АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/2776/2014
Головуючий в І інстанції: Охтень А.А.
Доповідач: Вейтас І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 17 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Вейтас І.В.
Суддів:Цуканової І.В. Склярської І.В.
при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
15 серпня 2014 року та ухвалу
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 15 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету
позову: Голопристанська міська рада
про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення перешкод
у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що він є власником земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1. ОСОБА_6 є
власником житлового будинку АДРЕСА_2.
Весною 2014 року відповідач ОСОБА_6
самовільно перемістив межу, що
розділяє їхні земельні ділянки вглиб
його ділянки на 1 метр та звів паркан.
Позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_6
усунути перешкоди в користуванні
належної йому на праві приватної
власності земельної ділянки, шляхом
демонтажу 12 метрів самовільно
зведеного паркану, що складається із
залізобетонних стовпчиків і металевої
сітки та привести межі земельної
ділянки у відповідність до Державного
акту на право приватної власності на
землю, заборонити ОСОБА_6 в подальшому
будівництво будь-яких будівель та
споруд на земельній ділянці позивача.

Ухвалою Голопристанського районного
суду Херсонської області від 15 серпня
2014 року закрито провадження по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя
особа Голопристанська міська рада про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та усунення перешкод
у користуванні власністю в частині
вимог про усунення перешкод в
користуванні належної позивачу на
праві власності земельної ділянки, яка
розташована за адресою: Херсонська
область АДРЕСА_1 шляхом демонтажу
самовільно зведеного паркану.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 15 серпня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 третя особа Голопристанська
міська рада про звільнення самовільно
зайнятої земельної ділянки та усунення
перешкод у користуванні власністю
відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись з вказаними рішенням
та ухвалою суду ОСОБА_5, в апеляційній
скарзі зазначає, що судом порушено
норми матеріального та процесуального
права, суд безпідставно закрив
провадження у справі, оскільки
нинішній позов заявлений з інших
підстав, а саме: зведення відповідачем
паркану весною 2014 року. Просить судові
рішення скасувати та увалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу ОСОБА_6 вважає ухвалу та рішення
суду законними та обґрунтованими,
посилаючись на безпідставність
доводів апеляційної скарги просить її
відхилити, при цьому визнає, що рішення
Голопристанського районного суду від 14
грудня 2011 року було примусово виконано
державним виконавцем 21 серпня 2012 року
шляхом демонтажу огорожі. Весною 2014
року він знову звів огорожу, яку
готовий добровільно демонтувати у разі
вирішення іншої справи, яка
розглядається в порядку
адміністративного судочинства.

Голопристанська міська рада
Херсонської області у відзиві на
апеляційну скаргу вказує що
оскаржувані судові рішення не
впливають на права територіальної
громади, покладаються на розсуд суду у
вирішенні вказаного спору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явились в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України та
відповідність оскаржуваної ухвали
вимогам цивільно-процесуального
закону, колегія суддів прийшла до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі та
відмовляючи в задоволенні позову про
усунення перешкод, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_5 в частині
усунення перешкод в користуванні
належної йому на праві приватної
власності земельної ділянки
розглядались Голопристанським
районним судом Херсонської області та
14 грудня 2011 року ухвалено рішення, яке
набрало законної сили, доказів
зведення відповідачем нового паркану,
яким порушуються права позивача суду
не надано. Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог про заборону
відповідачу в подальшому будівництва
будь-яких споруд на земельній ділянці,
належній позивачу, суд першої
інстанції вказав, що суд не може
вирішувати про порушення права особи
на майбутнє. Однак з таким висновком
суду колегія суддів не погоджується,
виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що позивачу
ОСОБА_5 на праві приватної власності
належить земельна ділянка площею 0,1197
га, розташована за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.4).

ОСОБА_6 є власником житлового будинку
АДРЕСА_2. Вказані земельні ділянки є
суміжними (а.с.7).

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 грудня
2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 було встановлено, що відповідач
ОСОБА_6 самовільно перемістив межу, що
розділяє земельні ділянки сторін вглиб
ділянки позивача та встановив паркан
із залізобетонних стовпчиків і
металевої сітки, внаслідок чого було
зменшено існуючий проїзд до житлового
будинку ОСОБА_5. Вказаним рішенням суду
зобов'язано ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні належної ОСОБА_5 на праві
власності земельної ділянки, шляхом
демонтажу 10 метрів самовільно
зведеного паркану, що складається з
залізобетонних стовпчиків і металевої
сітки, та привести межі земельної
ділянки у відповідність Державного
акту на право приватної власності на
землю (серії ІХС №033882 від 30.06.2001 року)
(а.с.20)

Вказане рішення суду судами
апеляційної та касаційної інстанції
залишено без змін (а.с.21-24).

21 серпня 2012 року рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 14 грудня 2011
року було примусово виконане державним
виконавцем шляхом демонтажу паркану.

Ухвалою Голопристанського районного
суду від 21 вересня 2012 року в зв'язку з
порушенням порядку проведення
виконавчих дій визнано неправомірними
дії державного виконавця по
примусовому демонтажу огорожі між
земельними ділянками, вчинені 21 серпня
2012 року.

Звертаючись до суду з позовом в липні
2014 року позивач вказував, що відповідач
весною 2014 року звів на місці знесеного
паркану новий паркан вглиб ділянки
позивача на 1 метр. Вказану обставину
визнав і відповідач, посилаючись на
визнання неправомірними дій
державного виконавця щодо демонтажу
паркану та доводив правомірність
зведення паркану, так як він в судовому
порядку оскаржує рішення виконавчого
комітету Голопристанської міської
ради щодо видачі ОСОБА_5 державного
акту на право приватної власності на
землю серії ІХС №033882 від 30.06.2001 року
(а.с.25-28).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК суд своєю
ухвалою закриває провадження у справі
якщо набрали законної сили рішення
суду або ухвала суду про закриття
провадження у справі у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладення мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом зазначеної норми закриття
провадження у справі у цьому разі
можливе лише за умови, що рішення, яке
набрало законної сили, є тотожним до
позову, який розглядається, тобто
збігаються сторони, предмет і підстави
позовів. Нетотожність хоча б одного
елементу не перешкоджає
заінтересованим особам звернутися до
суду з позовом і не дає суду підстав
відмовити у відкритті провадження у
справі.

Суд першої інстанції не встановив
обставини справи, не з'ясував, що спір
виник щодо іншого паркану збудованого
відповідачем хоч і на тому самому
місці, але вже в 2014 році, в зв'язку з чим
ухвала суду про закриття провадження у
справі підлягає скасуванню, як така, що
постановлена з порушенням норм
процесуального права та через
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Незважаючи на закриття провадження у
справі в частині вимог про усунення
перешкод в користуванні належної
позивачу земельної ділянки, суд першої
інстанції рішенням суду від 15 серпня 2014
року розглядав вказані позовні вимоги
разом з рештою позовних вимог та
відмовив в їх задоволенні за
необґрунтованістю. В зв'язку з чим
колегія суддів вважає за необхідне
переглядати рішення суду в межах
заявлених в позові та розглянутих
судом позовних вимог.

Так, колегія суддів приходить до
висновку, що ОСОБА_6, встановивши весною
2014 року новий паркан на місце раніше
демонтованого паркану, зведення якого
визнано незаконним рішенням
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 14 грудня 2011
року, порушив межі між земельними
ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1. Вказана
обставина (порушення межі) встановлена
рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 грудня
2011 року, що набрало законної сили та
відповідно до ч.3 ст.61 ЦК України не
потребує доказуванню.

Оскільки самовільним будівництвом
паркану відповідачем зайнята частина
земельної ділянки, що належить на праві
приватної власності ОСОБА_5 вимоги
позивача щодо усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
шляхом демонтажу паркану, зведеного
відповідачем, є обґрунтованими і
такими, що підлягають задоволенню, а
відповідно рішення суду в цій частині
підлягає скасуванню.

Стосовно позовних вимог щодо заборони
ОСОБА_6 в подальшому будівництва
будь-яких будівель та споруд на
земельній ділянці, що належить
позивачу, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачити
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
просив заборонити відповідачу вчиняти
будь-які дії, що можуть знову порушити
його право власності на земельну
ділянку.

Відповідно до ст. ст. 16, 391, 386 ЦК
України власник вправі звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Враховуючи конкретні обставини справи
та положення наведених норм права,
колегія суддів вважає що рішення суду в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог щодо заборони ОСОБА_6 в
подальшому будівництва будь-яких
будівель та споруд на земельній
ділянці, що належить позивачу, підлягає
скасуванню, з ухвалення нового рішення
про задоволення вказаних позовних
вимог.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 391,
386 ЦК України, ст.212 ЗК України та
керуючись ст.ст.303, 307, п.п.2,3,4 ч.1 ст. 309, ст.
316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Голопристанського районного
суду Херсонської області від 15 серпня
2014 та рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
15 серпня 2014 року скасувати і ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_5 задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в
користуванні належної ОСОБА_5 на праві
власності земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
демонтажу 12 метрів самовільно
зведеного паркану, що складається з
залізобетонних стовпчиків і металевої
сітки та привести межі земельної
ділянки у відповідність Державного
акту на право приватної власності на
землю (серії І-СХ № 033882 від 30.06.2001р.)

Заборонити ОСОБА_6 в подальшому
будівництво будь-яких будівель та
споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1,
що належить ОСОБА_5 на праві приватної
власності на землю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
судові витрати в сумі 495 грн. 40 коп.

Рішення набирає чинності з моменту
його проголошення і може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: