Справа № 676/1708/14-ц
Номер провадження 2/676/995/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
Кам`янець-Подільський
міськрайонний суд

Хмельницької
області

в складі головуючого судді Воєвідко
Я.І.

за участю секретаря Чукань Т.В.

позивача за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом

ОСОБА_1

представник за первісним позовом та
відповідача за зустрічним позовом

ОСОБА_2

відповідачів за первісним позовом та
позивачі за зустрічним позовом

ОСОБА_3

ОСОБА_4

представник відповідачів за первісним
позовом та позивачів за зустрічним
позовом

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кам`янці-Подільському
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про повернення позики та
зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним
договору, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до
Кам'янець-Подільського міськрайонного
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про
повернення позики. В подальшому
позовні вимоги збільшив, мотивуючи
дане тим, що 27 квітня 2011 року
відповідачі спільно взяли у позику
грошові кошти в сумі 75 тис. доларів США,
про що була написана відповідна
розписка. В подальшому відповідачі
частково погасили борг, внаслідок чого
первина розписка була повернута ОСОБА_3
та ОСОБА_4 внаслідок чого договір
позики викладений в новій редакції,
відповідно до якого відповідачі
підтверджували, що взяли грошові кошти
у борг у позивача у розмірі 544000 грн.,
терміном на чотири місяці з дня
підписання угоди. На підтвердження
виконання умов даної угоди
зобов'язались передати позивачу
належне їм, відповідачам майно, а
ОСОБА_1 зобов'язується в період дії цієї
угоди не приймати ніяких дій і не
міняти умови цієї угоди, щодо
дострокового виконання цієї угоди. В
визначений термін, тобто 04 листопада 2013
року відповідачі боргу не повернули та
взагалі заперечили факт наявності
боргу, в зв'язку з чим позивач просив
суд стягнути на свою користь в
солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
загальну суму боргу в розмірі 672576.55
грн., яка складається з 544000 грн.
основного боргу, 74571.52 грн. інфляційних,
13592.55 грн. - 3% річних, 40412.48 грн. проценти
за користування позикою, а також
сплачений ним судовий збір.

Під час розгляду справи ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду з зустрічним
позовом до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору, що був укладений
між ними та ОСОБА_1 04.07.2013 року. В
обґрунтування своїх вимог відповідачі
за первісним позовом зазначили, що
насправді вони є приватними
підприємцями, а позивач неодноразово
купував в них товар (цукор), поряд з цим
коштів для закупівлі необхідної
кількості цукру у них не було, а тому
домовились про те що ОСОБА_1 надає їм
кошти в борг, як гарантію отримання або
продукції або повернення коштів, поряд
з цим в подальшому в них був намір
укласти договір застави в нотаріальний
формі. Вважають, що це була попередня
угода, в якій обумовлено права та
обов'язки сторін, а не договір позики, в
зв'язку з чим просять визнати недійсним
договір позики від 04.07.2013 року та
стягнути з відповідачі судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
уточненні позовні вимоги підтримав та
пояснив, що з відповідачами багато
років перебував в дружніх відносинах,
неодноразову давав їм кошти в борг. В 2011
році відповідачі позичили в нього 75
тис. доларів США, про що написали
розписку, потім частково погасили борг,
останній раз повернули йому 3000 доларів
США, так як з їх слів йому було відомо,
що позичальники продали кіоск. У
зв'язку з цим розписку про позику
коштів від 04.07.2014 була повернув ОСОБА_4,
а останні склали розписку в
присутності свідків, як з його сторони
так і зі сторони позичальників, в новій
редакції де зазначили зменшену суму
боргу. Після спливу терміну виконання
зобов'язань звернувся до ОСОБА_4 з
вимогою повернути йому кошти, однак
останні на його вимоги не реагували.
Просить суд стягнути солідарно на його
користь з відповідачів подружжя ОСОБА_4
загальну суму боргу в розмірі 672576.55 грн.
із них 544000.00 грн. основного боргу, 74571.52
грн. інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних,
40412.48 грн. проценти за користування
позикою, а також 3654 грн. судового збору,
а в задоволенні зустрічного позову
відмовити. Вважає, що відповідачі не
бажають йому повертати отримані ними
кошти, оскільки мають багато боргів в м.
Кам'янець-Подільському, тому подали
зустрічний позов. Останні, після
отримання в нього позики не
оскаржували факт отримання грошей в
позику та не ставили під сумнів
написану ними розписку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні просить суд задоволити
уточненні позовні вимоги її довірителя
в повному обсязі, мотивуючи тим, що
дійсно позивач та відповідачі
перебували в дружніх відносинах довгий
період часу. 27 квітня 2011 року ОСОБА_1
позичив відповідачам 75 тис. доларів, що
підтверджується копією розписки
наявною в матеріалах справи, після чого
відповідачі повернули частину боргу, в
наслідок чого оригінал первинної
розписки був повернутий відповідачам,
а договір позики був викладений в новій
редакції на суму боргу в 544000 грн.
Зазначає, що відповідач ОСОБА_3
власноручно склала договір позики,
після чого як вона так і відповідач
ОСОБА_4 та позивач підписали його, що
було посвідчено підписами свідків та
підтверджувало факт про вільне
волевиявлення сторін під час укладення
договору позики, які погодились з
умовами договору. Просить суд
врахувати і той факт, що відповідачі не
заперечували, що вони підписували
договір позики від 04.07.2013 року, а лише
вказували, що на їхню думку це був
попередній договір на забезпечення
виконання ними зобов'язань по доставці
цукру, однак дане не відповідає
дійсності, оскільки в договорі позики
чітко вказано, що відповідачів взяли у
позивача грошові кошти в борг,
будь-яких відомостей про те, що вони
мають передати товар (цукор), або про те,
що в майбутньому мають надатись такі
кошти для виконання зобов'язань по
доставці цукру в договорі не зазначено
та не підтверджено в судовому
засіданні. В задоволенні зустрічного
позову просить відмовити так як
відповідачами не зазначено чіткої
правової підстави для визнання
договору недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
позики не визнала та пояснила, що до неї
з чоловіком, як приватних підприємців
звернувся позивач з пропозицією
поставки великої кількості цукру,
однак коштів для закупівлі товари не
було, в зв'язку з чим позивач їм мав
надати кошти, а вони написали договір
про, те що в разі неповернення ОСОБА_1
коштів, або не поставлення товару вони
зобов'язуються передати належне їм
нерухоме майно. Поряд з цим підтвердила
факт, що вона власноручно писала
розписку, робила це добровільно, без
будь-якого тиску, при цьому розуміла
реальність укладення договору та
права, обов'язки які виникають після
його укладення. На запитання учасників
судового процесу підтвердила, що
дійсно продала ларьок, а частину грошей
повернула позивачу, оскільки мала
перед ним борги. Після повернення
частини боргу склали договір позики в
новій редакції, який вона писала
власноручно в присутності чоловіка та
свідків. Просить суд відмовити в
задоволені позовних вимог ОСОБА_1 та
визнати недійсним договір позики, але з
яких підстав визнати недійсним договір
позики суду пояснити не змогла.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4
підтримав покази ОСОБА_3 та просить суд
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 та задоволити його позовні
вимоги. При цьому не заперечував, що
договір позики в новій редакції
написано його дружиною, ним підписано в
присутності свідків. Переписували
розписку тому, що раніше в розписці був
вказаний кіоск, який мали передати
ОСОБА_1, як гарантію повернення коштів.
Після того, як кіоск продали частково
повернули гроші ОСОБА_1 тому переписали
розписку зменшили суму боргу та
виключили з неї кіоск.

Представник відповідачів ОСОБА_3 за
первісним позовом ОСОБА_5 в судовому
засіданні заперечила проти
задоволення позовних вимог, мотивуючи
тим, що її довірителі не укладали
договір позики, а уклали попередню
угоду про передплату цукру, яка мала
відбутись після надання позивачем
коштів, для закупівлі цукру.
Відповідачі по справі є приватними
підприємцями, сукупний дохід яких
складає 1,5 млн. гривень, а тому не
розуміє, як безробітний позивач міг
надати їм таку кількість грошових
коштів в борг. Вважає, що розписка є
одностороннім договором, а договір
позики є двостороннім, в результаті
чого має бути визнаний недійсним. Поряд
з цим в судових дебатах повідомила, що
відповідачі від ОСОБА_1 грошовий коштів
взагалі не отримували, а в зв'язку з
зміною закупівельної вартості цукру
переуклали попередній договір, на
меншу суму з виключенням майна, а
договір позики від 04.07.2013 року не
підтверджує того хто саме передав
кошти, коли вони були передані, якими
купюрами та в якій валюті, не вказано
саме обов'язок відповідачів повернути
позику, тобто не має факту передання
коштів, в зв'язку з чим просить
позитивного рішення на зустрічну
позовну заяву, а вимоги позивача вважає
рейдерським захопленням майна
відповідачів.

Суд, критично оцінює покази
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5, які не
відповідали фактичним обставинам
справи встановленим в судовому
засіданні, а також суперечили показам
та позиції своїх довірителів, покази
останніх не узгоджувались з
поясненнями їх представника.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які були
допитані в судовому засіданні
показали, що були присутні під час
складання та підпису розписки про
позику грошей подружжям ОСОБА_3 в
ОСОБА_1, в травні та липні 2013 року. Їм
відомо, що ОСОБА_1 позичив в борг
відповідачам близько 75 тис. доларів
США, після чого відповідачі повернули
частину боргу і переписали розписку на
меншу суму боргу, яку писала сама
відповідач ОСОБА_3, а вони її лише
підписали, де були підписи сторін.
окрім, цього ОСОБА_8 пояснив, що йому
відомо, що Голінські продали кіоск, а
тому сума попереднього договору була
зменшена на ту частину коштів, які
повернули позивачу і на вказану суму
було зменшено розмір боргу, на час
підписання розписки про позику ніяких
претензій одні до інших не мали.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14 повідомили, що знають позивача
та відповідачів, між ними були дружні
відносини. ОСОБА_10 та ОСОБА_9 відомо, що
ОСОБА_15 позичив велику суму коштів
відповідачам, але яку саме точно
вказати не змогли, однак слів ОСОБА_3 їм
відомо, що вони мають борги перед
ОСОБА_1

Суд, заслухавши думку учасників
судового процесу, вивчивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про повернення
позики є підстави задоволити, а в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору слід відмовити з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 04 липня 2013 року
між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами
ОСОБА_3, ОСОБА_4 укладено договір позики,
відповідно до якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4
отримали грошові кошти у борг у ОСОБА_1
в сумі 544000 грн., що еквівалентно 68 тис.
доларів США терміном на чотири місяця з
дня підписання даної угоди належним
чином завірена копія, оригінал якої
знаходиться у позивача.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.

Згідно до ст. 1047 ЦК України договір
укладається в письмовій формі. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначенні родовими
ознаками, у такій самій кількості, того
самого роду та такої самої якості, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Вимогами ч.1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і
одержання процентів встановлюється
договором, якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України.

Приписами ч.2 ст. 625 ЦК України
визначено, що божник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що договір позики
від 04.07.2014 року укладений між сторонами,
відповідає вимогам ст. 203 ЦК України, а
саме сторони мають необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
відповідачів було вільним (що
підтвердили в судовому засіданні
свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8), правочин
вчинений у встановленій законом
письмовій формі, договір був
спрямований на реальне настання
наслідків. У суду немає жодної підстави
вважати, що договір не відповідає
вимогам законодавства, твердженням
відповідачів та її представником не
було надано суду жодного підтвердження
того, що це був попередній безгрошовий
договір. Відповідачами по справі за
договором позики від 04.07.2013 року не
доведено безгрошовості угоди та інших
підстав для визнання договору
недійсним. Доводи відповідачів про
безгрошовість договору позики
належними та допустимими доказами не
підтверджені.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачі за зустрічним позовом просили
визнати недійсним оспорюваний
правочин, не мотивуючи чітку норму
Закону, на якій підставі необхідно
визнати правочин недійсним.

Судом враховано і те, що виходячи з
договору позики від 04.07.2013 року
відповідачі були ознайомлені з його
умовами, підписуючи договір позики,
розуміли, що між сторонами виникли
правовідносини та зобов'язання саме
договору позики та у подальшому не
оскаржили даний договір до подачі
позивачем позову про стягнення позики.

Внаслідок прострочення виконання
грошового зобов'язання з листопада 2013
року по січень 2014 рік сума боргу 544000
грн. індексується на індекс приросту
споживчих цін 54000 х1,13708=618571.52 грн. -
інфляційні становлять 74571.52 грн.

Три проценти річних за 304 дні
необґрунтованого користування коштами
(з 04.11.2013 року по 01.09.2014 року)
304х3%хх100%=13592.55 грн.

Проценти за користування коштами
нараховуються відповідно до облікової
ставки НБУ з 04.11.2013 року до 15.04.2014 року -
6.5 % річних, з 15.04.2014 року по 17.07.2014 року -9.5
% річних, з 17.07.2014 року по 17.09.2014 року -12.5%
річних, що становить з 04.11.2013 року по
15.04.2014 року (162 дня х6.5% х 544000):365 днів
х100%=15694.02 грн., з 15.04.2014 по 17.07.2014 року (93
дня х 9.5% х 544000):365 днів х 100% =13167.78 грн., з
17.07.2014 року по 17.09.2014 року (62 дня х 12.5 х
544000) 365 днів х 100% =11550.68 грн., а всього 40412.48
грн.

Згідно з правовою позицією, викладеною
Верховним судом України в постанові
від 18 вересня 2013 року (справа 36-63цс13),
яка згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для суддів, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
фактом укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, утому числі
повернення предмета позики, несе
позичальник, а позикодавець набуває за
цим договором тільки права.

На основі викладеного суд не здобув
законних підстав для визнання договору
позики від 04.07.2013 року недійсним,
передбачених ст. 215 ЦК України, а тому в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору слід відмовити.

Поряд з цим суд вважає, вимоги позивача
ОСОБА_1 законними, обґрунтованими і
такими що не суперечать представленими
по справі доказами, підтвердженими
показами свідків, а тому позовні вимоги
про повернення позики, слід задоволити
та стягнути солідарно з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, на його користь загальну суму
боргу в розмірі 672576.55 грн. із них 544000.00
грн. основного боргу, 74571.52 грн.
інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних, 40412.48
грн. проценти за користування позикою.

В задоволені позовних ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання недійсним договору
слід відмовити, через безпідставність
позовних вимог, оскільки позивачі за
зустрічним позовом не вказали, з яких
саме підстав слід визнати договір не
дійсним. Також, позивачі ОСОБА_3 не
оскаржували дану угоду після її
укладення та отримання коштів від
ОСОБА_1, а звернулись з вказаним позовом
на думку суду, як спосіб уникнення від
виконання зобов'язань.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з
відповідачів слід стягнути на користь
позивача судові витрати в сумі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 532,1046,1047,1049, 1050 ЦК
України, ст. ст. 88, 213-215 ЦПК України

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про повернення позики, задоволити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер -
фізичної особи платника податків
НОМЕР_1), ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(ідентифікаційний номер - фізичної
особи платника податків НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
(ідентифікаційний номер - фізичної
особи платника податків НОМЕР_3)
загальну суму боргу в розмірі 672576.55 грн.
із них 544000.00 грн. основного боргу, 74571.52
грн. інфляційних, 13592.55 грн. - 3% річних,
40412.48 грн. проценти за користування
позикою, а також 3654 грн. судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання
недійсним договору відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Хмельницької області через
Кам'янець-Подільський міськрайонний
суд Хмельницької області. У разі якщо
рішення було винесене без участі особи,
яка її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду

Воєвідко Я.І.