Суддя Шевченко С. В.
Справа № 2029/4110/12
Провадження № 2/644/611/14
РІШЕННЯ

іменем України

18 листопада 2014 року Орджонікідзевський
районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Шевченка С.В., за
участю секретаря Костіна О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_3 про визнання
довіреностей та заповіту недійсними та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

Представник позивача подав в суд позов,
в якому просив визнати недійсним
заповіт складений 20.07.2010 року ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_2, визнати недійсними
довіреності від 20 липня 2010 року та 9
вересня 2010 року, які були видані ОСОБА_4
на ім'я відповідача, визнати
неправомірними дії нотаріуса ОСОБА_3 та
визнати за позивачем право власності
на квартиру АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування вимог представник
позивача посилався на те, що на момент
вчинення оспорюваних правочинів
ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх
дій через психічне захворювання, яке
почало прогресувати з початку 2010 року.

В судовому засіданні представник
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечувала, подала в суд зустрічний
позов, в якому просила визнати за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
заповітом після смерті ОСОБА_4

В обґрунтування заперечень проти
первісного позову представник
посилалась на те, що ОСОБА_2 перебував з
ОСОБА_4 в дружній стосунках. Так як
остання проживала сама, він періодично
відвідував ОСОБА_4, надавав їй допомогу
по побуту.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 подав в суд
письмові пояснення, в яких проти позову
ОСОБА_1 заперечував, посилався на те, що
при посвідченні оспорюваного заповіту
діяв у відповідності до вимог
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
а саме: перед посвідченням заповіту
пересвідчився в особі ОСОБА_4, в ході
особистої бесіди ознак недієздатності
останньої ним виявлено не було,
волевиявлення щодо складання заповіту
було вільним і відповідало її бажанню.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд приходить
до висновку, що первісний позов
задоволенню не підлягає, в той час як
зустрічний може бути задоволений з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 16 роз'яснень, які
містяться в Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», справи про
визнання правочинів недійсними з
підстав, коли сторона не могла
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) керувати ними, вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів.

У справі призначалось дві посмертні
судово-психіатричні експертизи.

Висновком посмертної
судово-психіатричної експертизи № 290
від 08.04.2013 року встановлено, що ОСОБА_4 з
2010 року виявляє ознаки стійкого
хронічного психічного розладу у формі
судинної деменції и за своїм психічним
станом 20.07.2010 року була не здатна
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Висновком судово-психіатричної
експертизи № 34 від 02.10.2014 року
встановлено, що визначити психічний
стан ОСОБА_4 в досліджуваний період є
неможливим в зв'язку з протиріччями в
показаннях свідків про психічний стан
ОСОБА_4 та відсутністю медичної
документації за досліджуваний період
часу.

При прийнятті у справі рішення, суд
приймає до уваги саме останню за часом
експертизу оскільки вона проводилась з
урахуванням показань стосовно
психічного стану ОСОБА_4 на момент
вчинення оспорюваних правочинів
свідків як з боку позивача ОСОБА_1, так і
з боку відповідача ОСОБА_2, що
відповідає принципам повноти та
всебічності експертного дослідження.

Приходячи до висновку про
необґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 щодо визнання недійсними
правочинів вчинених ОСОБА_4 з підстав
не усвідомлення останньою значення
своїх дій, суд виходить з того, що
ОСОБА_4 вчиняла свої волевиявлення ЩОДО
надання ОСОБА_2 права на вчинення
окремих дій від її імені та робила
розпорядження на випадок смерті у
встановленому законом порядку шляхом
їх нотаріального посвідчення, в ході
чого, нотаріус, у відповідності до
вимог Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
пересвідчувався в дієздатності особи
довірителя та заповідача, і у нього не
виникло сумнівів щодо дієздатності та
адекватності ОСОБА_4, більш того з копії
оспорюваного заповіту вбачається, що
при його посвідченні нотаріусом,
ОСОБА_4 власноручно, розбірливим
почерком, зробила напис про своє
волевиявлення.

Також суд враховує ту обставину, що
відсутні будь-які медичні дані про
необхідність надання ОСОБА_4
психіатричної допомоги в період
перебування її на обліку в поліклініці
за місцем проживання, в тому числі і за
період 2010 року, де вона лікувалась і
обслуговувалась тривалий час, так як
страждала на ряд хронічних
захворювань, які не пов'язані з
розладом розумової діяльності.

Показання допитаних в судовому
засіданні свідків з боку позивача
ОСОБА_1 свідчать про наявність у ОСОБА_4
в 2010 році ознак психічного розладу, але
не дають підстави категорично
стверджувати, що при вчиненні
оспорюваних правочинів ОСОБА_4
знаходилась в такому стані, який не
дозволяв би їй усвідомлювати значення
своїх дій та (або) керувати ними, так як
показання свідків з боку ОСОБА_2
свідчать про адекватність ОСОБА_4 в
період часу, коли нею були видані
довіреності та складений заповіт на
ім'я ОСОБА_2

З урахуванням викладеного, можливо
прийти до висновку, що ОСОБА_4 в
досліджуваний період, а саме: з 20 липня
2010 року по 9 вересня 2010 року, мала ознаки
психічного розладу, однак категорично
стверджувати, а не припускати, що при
вчиненні оспорюваних правочинів
ОСОБА_4 знаходилась в такому стані, який
не дозволяв би їй усвідомлювати
значення своїх дій та (або) керувати
ними, суд підстав не має через
відсутність беззаперечних доказів
такої обставини.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2, згідно
інформації 4-ї Харківської державної
нотаріальної контори, подав заяву про
прийняття спадщини за заповітом після
смерті ОСОБА_4, суд вважає можливим
визнати за ним право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 15, 60, 209, 212 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та приватного
нотаріуса ХМНО ОСОБА_3 про визнання
довіреностей та заповіту недійсними.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності в порядку спадкування
за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом після смерті ОСОБА_4

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
С.В. Шевченко