Провадження № 2/641/110/2014
Справа № 641/6676/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2014 року

Комінтернівський районний суд
м.Харкова у складі:

головуючого: судді - Григор'єва Б.П.

при секретарі - Вакуленко Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ спільного майна подружжя, та
за позовом третьої особи із
самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про визнання права
власності,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому, з урахування
уточнень, просить визнати за позивачем
право власності на 125/350 частин кв.
АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову позивач
зазначила, що 24.05.2012 року рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова розірвано шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, укладений 20.11.1987 року у
Дзержинському відділі РАЦС ХМУЮ,
актовий запис №1459. Від цього шлюбу
мають дочок - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти проживають
разом з позивачем. Рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24.05.2012 року було задоволено
позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 аліментів на
утримання неповнолітньої ОСОБА_5 в
розмірі 500,00 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття. Після
розірвання шлюбу у спільній сумісній
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
залишилась квартира АДРЕСА_2, яка була
придбана ними за 350 млн крб.. під час
шлюбу за договором купівлі-продажу від
14.12.1995 року та зареєстрована в КП «ХМ
БТІ» за ОСОБА_1 В цей же день було
укладено договір купівлі-продажу
АДРЕСА_1, згідно якого ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 продали вищевказану квартиру за
300 млн крб. Здійснивши продаж квартири в
цей же день вони придбали квартиру
АДРЕСА_2 за 350 млн крб. Позивач та
відповідач добавили 50 млн крб. на
купівлю вказаної квартири. Отже частки
співвласників: по 125/350 частин квартири
позивачу та відповідачу та 100/350 частин
ОСОБА_3 Відповідач добровільно не бажає
поділити майно, тому позивач хоче
визначити свою частку у спільній
сумісній власності. Тому вимушена
звернутись до суду з вказаним позовом.

28.08.2014 року до суду звернулась третя
особа ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в якому, з урахуванням уточнень,
просила визнати за нею право власності
на 100/350 частин кв. АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову посилалась на
обставини, викладені в позові ОСОБА_1

19.09.2014 року до суду звернувся ОСОБА_2 з
зустрічним позовом до ОСОБА_1, в якому
просив визнати за ним право власності
на 1/2 частину кв. АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначив, що
20.11.1987 року між сторонами укладено шлюб,
який рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 20.11.1987
року розірвано. 14.12.1995 року подружжям на
підставі договору купівлі-продажу
придбано квартиру кв. АДРЕСА_2. Вважає,
що спірна квартира є об'єктом спільної
сумісної власності подружжя та
належить у рівних частинах кожному з
подружжя.

Ухвалою суду від 26.09.2013 року зустрічний
позов та позов третьої особи об'єднано
з первісним позовом в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник підтримали заявлений
позов, просили його задовольнити. Позов
третьої особи визнали в повному обсязі.
Проти зустрічного позову заперечували
частково, просили виділити ОСОБА_2 125/350
частин спірної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 та його
представник позовні вимоги ОСОБА_1
визнали. В задоволенні позову ОСОБА_1
просили відмовити, посилаючись на те,
що квартира придбана подружжям та є
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя. Також нею пропущено строк
позовної давності на звернення з
позовом до суду.

Третя особа із самостійними
вимогами ОСОБА_3 свій позов підтримала,
просила його задовольнити. Позов
ОСОБА_1 визнала в повному обсязі. Позов
ОСОБА_2 визнала частково, з підстав
зазначених в її позові.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи
та докази, надані в обґрунтування
позову приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 24.05.2012 року розірвано шлюб
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладений 20.11.1987
року у Дзержинському відділі РАЦС ХМУЮ,
актовий запис №1459. Від цього шлюбу
мають дочок - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 24.05.2012 року було
задоволено позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліментів на утримання неповнолітньої
ОСОБА_5 в розмірі 500,00 грн. щомісячно до
досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з свідоцтва про право
власності на житло від 17.11.1995 року
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві
спільної сумісної власності належала
квартира АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Московської районної ради м.
Харкова від 05.12.1995 року, ОСОБА_1
дозволено від імені неповнолітньої
дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1 та підписати його (а.с.8).

Згідно договору купівлі-продажу від
14.12.1995 року, АДРЕСА_1 ОСОБА_1 була продана
за 300 млн крб. (а.с.9).

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 14.12.1995 року ОСОБА_1 придбала кв.
АДРЕСА_2 за 350 млн крб., яка
зареєстрована в КП «ХМ БТІ» за ОСОБА_1
(а.с.21).

Вказана квартира придбана позивачем за
кошти від продажу АДРЕСА_1, яка була
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

На підставі ст.372 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Домовленістю між сторонами іншого не
встановлено.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно,
що є у власності двох або більше
співвласників, належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

На підставі статті 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що
власникові належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України передбачено,
що кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності.

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як підставу своїх вимог.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 після продажу квартири АДРЕСА_1
додали 50 млн крб. та придбали за ці
кошти кв. АДРЕСА_2.

Отже частка ОСОБА_3 дорівнює 100/350 частин
спірної квартири.

Стосовно посилань відповідача на
пропущення строків позовної давності
ОСОБА_3 суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлює
тривалістю у три роки.

Згідно ст.261 ЦК України, у разі
порушення цивільного права або
інтересу неповнолітньої особи позовна
давність починається від дня
досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено,
що перебіг позовної давності
починається від дня коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або особу, яка
його порушила.

31.03.2006 року ОСОБА_3 виповнилося 18 років.
Під час купівлі спірної квартири їй
було 7 років. Про те, що квартира
придбана на частину коштів, які
належали їй, ОСОБА_3 дізналась у грудні
2012 р. після розірвання шлюбу між
сторонами та коли стало питання про
поділ майна, а отже немає підстав для
задоволення заяви відповідача про
застосування строків давності.

На підставі викладеного, суд вважає за
необхідне задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_3 в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 61 СК України, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

Статтею 69 СК України передбачено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

З огляду на вищевикладене, суд вважає,
що зазначена квартира була придбана в
інтересах сім'ї, за нормами ст.ст.60,61,70,41
СК України 250/350 частин квартири є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, кожен з них має
рівні права на володіння, користування
та розпорядження цією часткою,
оскільки не встановлено домовленості
між ними щодо будь-яких умов, що
обмежують або виключають ці права.

За таких обставин суд приходить до
висновку про визнання права власності
по 125/350 частин спірної квартири за
кожним з подружжя.

Питання про розподіл судових витрат
між сторонами, суд вирішує відповідно
до положень ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.257,261,317,321,355,358,364,372,392 ЦК України,
ст.ст. 60,61, 63, 69, 70, 71 СК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
125/350 частин квартири АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
1277,04 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
125/350 частин квартири АДРЕСА_2

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
1277,04 грн. витрат по сплаті судового
збору.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
100/350 частин квартири АДРЕСА_2

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1021,63 грн.
витрат по сплаті судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
через Комінтернівський районний суд
м.Харкова протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. П. Григор'єв