Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.11.2014 р.
145/2036/14-ц

2/145/785/2014

Тиврівський районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого Ратушняк І. О.

при секретарі Тихій О.Н.

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Тиврів цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до Гніванської
міської ради про визнання права
власності на житловий будинок з
господарськими спорудами та визнання
права власності на земельні ділянки
в порядку спадкування за законом, -

встановив:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, в
якій вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її
чоловік ОСОБА_3, який до дня смерті
проживав та був зареєстрований по
АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина,
до складу якої входить 1/2 частка
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельні ділянки для
обслуговування житлового будинку та
для ведення особистого підсобного
господарства по АДРЕСА_1.

За життя її чоловік ОСОБА_3 належним
йому майном не розпорядився. Вона є
спадкоємицею першої черги спадкування
за законом після нього. Крім неї,
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом є їхні діти - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5.

Вона прийняла спадщину в силу ч.3 ст. 1268
ЦК України, так як на час відкриття
спадщини проживала зі спадкодавцем
однією сім'єю і від спадщини не
відмовилась.

Її син ОСОБА_5 на час відкриття спадщини
проживав окремо від спадкодавця в с.
Демидівка Жмеринського району
Вінницької області, із заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не звертався, тому є таким, що
спадщину не прийняв.

Її син ОСОБА_4 на час відкриття спадщини
відбував покарання в Бердичівському
виправному центрі № 108, що
стверджується довідкою про звільнення;
із заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори не звертався; з
позовом про визначення йому
додаткового строку для подання заяви
про прийняття спадщини також не
звертався, тому є таким що спадщину не
прийняв.

З метою оформлення прийнятої спадщини
вона звернулася до Тиврівської
держнотконтори, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на 1/2 частку житлового будинку
з господарськими спорудами їй було
відмовлено в зв'язку з тим, що частка
спадкодавця у даному майні не
визначена, крім того договір купівлі -
продажу 49/100 будинку від 20.01.1989 року не
зареєстрований в БТІ.

Разом з тим, вважає, що має право на
спадщину на 1/2 частку вищевказаного
житлового будинку з наступних підстав.

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 02 серпня 1985 року її
покійний чоловік ОСОБА_3 купив 51/100
чистину житлового Тиврівського району
Вінницької області.

Відповідно до даного договору, до
складу житлового будинку «А» з
пристройкою, входили також і
господарські споруди: сарай «Б», погріб
«В», вбиральня «Г», сарай «б». Даний
договір у відповідності до ст. 227 ЦК 1963
року був зареєстрований в КП «ВООБТІ».

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 20 січня 1989 року її покійний чоловік
ОСОБА_3 купив решту 49/100 частину
житлового будинку, по АДРЕСА_1.

Відповідно до даного договору, до
складу житлового будинку «А» з
пристройкою, входили також і
господарські споруди: сарай «Б», погріб
«В», вбиральня «Г», сарай «б», однак за
життя даний договір в КП «ВООБТІ» не
зареєстрував.

Так як зазначене майно було придбано в
період шлюбу між нею та спадкодавцем
(шлюб зареєстровано Гніванською
селищною радою Тиврівського району
Вінницької області 9 січня 1978 року,
актовий запис № 3), то відповідно до ст.
22 Кодексу про шлюб та сім'ю України
(діючого на час набуття нерухомого
майна) воно вважалося їхньою спільною
сумісною власністю, при цьому їхні
частки згідно ч. 1 ст. 28 КпШС України
визнавалися рівними.

В подальшому ними було збудовано
прибудови «А1», «а2» з ґанком, гараж з
оглядовою ямою «В» усі 1991 року
забудови, погріб з шиєю «П/В», 1990 року
забудови, літню кухню «Г» 1991 року
забудови, сарай «Д», 1990 року забудови,
сарай «д» 1990 року забудови, теплиці «Е»,
«є», 1991 року забудови, хвіртку № 2,
ворота № 3, огорожу № 4, огорожу № 5, які
не є самочинними згідно «Інструкції
про порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна», зареєстрованої в Мін'юсті
України за № 582/5773 від 10.07.2001 року та
затвердженої Наказом Державного
комітету будівництва, архітектури та
житлової політики України за № 127 від
24.05.2001 року з послідуючими змінами.

Станом на час придбання будинку (1985-1989
роки) питання набуття права власності
регулювались ЦК України 1963 року, Указом
Президії Верховної Ради СРСР від
26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків", і постановою Ради Міністрів
СРСР від 26 серпня 1948 року "Про порядок
застосування Указу Президії Верховної
Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про право
громадян на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків", які,
зокрема, визначали умови та правові
наслідки будівництва.

Цивільні права та обов'язки, згідно зі
ст.4 ЦК України 1963 року, виникали з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

Згідно зі статтею 1 вищезазначеного
Указу кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

При цьому державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
«Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української
РСР», затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та законом
України від 01 липня 2004 року «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Тобто реєстрація права власності - це
не виникнення самого права, а визнання
і підтвердження такого права Державою.
Реєстрація права власності є похідною
від встановленого факту виникнення,
переходу або припинення права.

Відповідно до роз'яснень ВССУ, наданих
в п. 3.1 Інформаційного листа за №
24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування), належність
правовстановлюючих документів
встановлюється судом відповідно до
законодавства, яке було чинним на час
набуття права власності на житловий
будинок, споруду, зокрема, відповідно
до Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Відповідно до п.14 Переліку нотаріально
посвідчені договори купівлі-продажу
будинків (домоволодінь) визнавались
правовстановлюючими документами, на
підставі яких виникало право
власності.

За таких обставин до складу прийнятої
нею спадщини входить 1/2 частка
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

На земельній ділянці також
розташований фундамент «ф» 1995 року
забудови, який до складу спадкового
майна не входить, так як збудований
самочинно.

Крім того, до складу спадщини входить
земельна ділянка площею 0,1000 га - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельна ділянка
площею 0, 0788 га - для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1,
які належали спадкодавцю ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ВН
№ 026768 від 12 лютого 2002 року, однак
перешкодою для оформлення спадщини в
нотаріальній конторі є те, що право
власності спадкодавця на дві земельні
ділянки різного цільового призначення
посвідчене одним державним актом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного
кодексу України ( в редакції на момент
видачі державного акта) право
власності на земельну ділянку
посвідчувалося державним актом.
Відповідно до ч.9 ст. 126 Земельного
кодексу України державний акт на право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
видавався на одну земельну ділянку.

Разом з тим, до 01.01.2002 року передача у
приватну власність громадянам
земельних ділянок здійснювалась у
відповідності до Земельного кодексу
України в редакції 1990 року та Декрету
Кабінету Міністрів України від 26
грудня 1992 року: права приватної
власності громадян на земельні
ділянки, передані їм для цілей,
передбачених статтею 1 зазначеного
Декрету, посвідчувалося відповідною
місцевою радою, про що робився запис у
земельно-кадастрових документах, з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку, тобто, право власності
громадян на земельну ділянку виникало
з моменту прийняття відповідною радою
рішення про передачу у власність
громадянину земельної ділянки, але з
наступною видачею державного акта на
право власності на земельну ділянку.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії І
-ВН № 026768 від 12 лютого 2002 року право
власності на зазначені земельні
ділянки спадкодавець набув на підставі
рішення 19 сесії 3 скликання Гніванської
міської ради Тиврівського району
Вінницької області від 26.12.2001 року, і
тему саме з цього часу у нього виникло
право власності на вказані земельні
ділянки.

Відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 07.02.2014 року, належній ОСОБА_3
земельній ділянці площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1
присвоєно кадастровий номер
:01:005:0114, відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки не
зареєстровані.

Нормативно-грошова оцінка даної
земельної ділянки становить 71 842, 59 грн.

Належній ОСОБА_3 земельній ділянці
площею 0,0788 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
присвоєно кадастровий номер
:01:005:0115, відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки не
зареєстровані.

Нормативно -грошова оцінка даної
земельної ділянки становить 982, 44 грн.

На спадкове майно ОСОБА_3 заборона
відсутня.

Оскільки отримати свідоцтва про право
на спадщину за законом в нотаріальній
конторі немає можливості, вона
вимушена звернутися до суду із даним
позовом.

Просить визнати за нею право власності
на 1/2 частку житлового будинку «А» 1949
року забудови з прибудовами «А1», «а2»
та ґанком 1991 року забудови (який
складається з веранди 1 площею 18.7 кв.м.,
житлової кімнати 2 площею 15,6 кв.м.,
житлової кімнати 3 площею 19,0 кв.м.,
житлової кімнати 4 площею 8,9 кв.м,
санвузла 5 площею 5,9 кв.м, кухні 6 площею
12, 8 кв.м., коридору 7 площею 6,4 кв.м,
передпокою 8 площею 8,5 кв.м., житлової
кімнати 9 площею 19,9) загальною площею по
літ «А, а2, А1» 115,7 кв.м., житловою площею
63,4 кв.м, допоміжною площею 52,3 кв.м. з
відповідною часткою господарських
споруд: гаража з оглядовою ямою «В» 1991
року забудови, погребу з шиєю «П/Г», 1950
року забудови, погребу з шиєю «П/В», 1990
року забудови, літньої кухні «Г» 1991
року забудови, сараю «Д», 1990 року
забудови, сараю «д» 1990 року забудови,
теплиць «Е», «е», 1991 року забудови,
хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4,
огорожі № 5, загальною вартістю 304 982,00
грн., які розташовані по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м. Вінниця.

Визнати за нею право власності на
земельну ділянку кадастровий номер
:01:005:0114 площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м. Вінниця.

Визнати за нею право власності на
земельну ділянку кадастровий номер
:01:005:0115 площею 0,0788 га для ведення
особистого селянського господарства
по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримав, просить їх задоволити з
підстав, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про розгляд
справи повідомлений. Гніванська міська
рада подала суду заяву, в якій просить
справу розглянути у відсутності її
представника, справу вирішити на
розсуд суду відповідно до вимог
чинного законодавства.

Суд, вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає до задоволення, з
наступних підстав.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 Земельного
кодексу України ( в редакції на момент
видачі державного акта) право
власності на земельну ділянку
посвідчувалося державним актом.
Відповідно до ч.9 ст. 126 Земельного
кодексу України державний акт на право
власності та право постійного
користування земельною ділянкою
видавався на одну земельну ділянку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_3, який до дня смерті
проживав та був зареєстрований по
АДРЕСА_1.

Після його смерті відкрилась спадщина,
до складу якої входить 1/2 частка
житлового будинку з господарськими
спорудами та земельні ділянки для
обслуговування житлового будинку та
для ведення особистого підсобного
господарства по АДРЕСА_1, що
стверджується договором купівлі -
продажу від 02 серпня 1985 року,
відповідно до якого ОСОБА_3 купив 51/100
чистину житлового будинку з
пристройкою та господарськими
спорудами: сарай «Б», погріб «В»,
вбиральня «Г», сарай «б», по АДРЕСА_1;
договором купівлі-продажу від 20 січня
1989 року, відповідно до якого ОСОБА_3
купив решту 49/100 частину житлового
будинку з пристройкою та
господарськими спорудами: сарай «Б»,
погріб «В», вбиральня «Г», сарай «б», по
АДРЕСА_1 (за життя даний договір в КП
«ВООБТІ» не зареєстрував).

Зазначене майно було придбано в період
шлюбу, а тому вважалося їхньою спільною
сумісною власністю позивачки та
ОСОБА_3, при цьому їхні частки згідно ч. 1
ст. 28 КпШС України визнавалися рівними.

В подальшому ними було збудовано
прибудови «А1», «а2» з ґанком, гараж з
оглядовою ямою «В», 1991 року забудови,
погріб з шиєю «П/В», 1990 року забудови,
літню кухню «Г», 1991 року забудови, сарай
«Д», 1990 року забудови, сарай «д» 1990 року
забудови, теплиці «Е», «є», 1991 року
забудови, хвіртку № 2, ворота № 3,
огорожу № 4, огорожу № 5.

Станом на час придбання будинку (1985-1989
роки) питання набуття права власності
регулювались ЦК України 1963 року, Указом
Президії Верховної Ради СРСР від
26.08.1948р. "Про право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків" (далі -Указ), і постановою Ради
Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року "Про
порядок застосування Указу Президії
Верховної Ради СРСР від 26.08.1948р. "Про
право громадян на купівлю і
будівництво індивідуальних житлових
будинків" (далі - Постанова), які,
зокрема, визначали умови та правові
наслідки будівництва.

Цивільні права та обов'язки, згідно зі
ст.4 ЦК України 1963 року, виникали з угод,
передбачених законом, а також з угод,
хоч і не передбачених законом, але
таких, які йому не суперечать.

За таких обставин до складу прийнятої
ОСОБА_2 спадщини входить 1/2 частка
житлового будинку з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1.

На земельній ділянці також
розташований фундамент «ф» 1995 року
забудови, який до складу спадкового
майна не входить, так як збудований
самочинно.

Крім того, до складу спадщини входить
земельна ділянка площею 0,1000 га - для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та земельна ділянка
площею 0, 0788 га - для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1,
які належали спадкодавцю ОСОБА_3 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії І-ВН
№ 026768 від 12 лютого 2002 року, однак
перешкодою для оформлення спадщини в
нотаріальній конторі є те, що право
власності спадкодавця на дві земельні
ділянки різного цільового призначення
посвідчене одним державним актом.

Відповідно до державного акту на право
приватної власності на землю серії І
-ВН № 026768 від 12 лютого 2002 року право
власності на зазначені земельні
ділянки спадкодавець набув на підставі
рішення 19 сесії 3 скликання Гніванської
міської ради Тиврівського району
Вінницької області від 26.12.2001 року, і
тому саме з цього часу у нього виникло
право власності на вказані земельні
ділянки.

Відповідно до витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку №НВ-014 р. від 07.02.2014 року,
належній ОСОБА_3 земельній ділянці
площею 0,1000 га для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1 присвоєно кадастровий номер
:01:005:0114, відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки не
зареєстровані.

Нормативно-грошова оцінка даної
земельної ділянки становить 71 842, 59 грн.,
що стверджується витягом про
нормативно - грошову оцінку відділу
Держземагенства у Тиврівському районі
Вінницької області №01-9/252 від 10.02.2014 р.

Належній ОСОБА_3 земельній ділянці
площею 0,0788 га для ведення особистого
селянського господарства по АДРЕСА_1
присвоєно кадастровий номер
:01:005:0115, відомості про обмеження у
використанні земельної ділянки не
зареєстровані, що стверджується
витягом з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку
№НВ-014 р. від 07.02.2014 року,

Нормативно -грошова оцінка даної
земельної ділянки становить 982, 44 грн.,
що стверджується витягом про
нормативно - грошову оцінку відділу
Держземагенства у Тиврівському районі
Вінницької області №01-9/251 від 10.02.2014 р.

Позивачка - спадкоємиця першої черги в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, спадщину прийняла, так
як на час відкриття спадщини проживала
зі спадкодавцем однією сім'єю і від
спадщини не відмовилась. Її син ОСОБА_5
на час відкриття спадщини проживав
окремо від спадкодавця в с. Демидівка
Жмеринського району Вінницької
області, із заявою про прийняття
спадщини до нотаріальної контори не
звертався, тому є таким, що спадщину не
прийняв. Її син ОСОБА_4 на час відкриття
спадщини відбував покарання в
Бердичівському виправному центрі № 108,
що стверджується довідкою про
звільнення

Інших спадкоємців, які б претендували
на спадщину, немає, що стверджується
довідкою приватного нотаріуса ОСОБА_7
Тиврівського нотаріального округу
№387/01-02 від 06.11.2014 р.

На спадкове майно ОСОБА_3 заборона
відсутня.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 174, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, ст.ст. 1218, 1261, 1268 ЦК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30.05.2008 р., -

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на 1/2 частку житлового будинку «А» 1949
року забудови з прибудовами «А1», «а2»
та ґанком 1991 року забудови (який
складається з веранди 1 площею 18.7 кв.м.,
житлової кімнати 2 площею 15,6 кв.м.,
житлової кімнати 3 площею 19,0 кв.м.,
житлової кімнати 4 площею 8,9 кв.м,
санвузла 5 площею 5,9 кв.м, кухні 6 площею
12, 8 кв.м., коридору 7 площею 6,4 кв.м,
передпокою 8 площею 8,5 кв.м., житлової
кімнати 9 площею 19,9) загальною площею по
літ «А, а2, А1» 115,7 кв.м., житловою площею
63,4 кв.м, допоміжною площею 52,3 кв.м. з
відповідною часткою господарських
споруд: гаража з оглядовою ямою «В» 1991
року забудови, погребу з шиєю «П/Г», 1950
року забудови, погребу з шиєю «П/В», 1990
року забудови, літньої кухні «Г» 1991
року забудови, сараю «Д», 1990 року
забудови, сараю «д» 1990 року забудови,
теплиць «Е», «е», 1991 року забудови,
хвіртки № 2, воріт № 3, огорожі № 4,
огорожі № 5, загальною вартістю 304 982,00
грн., які розташовані по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м. Вінниця.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку кадастровий номер
:01:005:0114 площею 0,1000 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, по АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в
м. Вінниця.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
земельну ділянку кадастровий номер
:01:005:0115 площею 0,0788 га для ведення
особистого селянського господарства,
по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_3, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вінниця.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана до апеляційного суду Вінницької
області через Тиврівський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засідання під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Ратушняк І. О.