АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8873/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Бєсєда Г. В. Доповідач - Демченко
Е.Л. Категорія 30
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді
Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П.,
Куценко Т.Р.

при секретарі - Денисенко
А.Л.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м.Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду
м.Дніпропетровська від 04 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«ДТЕК «Дніпрообленерго» про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «ДТЕК
«Дніпрообленерго» (далі - ПАТ ДТЕК
«Дніпрообленерго» ) про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
мотивуючи тим, що на підставі рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2012 року ПАТ
«ДТЕК «Дніпрообленерго» зобов'язано
було сплатити йому 2.071 грн.76 коп.
інфляційних втрат від знецінення
неповернутих коштів за час до
виконання рішення суду.

Зазначав, що в добровільному порядку
рішення суду не виконано, тому 28
листопада 2013 року було відкрито
виконавче провадження та 10 квітня 2014
року державний виконавець
Бабушкінського ВДВС
Дніпропетровського МУЮ повідомив його,
що платіжним дорученням йому
перерахована вказана вище сума боргу.

Посилаючись на те, що затримка
виконання боргового зобов'язання
відбулась більше ніж 18 місяців, а саме з
28 листопада 2012 року по 27 травня 2014 року
у спосіб привласнення належних йому
грошових коштів, просив суд стягнути з
відповідача на його користь
матеріальні збитки, які складаються з
втраченої вигоди, інфляційних витрат,
трьох відсотків річних за користування
грошовими коштами в розмірі 1.004 грн.28
коп. та у відшкодування моральної шкоди
24.000 грн.

Рішенням Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 04 вересня
2014 року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 04 вересня
2014 року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на те, що суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
обговоривши законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, перевіривши юридичну
оцінку встановлених судом фактичних
обставин у справі та їх повноту,
колегія суддів не находить підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду.

Встановлено судом і це підтверджується
матеріалами справи, що рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2012 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
рішення Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 31 жовтня 2011
року скасовано в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення інфляційних витрат і
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким стягнуто з ПАТ «ДТЕК
Дніпрообленерго» на користь ОСОБА_2 2.071
грн.76 коп. інфляційних втрат від
знецінення неповернутих коштів за час
до виконання рішення суду про
стягнення грошових сум (а.с.8).

На підставі заяви про примусове
виконання від 25 листопада 2013 року
державним виконавцем Бабушкінського
ВДВС Дніпропетровського МУЮ 28
листопада 2013 року було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження про примусове виконання
виконавчого листа №2-2183/11, виданого 18
листопада 2013 року, про стягнення з ПАТ
«ДТЕК Дніпрообленерго» на користь
ОСОБА_2 2.071 грн.76 коп. (а.с.9)

Листом від 28 листопада 2013 року
державний виконавець Бабушкінського
ВДВС Дніпропетровського МУЮ направив
ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» постанову
про відкриття виконавчого провадження
для виконання, де також зазначив
стягувача Бабушкінський ВДВС
Дніпропетровського МУЮ. Дану постанову
відповідач отримав 04 грудня 2013 року
(а.с.46,47).

Платіжним доручення №216806 від 27 грудня
2013 року ПАТ «ДТЕК Дніпрооблнерго», у
погашення заборгованості на користь
ОСОБА_2 за виконавчим листом №2-2183/11 від
18 листопада 2013 року, перерахувало
Бабушкінському ВДВС
Дніпропетровського МУЮ 2.071 грн.76 коп.

Відповідно до частин 1-3 ст.22 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками є втрати, яких особа зазнала у
зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також витрати, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода). Збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі. Якщо особа, яка порушила право,
одержала у зв'язку з цим доходи, то
розмір упущеної вигоди, що має
відшкодовуватися особі, право якої
порушено, не може бути меншим від
доходів, одержаних особою, яка порушила
право.

Згідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Беручи до уваги те, що наслідки
прострочення боржником грошового
зобов'язання у вигляді інфляційних
нарахувань та трьох процентів річних
не є санкціями, а виступають способом
захисту майнового права та інтересу,
який полягає у відшкодуванні
матеріальних втрат кредитора від
знецінення грошових коштів унаслідок
інфляційних процесів та отриманні
компенсації від боржника за
користування утримуваними ним
грошовими коштами, належними до сплати
кредиторові, ці кошти нараховуються
незалежно від вини боржника.

Вирішуючи питання, пов'язане з
правомірністю нарахування позивачем
трьох процентів річних на суму
заборгованості зі сплати процентів,
передбачених кредитним договором, суди
мають керуватися тим, що три проценти
річних повинні нараховуватися на суму
основного боргу без урахування вже
нарахованих процентів за користування
чужими грошовими коштами, якщо в
обов'язкових для сторін правилах чи
договорі немає прямої вказівки щодо
іншого порядку нарахування процентів.

З урахуванням наведеного, суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив
позивачу у задоволенні його вимог про
стягнення втраченої вигоди,
інфляційних витрат та трьох відсотків
річних, оскільки за даним видом
правовідносин стягнення таких видів
матеріальної шкоди законодавством не
передбачено.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку із
знищенням чи пошкодженням її майна; у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи.

Як зазначено в п.5 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди», з
наступними змінами, від 31 березня 1995
року №4 до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Згідно з п.5 ч.1 ст.4 Закону України «Про
захист прав споживачів» споживачі під
час придбання, замовлення або
використання продукції, яка
реалізується на території України, для
задоволення своїх особистих потреб
мають право на відшкодування шкоди
(збитків), завданих дефектною чи
фальсифікованою продукцією або
продукцією неналежної якості, а також
майнової та моральної (немайнової)
шкоди, заподіяною небезпечною для
життя і здоров`я людей продукцією у
випадках, передбачених законодавством.

Таким чином, суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позовних вимог в частині відшкодування
моральної шкоди, оскільки позивачем не
було надано жодних доказів на
підтвердження спричинення
відповідачем шкоди його здоров`ю та
життю.

Доводи позивача, наведені в
апеляційній скарзі, правильність
висновків суду не спростовують.

З`ясувавши в достатньо повному об`ємі
права та обов`язки сторін, обставини
справи, перевіривши доводи та давши їм
правову оцінку, суд постановив рішення,
що відповідає вимогам закону, а тому
рішення суду першої інстанції підлягає
залишенню без змін, а апеляційна скарга
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного
суду м.Дніпропетровська від 04 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Демченко Е.Л.

Судді:
Волошин М.П.

Куценко Т.Р.