22-ц/772/3216/2014Головуючий в суді першої
інстанції Медяна Ю. В.Категорія
27Доповідач Якименко М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справа Апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого судді: Якименко М.М.,
суддів: Вавшка В.С., Іващука В.А.

при секретарі : Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі Апеляційного суду
Вінницької області у м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за договором
позики за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013
року ,-

в с т а н о
в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулась із
вказаним позовом до Вінницького
міського суду Вінницької області.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013 року
позов ОСОБА_2 було задоволено. Стягнуто
в солідарному порядку з відповідачів
на користь позивача заборгованість по
сплаті відсотків за договором позики
від 21 листопада 2012 року у розмірі 10790, 55
гривень, 427,96 гривень пені за
несвоєчасне виконання зобов'язання зі
сплати відсотків за користування
позикою, 7193,79 гривень - штраф за
прострочення виконання зобов'язання зі
сплати відсотків. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 через
свого представника ОСОБА_7 подали
апеляційну скаргу, у якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просили його
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

В свою чергу позивач подала письмові
заперечення, в яких просила апеляційну
скаргу відхилити, а рішення залишити
без змін.

Судова колегія, заслухавши
доповідача, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог в суді першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, прийшла до висновку
про відсутність підстав для її
задоволення, з огляду на наступне.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення, яке
ухвалено на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджені тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обгрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин справи,
доведеність тих обставин, які суд
вважає встановленими, відповідність
висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції встановлено,
що 21 листопада 2012 року між ОСОБА_2
(позикодавцем) з однієї сторони і
ОСОБА_3 (позичальником) з другої сторони
та ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (поручителі) з
третьої сторони було укладено
письмовий договір позики, у
відповідності до якого позивачкою було
надано відповідачу ОСОБА_3 грошові
кошти в розмірі З 000 доларів США (а.с. 33).

Пунктом 2.2. договору встановлено, що за
користування позикою позичальник
сплачує позикодавцю проценти в розмірі
60 % річних від суми позики.

Відповідно до п. 2.3. договору проценти
виплачуються щоквартально до 21 числа
поточного місяця.

П. 4.1 договору визначає строк
користування позикою , який становить 1
рік з моменту укладення даного
договору.

Пунктом 8.2. договору позики
передбачено, що у разі несвоєчасного
виконання зобов'язання зі сплати
процентів у визначений договором
строк, позичальник зобов'язався
сплатити позикодавцю пеню у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ від
суми договору за кожен день
прострочення, а за прострочення понад 30
днів - штраф у розмірі 10 % від суми
договору.

У разі порушення позичальником
зобов'язання, позичальник і поручителі
відповідають перед позикодавцем як
солідарні боржники. Поручителі
відповідають перед позикодавцем у тому
ж обсязі, що і позичальник, включаючи
сплату основного боргу, процентів,
неустойки, відшкодування збитків. У
разі несвоєчасної сплати
позичальником суми позики та процентів
або сплати їх в неповному обсязі,
поручителі зобов'язуються
компенсувати в повному обсязі всі суми
боргу (п.п.6.2-6.4).

Відповідно до п. 9.2. договору позики
сторони домовились, що всі можливі
претензії за даним договором повинні
бути розглянуті сторонами протягом 10
календарних днів з моменту одержання
претензії.

Факт отримання позичальником ОСОБА_3
позики в розмірі 3 000 доларів
підтверджується , як самим договором
,так і розпискою від цієї ж дати,
відповідно до яких позичальник
зобов'язався повернути позику в строк
до 21 листопада 2013 року (а.с. 8).

Не замечувався даний факт і ході
апеляційного розгляду.

В порушення вимог п. 2.3. договору
позичальником у встановлений строк
проценти за користування позикою
сплачені не були, у зв'язку з чим ОСОБА_2
на адресу відповідачів 22 серпня 2013 року
було направлено листи-претензії з
вимогою про сплату процентів за
користування позикою та штрафних
санкцій відповідно до доданого до
претензії розрахунку заборгованості
(а.с. 9-25).

У встановлений пунктом 9.2. договору
позики строк та , відповідно на час
подання позовної заяви, відповідачі на
зазначені вище листи-претензії не
відреагували , заборгованості не
погасили.

Враховуючи наведене, висновок
міського суду , що заборгованість
відповідачів перед позивачем станом
на 23 вересня 2013 року складає 10 790, 55 грн -
по сплаті відсотків за договором
позики, 3 427, 96 грн - пені за несвоєчасне
виконання зобов'язання зі сплати
процентів за користування позикою, 7 193,
70 грн - штрафу за прострочення
виконання зобов'язання зі сплати
процентів, є правильним.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в
якому містяться елементи різних
договорів (змішаний договір). До
відносин сторін у змішаному договорі
застосовуються у відповідних частинах
положення актів цивільного
законодавства про договори, елементи
яких містяться у змішаному договорі,
якщо інше не встановлено договором або
не випливає із суті змішаного договору.

Колегією суддів вважає, що договір,
який був укладений між сторонами по
справі є змішаним, а тому до нього
повинні застосовуватись положення
актів цивільного законодавства
відповідно до елементів такого
договору, зокрема, положення , якими
керувався суд першої інстанції при
ухваленні свого рішення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Визначаючи характер наявних між
сторонами правовідносин суд першої
інстанції виходив з положень статтей
1046, 1047, 1049 ЦК України, які регулюють
відносини при укладенні договору
позики та статей 553, 554 ЦК України, які
застосовуються до договору поруки та
визначають відповідальність за
порушення зобов'язання забезпеченого
порукою.

Виходячи із вказаних вище норм Закону,
суд першої інстанції прийшов до
висновку, з яким також погоджується суд
апеляційної інстанції, що відповідачі
в порушення взятих на себе зобов'язань,
не повертають позивачу заборгованість
по сплаті відсотків за договором
позики від 21 листопада 2012 року у
розмірі 10 790, 55 грн., а тому зазначена
сума підлягає стягненню на користь
позивачки.

Щодо задоволення вимог позовної заяви
про одночасне стягнення з відповідачів
пені у розмірі 3 427, 96 грн. та штрафу у
розмірі 7 193, 70 грн. за вищевказаним
договором позики, суд першої інстанції
виходив з наступного.

Згідно з положеннями ст. 61 Конституції
України ніхто не може бути двічі
притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2
ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК
України).

Статтею 611 ЦК України визначено
правові наслідки, які настають у разі
порушення зобов'язання.

Виходячи з аналізу зазначених правових
норм сплата неустойки є єдиним видом
відповідальності за порушення
зобов'язання незалежно від виду
неустойки (штраф або пеня).

Зазначений висновок узгоджується з
позицією Верховного Суду України, яка
викладена у постанові від 31 жовтня 2012
року у справі № 6-47цс12.

Таким чином висновок Вінницького
міського суду Вінницької області про
наявність підстав для задоволення
позову у цій частині є цілком
підставним і колегія суддів
апеляційної інстанції з ним
погоджується.

Статтею 1048 ЦК України передбачено , що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Статтями 526, 530 ЦК України визначено що
зобов'язання має виконуватись належним
чином та у встановлений строк.

Оскільки позичальником жодного разу
не сплачувались кошти в рахунок
погашення процентів і на момент
звернення ОСОБА_2 до суду строк
повернення основної суми позики ще не
настав (оскільки Договором позики від
21.11.2012 р. встановлено строк
користування позикою 1 рік з моменту
його укладення), то у останньої виникло
право на звернення до суду за захистом
свого порушеного права в частині
стягнення процентів та штрафних
санкцій за прострочення сплати
процентів за договором позики.

Таким чином посилання апелянтів на
відсутність вимоги про стягнення
основної суми боргу, як підстави для
задоволення заявленого позову, є
помилковим і до уваги не приймається.

Також безпідставним є посилання
представника відповідачів на
нікчемність даного правочину з підстав
відсутності згоди ОСОБА_4 як дружини
позичальника ОСОБА_3.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин»
передбачається, що при оспорюванні
кредитного договору чи договору
поруки, застави/іпотеки іншим з
подружжя суди мають виходити з того, що
положення статті 65 Сімейного кодексу
України щодо порядку розпорядження
майном регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів.

Порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК),
договір поруки не створює обов'язків
для будь-яких інших осіб, крім сторін за
договором.

Зазначене вище відноситься також до
договору позики, оскільки має місце
застосування аналогії права.

Отже, із зазначених норм випливає, що
договір позики від 21.11.2012 року, де
поручителем є дружина боржника, не
порушує прав ОСОБА_4

Таким чином, колегія суддів, прийшла
до висновку, що рішення суду є законним,
обґрунтованим та справедливим,
ухваленим на основі повно з'ясованих
обставин справи, підтверджене
достатніми для цього доказами.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, оскільки
останні грунтуються на вимогах Закону.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3, ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 19 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: