає фактів, які б доводили,
що зазначена спірна інформація в
статті мотивована цілеспрямованими
діями на приниження честі, гідності та
ділової репутації позивачів.

Також слід відмовити в задоволенні
вимог про спростування недостовірної
інформації, стягнення моральної шкоди,
судових витрат, які є похідними від
первинно заявленої вимоги.

На підставі ч. 3 ст. 277 ЦК України,
керуючись положеннями Декларації про
свободу політичних дебатів у засобах
масової інформації, схваленої 12 лютого
2004 року на 872 засіданні Комітету
Міністрів Ради Європи та ст.ст. 303, 307, 309,
313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 27 жовтня 2014
року скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Рівненського
обласного осередку Всеукраїнської
громадської організації "Жінки
Батьківщини", ОСОБА_1, комунального
підприємства "Редакція газети "Сім
днів" Рівненської міської ради про
захист честі, гідності та ділової
репутації шляхом визнання поширеної
інформації недостовірною, зобов'язання
її спростувати та стягнення моральної
шкоди.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді:
С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет