Справа № 161/2362/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/1693/14 Категорія: 44 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів - Русинчука М. М., Матвійчук
Л. В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
третя особа на стороні відповідача, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Служба у справах дітей
Луцької міської ради Волинської
області, про усунення перешкод у
користуванні житловим приміщенням
шляхом виселення за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_4 на заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 03 червня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

11.02.2014 року ОСОБА_3 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_4, яка діє в своїх
інтересах та в інтересах неповнолітніх
дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Служба у справах дітей Луцької міської
ради Волинської області, про усунення
перешкод у користуванні житловим
приміщенням шляхом виселення без
надання іншого жилого приміщення.

Позов мотивовано тим, що 23.11.2012
року відповідно до протоколу
проведення прилюдних торгів по
реалізації майна № 03-0104/12 придбала
двохкімнатну квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Після сплати коштів згідно вказаного
протоколу державним виконавцем
першого відділу державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції видано акт про проведення
прилюдних торгів по реалізації
арештованого майна.

На підставі даного акту 10.12.2012 року
приватним нотаріусом Луцького
міського нотаріального округу
Волинської області ОСОБА_7, видано
свідоцтво про те, що ОСОБА_3 належить
право власності на майно, що
складається з квартири АДРЕСА_1.

13.12.2012 року КП "Волинське ОБТІ"
зареєстровано за позивачем право
власності на вищевказану квартиру, про
що видано витяг про державну
реєстрацію за № 36720003.

В даній квартирі зареєстрована та
проживає відповідач ОСОБА_4 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, чим порушено права позивача як
власника.

Позивач просила усунути перешкоди в
користуванні вищевказаною квартирою,
шляхом виселення ОСОБА_4 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зі спірної квартири.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 червня 2014 року позов
задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції відповідач ОСОБА_4 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
вказане рішення суду скасувати у
зв'язку з порушенням судом норм
матеріального і процесуального права,
невідповідністю висновків суду
фактичним обставинам справи та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_1
апеляційну скаргу не визнав та просив
її відхилити.

Представник Служби у справах дітей
Луцької міської ради Волинської
області в судове засідання не з'явився.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, законність і обґрунтованість
рішення суду, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційну скаргу
відповідача слід відхилити, а заочне
рішення суду першої інстанції залишити
без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, належить на праві власності
ОСОБА_3 (а.с. 5,6).

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 07.05.2014 року в задоволенні позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Укрспецторг групп" в особі Волинської
філії про визнання протоколу прилюдних
торгів недійсним, третя особа на
стороні відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
Перший відділ Державної виконавчої
служби Луцького міського управління
юстиції відмовлено. Рішення вступило в
законну силу 19 травня 2014 року (а.с. 45-47).

Встановлено, що ОСОБА_4 з
неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6
зареєстровані у спірній квартирі, на
час розгляду справи судом з реєстрації
не зняті та фактично проживають в
квартирі (а.с. 7), а відтак, позбавляють
позивача права користування і
розпорядження своїм майном.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України
власнику належить право володіння,
користування й розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 33 Постанови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ "Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року
застосовуючи положення статті 391 ЦК,
відповідно до якої власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, навіть
якщо вони не пов'язані із позбавленням
права володіння, суд має виходити із
такого. Відповідно до положень статей
391, 396 ЦК позов про усунення порушень
права, не пов'язаних із позбавленням
володіння, підлягає задоволенню у разі,
якщо позивач доведе, що він є власником
або особою, яка володіє майном (має
речове право) з підстави, передбаченої
законом або договором, і що діями
відповідача, не пов'язаними з
позбавленням володіння, порушується
його право власності чи законного
володіння. Такий позов підлягає
задоволенню і в тому разі, коли позивач
доведе, що є реальна небезпека
порушення його права власності чи
законного володіння зі сторони
відповідача. При цьому суди повинні
брати до уваги будь-які фактичні дані
(статті 57 - 59 ЦПК), на підставі яких за
звичайних умов можна зробити висновок
про наявність такої небезпеки.

Як встановлено в судовому засіданні
позивач неодноразово з грудня 2012 року
зверталась до відповідача з вимогою
про виселення, на які остання не
реагувала та продовжує проживати в
квартирі.

Відповідач не заперечує факту свого
проживання та проживання двох своїх
неповнолітніх дітей у спірній
квартирі. Посилання відповідача у
апеляційній скарзі на порушення прав
неповнолітніх дітей суд апеляційної
інстанції не приймає до уваги, оскільки
питання забезпечення прав
неповнолітніх дітей мають бути
врегульовані на етапі укладення
іпотечного договору, невиконання умов
якого відповідачем і призвели до
продажу квартири, яка перебувала в
іпотеці, з прилюдних торгів.

Отже, на думку колегії суддів,
правильним є висновок суду першої
інстанції дійшов про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3 про виселення
відповідача ОСОБА_4 разом з
неповнолітніми дітьми зі спірної
квартири. Підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача
відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 03 червня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: