Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №289/563/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Страхова
компанія «Інгосстрах», за участю
третьої особи - ПАТ КБ «Приватбанк» про
захист прав споживача та визнання
правочину недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01 жовтня
2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом, в якому просила визнати
недійсним Договір страхування
наземного транспортного засобу
№ZRRWAK00048785 від 13 липня 2007 року. В
обґрунтування позову зазначила, що 13
липня 2007 року між нею та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений кредитний
договір №ZRRWAE00000180 за умовами якого банк
надав позивачці на строк з 13 липня 2007
року по 12 липня 2012 року включно кредит в
розмірі 22193,84 доларів США на купівлю
автомобіля. З метою виконання
зобов'язань за кредитним договором 13
липня 2007 року між сторонами був
укладений договір Застави рухомого
майна, за умовами якого позивач
передала банку в заставу належний їй
автомобіль «CHRYSLER 903,06», 2002 року випуску,
д.н. НОМЕР_1. В цей же день між позивачкою
та ЗАТ «СК «Інгосстрах»,
правонаступником якого є ПАТ «СК
«Інгосстрах», був укладений Договір
страхування №ZRRWAK00048785 наземного
транспортного засобу - автомобіля
«CHRYSLER 903,06», 2002 року випуску, д.н. НОМЕР_1.
В п.5.2 даного договору зазначено, що він
укладений на виконання договору
застави між ПАТ КБ «Приват-Банк» та
ОСОБА_2, з метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором
№ZRRWAК20450180 від 13 липня 2007 року.

Приймаючи до уваги те, що договір
Застави та Кредитний договір за
№ZRRWAК20450180 від 13 липня 2007 року вона
ніколи не укладала, а тому і похідний
від нього Договір страхування
наземного транспортного засобу є
незаконним.

Рішенням Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01 жовтня
2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
порушує питання про скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення про задоволення позову,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відсутні правові підставі для
визнання правочину недійсним.

Такий висновок суду є вірним, оскільки
відповідає вимогам закону і
ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст.978 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Істотними умовами договору
страхування, згідно положень ст.982 ЦК
України, є предмет договору
страхування, страховий випадок, розмір
грошової суми, в межах якої страховик
зобов'язаний провести виплату у разі
настання страхового випадку (страхова
сума), розмір страхового платежу і
строки його сплати, строк договору та
інші умови визначені актами цивільного
законодавства (ст. 16 Закону України
«Про страхування).

Судом встановлено, що 13 липня 2007 року
між ОСОБА_2 (страхувальником) та ЗАТ «СК
«Інгосстрах» (страховиком),
правонаступником якого є ПАТ «СК
«Інгострах», був укладений уколений
Договір страхування №ZRRWAK00048785 (далі
Договір) наземного транспортного
засобу - автомобіля «CHRYSLER 903,06», 2002 року
випуску, д.н. НОМЕР_1 (а.с.16).

В пункті 4.2 Договору зазначено, що
предметом даного Договору є обов'язок
Страховика у разі настання страхового
випадку здійснити страхове
відшкодування Страхувальнику або
Вигодонабувачеві (ПАТ КБ «ПриватБанк»),
а Страхувальних зобов'язується
своєчасно сплачувати страхові платежі
та виконувати інші Умови правил
страхування. Даний Договір діє 12
місяців (один рік) з 13.07.2007р. по 12.07.2008р.
включно. При бажанні Страхувальника
застрахувати транспортний засіб на
строк більший за 12 місяців, та у разі
сплати страхового платежу, зазначеного
у п.8 цього Договору, останній
вважається щорічно продовженим на
відповідний страховий строк, за який
здійснена сплата страхового платежу
(п.9 Договору).

Відповідно до частин 1,3,5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3, 5-6 ст.203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
встановивши, що оспорюваний правочин
був укладений відповідно до чинного
законодавства, обґрунтовано відмовив у
задоволенні позову, навівши відповідні
мотиви.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
і на правильність судового рішення не
впливають. Висновки суду відповідають
обставинам справи. На момент укладення
спірного договору ОСОБА_2
усвідомлювала всі наслідки угоди та
погодилась із всіма умовами договору,
про що свідчить її власний підпис на
договорі. Позивачем також не надано
переконливих доказів про порушення її
прав як споживача.

Крім того, згідно умов вищевказаного
Договору він набуває чинності з
моменту надходження на поточний
рахунок Страховика повної суми
відповідної частки страхового платежу,
а його дія припиняється у разі сплати
останнього страхового платежу (пп.10.5,11
Договору).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем ОСОБА_2 з 16.07.2007 року
проводилась оплата страхових платежів
по договору страхування, і останній
платіж було сплачено 14.07.2011 року
(а.с.39-46). Наведене свідчить про
припинення договору страхування з
13.07.2012 року.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим. Судом було
правильно застосовано норми
матеріального та процесуального права,
дана вірна оцінка зібраним доказам по
справі, тому підстав для скасування
оскаржуваного рішення судом
апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Радомишльського районного
суду Житомирської області від 01 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
Судді :