Справа № 461/322/14
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/6039/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Савуляк Р.В., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: пр.-к
Сухарина І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу представника ТзОВ «Міра і К» -
Сухарини Ірини Степанівни на рішення
Галицького районного суду м.Львова від
06 серпня 2014 року за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ТзОВ «Міра і К», ПАТ «Страхова
компанія «Еталон», треті особи - ОСОБА_6,
ПАТ Страхова компанія «Альфа
Страхування» про відшкодування шкоди
завданої джерелом підвищеної
небезпеки,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі звернулися в суд з позовом до
ТзОВ «Міра і К», ПАТ «Страхова компанія
«Еталон», треті особи - ОСОБА_6, ПАТ
Страхова компанія «Альфа Страхування»
про відшкодування шкоди завданої
джерелом підвищеної небезпеки.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 06 серпня 2014 року позов
ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ТзОВ «Міра і К», ПАТ
«Страхова компанія «Еталон», треті
особи - ОСОБА_6, ПАТ Страхова компанія
«Альфа Страхування» про відшкодування
шкоди завданої джерелом підвищеної
небезпеки задоволено; стягнуто з ТзОВ
«Міра і К» на користь ОСОБА_4 9851 грн.
матеріальної та моральної шкоди;
стягнуто з ТзОВ «Міра і К» на користь
ОСОБА_7 4450 грн. матеріальної шкоди;
стягнуто з ПАТ «Страхова компанія
«Еталон» на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_7 5100
грн. моральної шкоди; вирішено питання
судового збору.

Рішення оскаржила представник ТзОВ
«Міра і К» - Сухарина Ірина Степанівна.
В апеляційній скарзі покликається на
порушення норм матеріального та
процесуального права. Вказує, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, на неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для справи, на недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими. Зокрема
зазначає, що представлені докази та
наведені у позовній заяві доводи щодо
необхідності здійснення додаткових
витрат по сплаті страхових платежів, не
відповідають дійсним обставинам
справи, оскільки договором
добровільного страхування ризиків
пов'язаних із експлуатацією наземного
транспортного засобу за програмою
«Каско 50/50» від 30.08.2010 року не
передбачено заборони або застосування
будь-яких фінансових санкцій щодо
страхувальника у випадку звернення
останнього для здійснення
відшкодування у страхову компанію
винуватця ДТП. Представлені фіскальні
чеки прямо не вказують на те, що пальне
було придбано самими позивачами та для
потреб, зазначених у позовній заяві
тощо. Також вказує, що рішення суду
ґрунтується виключно на доказах, усних
та письмових доказах позивачів, що
свідчить про односторонній розгляд
справи. Просить рішення Галицького
районного суду м.Львова від 06 серпня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким у позові відмовити
повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, свідка, з»ясувавши обставини,
перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить підстави для задоволення
апеляційної скарги частково та
скасування рішення суду першої
інстанції.

Рішення суду, відповідно до ст.213-214 ЦПК
України, повинно бути законним та
обґрунтованим. Однак, оскаржуване
рішення таким вимогам не відповідає.

Суд першої інстанції не правильно
визначив правовідношення сторін, не
врахував наявність договору
страхування цивільної
відповідальності, відповідно до якого
ТзОВ «Міра і К» передало обов'язок
відшкодування шкоди страховій
компанії «Еталон».

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовів та стягнення з ТзОВ «Міра і К»
суми моральної та матеріальної шкоди,
суд допустив порушення норм
матеріального права, не застосувавши
до правовідносин закон, який їх
регулює.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону
№1961-IV обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
здійснюється як з метою забезпечення
відшкодування шкоди, заподіяної життю,
здоров'ю та/або майну потерпілих
унаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, так і захисту майнових
інтересів страхувальників, враховуючи
положення статті 1194 ЦК, питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування та
виконання чи невиконання нею
передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV
обов'язку щодо письмового надання
страховику, з яким укладено
відповідний договір (у передбачених
випадках Моторному (транспортному)
страховому бюро України), повідомлення
про дорожньо-транспортну пригоду
встановленого зразка. У разі
відсутності такої згоди завдана
потерпілому шкода підлягає
відшкодуванню страховиком у межах
передбаченого договором страхування
страхового відшкодування. Наявність
такої згоди у вигляді відповідної
заяви цієї особи та виконання нею
передбаченого статтею 33 Закону №1961-IV
обов'язку з'ясовується судом першої
інстанції, у зв'язку з чим до участі у
справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди,
завданої особою, цивільно-правова
відповідальність якої застрахована,
така особа сплачує потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

У разі невиконання особою,
відповідальність якої застрахована,
обов'язку письмового надання
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
передбачених випадках - МТСБУ),
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду встановленого МТСБУ зразка,
шкода відшкодовується завдавачем
шкоди.

Необхідною умовою виникнення обов'язку
страховика за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності осіб, які на
відповідній правовій підставі
володіють транспортними засобами, є
настання страхового випадку (події,
внаслідок якої завдано шкоди третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
цивільно-правова відповідальність
якої застрахована за договором).

Відповідно до наведених положень
закону договір страхування надає право
третій особі (вигодонабувачу) вимагати
від страховика здійснити страхову
виплату на свою користь, тобто наділяє
вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суд повинен
враховувати положення статей 636, 985 ЦК,
статтю 3 Закону України «Про
страхування», і у разі якщо буде
встановлено, що вигодонабувач
відмовився від пред'явлення позову до
страховика або сума страхової виплати
більша, ніж має отримати вигодонабувач,
страхувальник/потерпілий не
позбавлений права на пред'явлення
позову про виплату страхового
відшкодування на свою користь на
загальних підставах. Однак ліміту
виплати страхового відшкодування не
перевищено, підстав до стягнення з ТзОВ
«Міра и К» заподіяної у цьому випадку
шкоди відсутні.

З урахуванням змісту статті 979 ЦК та
статті 16 Закону України «Про
страхування» у разі настання
страхового випадку страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування.

При вирішенні позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди,
завданої порушенням страховиком
зобов'язань за договором страхування,
суд повинен був виходити з того, що
правовідносини сторін за договором
страхування є зобов'язальними. У
випадку порушення зобов'язання
моральна шкода може бути відшкодована
лише тоді, коли це встановлено
договором або законом (стаття 611 ЦК).
Зокрема, можливість відшкодування
моральної шкоди передбачена у
відносинах у сфері обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (статті 9, 22 Закону
№1961-IV).

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Суд не врахував наявність договору
страхування «Каско 50/50» відповідно до
якого СК «Альфа Страхування»
зобов'язано, на підставі ст.979, 988 ЦК
України, виплатити страхувальнику
страхову виплату у разі настання
певної події - ДТП. Як вбачається з
матеріалів справи, страхова компанія
«Альфа Страхування» виконала
зобов'язання, страхову виплату було
здійснено, претензій до розміру
виплати у позивачів не було. Зазначене
свідчить, що майнова шкода, завдана
внаслідок дорожньо-транспортної події
відсутня.

Крім того, висновки суду про віднесення
до розміру шкоди, завданої ДТП, витрат
на пальне та розміру страхового
платежу, не ґрунтується на законі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
обґрунтовані, рішення суду першої
інстанції про покладення обов'язку
відшкодування шкоди внаслідок ДТП на
власника застрахованого транспортного
засобу незаконне та підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову в позові в цій частині
вимог позивачів.

Умови та порядок відшкодування шкоди,
заподіяної здоров'ю та майну
потерпілих при експлуатації наземних
транспортних засобів на території
України врегульовані Законом України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 1.07.2004р. №1961-IV (далі -
Закон №1961-IV). Ст.22 зазначеного
Закону передбачено, що при настанні
страхового випадку страховик в межах
страхової суми відшкодовує у
встановленому цим Законом порядку
оцінену шкоду, яка була заподіяна у
результаті дорожньо-транспортної
пригоди життю, здоров'ю, майну третьої
особи. Якщо потерпілим від
дорожньо-транспортної пригоди є
юридична особа, то страховиком
відшкодовується виключно шкода,
заподіяна її майну. Фізична особа,
потерпіла від дорожньо-транспортної
пригоди має право на відшкодування від
страхової компанії як матеріальної,
так і моральної шкоди, яка
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню, та не пов'язана з
розміром цього відшкодування (ч.4 ст.23
Цивільного кодексу України). Однак
страховик зобов'язаний відшкодовувати
моральну шкоду в порядку та на умовах,
встановлених Законом №1961-IV
відповідно до вимог Цивільного кодексу
України, яка полягає у фізичному болю
та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, а також у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сімї чи близьких родичів. Розмір
зазначеного моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення.

Страховик відшкодовує моральну шкоду в
межах 5 відсотків встановленої
страхової суми за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю потерпілих, що
становить 5000 грн. Визначаючи
максимальний розмір відшкодування
моральної шкоди, суд першої інстанції
не врахував, що моральна шкода полягала
у емоційному стресі, фізичному болю,
душевних стражданнях, головному болю,
порушенні звичного ритму життя та
необхідністю звертатись до суду.
Відтак визначений судом розмір є
завищеним, 5% від страхової суми, яка
була сплачена позивачу становить
близько 800грн.

Не зважаючи на те, що при визначенні
моральної шкоди до уваги не береться
розмір майнового відшкодування,
стягнена сума моральної шкоди судом
першої інстанції завищена, оскільки не
відповідає характеру немайнових втрат,
фізичних травм чи ушкодження здоров»я
як безпосереднього наслідку ДТП не
було. Позивачі зазнали фізичного болю
внаслідок удару та душевних страждань,
внаслідок чого погіршився сон,
виникали головні болі, проходили
амбулаторне лікування. Тому розумним
колегія суддів вважає розмір моральної
шкоди по 1000грн. на обох позивачів, які
слід стягнути з СК «Еталон».

Враховуючи те, що суд першої інстанції
не визначив розмір морального
відшкодування окремо від майнового
відшкодування, стягнувши єдиною сумою,
апеляційний суд не може виправити
помилки шляхом зміни рішення, без
скасування рішення в частині
відшкодування моральної шкоди.

Відтак, апеляційний суд, встановивши
підстави, передбачені п.1, 4 ч.1ст.309 ЦПК,
скасовує рішення в цілому, ухвалює про
часткове задоволення позовних вимог
частково задовольняє вимоги обох
позивачів в частині лише відшкодування
моральної шкоди, поклавши стягнення на
страхову компанію, яка застрахувала
цивільну відповідальність ТзОВ «Міра і
К» як власника транспортного засобу,
водій якого визнаний винним у вчиненні
ДТП при взаємодії двох транспортних
засобів. У задоволенні решти позовних
вимог слід відмовити за
безпідставністю. Ухвалюючи нове
рішення, на підставі ст.23 ЦК України,
ст.22 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» колегія суддів
задовольняє частково позови ОСОБА_4 та
ОСОБА_7, стягує на їх корить по 1000 грн.
моральної шкоди з СК «Еталон».

Керуючись ст.303, п.3ч.1ст.307, ч.1ст.309,
ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ТзОВ
«Міра і К» - Сухарини Ірини Степанівни
задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду
м.Львова від 06 серпня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Стягнути з ПАТ «Страхова компанії
«Еталон» на користь ОСОБА_4 1000 грн.
відшкодування моральної шкоди, на
користь ОСОБА_5 1000 грн. відшкодування
моральної шкоди.

В решті - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення й
може бути оскаржене протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Р.В. Савуляк

М.М. Шандра