Справа № 182/7888/14-ц
Провадження № 2/0182/4023/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20.11.2014
року

м.
Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді – Тихомирова І.В.

секретаря – Рахуба О.Г.

за участю представника позивача –
ОСОБА_1

відповідача – ОСОБА_2

представника третьої особи – ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Нікополя
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2, третя особа орган опіки та
піклування Нікопольської міської ради,
Головне управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області про дозвіл
на тимчасовий виїзд за кордон дитини
без згоди батька, суд –

Встановив:

ОСОБА_4 звернулася до Нікопольського
міськрайонного суду з позовом до
ОСОБА_2 про дозвіл на тимчасовий виїзд
за кордон дитини без згоди батька.

Свої вимоги мотивують тим, що вона
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
відповідачем по справі з 17 березня 2007 р.
по 01 лютого 2012 р.

Шлюб розірвано на підставі рішення
Нікопольського міськрайонного суду
від « 01» лютого 2012 року.

Від шлюбу мають малолітнього сина –
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. За рішенням суду,
місце проживання сина, після
розлучення, визначено разом з нею.

В даний час дитина проживає за адресою:
ІНФОРМАЦІЯ_2/6, кв.42.

27 квітня 2013 р. вона уклала шлюб з
громадянином України ОСОБА_6, та
змінила своє прізвище з «Бойко» на
«Поночовна».

З 01.07.2014 року її чоловік ОСОБА_6 працює
на Челябінському заводі профільних
труб в місті Челябінськ, Російська
Федерація, та має там житло.

З огляду на цю обставину, має намір
взимку 2014-2015 року, разом з сином,
відвідати свого чоловіка та відпочити.

На її думку така подорож матиме
значення для духовного та фізичного
розвитку дитини, адже завдяки значній
фінансовій допомозі, яку надасть її
чоловік, вона матиме можливість
оздоровити сина.

Її колишній чоловік – Відповідач,
безпідставно не надає згоди на виїзд
дитини за межі України. При цьому
жодних аргументів, які б пояснювали та
обґрунтовували його відмову, він не
наводить.

Вважаю, що така позиція мого колишнього
чоловіка і батька малолітньої дитини
ОСОБА_5, шкодить інтересам дитини та не
сприяє всебічному та гармонійному
розвитку.

В зв’язку з зазначеним просить
задовольнити позов.

В судовому засіданні представник
позивача на задоволенні позовних вимог
наполягав, просив суд їх задовольнити.

Відповідач позовних вимог не визнав,
просив відмовити в їх задоволенні. Суду
пояснив, що має хвилювання через те, що
його колишня дружина не повернеться до
місця постійного проживання в Україну
і він не матиме змоги бачитись зі своїм
сином ОСОБА_7.

Представник третьої особи проти
задоволення позову за рішенням суду не
заперечувала.

Суд вислухавши думку сторін, вивчивши
матеріали справи приходить до
наступного.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України» від 21.01.1994
року оформлення проїзного документа
дитини провадиться на підставі
нотаріально засвідченого клопотання
батьків або законних представників
батьків чи дітей у разі потреби
самостійного виїзду неповнолітнього
за кордон.

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Як встановлено судом, підтверджується
матеріалами справи та поясненнями
сторін ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 17 березня 2007 р.
по 01 лютого 2012 р. (а.с. 7) Шлюб розірвано
за рішенням суду (а.с. 7)

Від шлюбу мають малолітнього сина –
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 6)

27 квітня 2013 р. позивач уклала шлюб з
громадянином України ОСОБА_6, та
змінила своє прізвище з «Бойко» на
«Поночовна». (а.с. 12)

З 01.07.2014 року ОСОБА_6 працює на
Челябінському заводі профільних труб в
місті Челябінськ, Російська Федерація,
та має там житло. (а.с. 13-15)

Батько малолітнього сина – ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 добровільно не надає згоду
на виїзд сина за кордон, тому 12.09.2014 р.
вона отримала Рішення про відмову в
перетинанні державного кордону
України громадянину України, який не
досяг 16 річного віку. (а.с. 8)

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог і
заперечень.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_2 не надав суду будь яких доказів,
щодо причин його відмови в наданні
дозволу не тимчасовий виїзд за кордон
його малолітнього сина – ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, тому суд приходить до
думки, що позовні вимоги ОСОБА_4
підлягають частковому задоволенню, із
зазначенням за рішенням суду періоду
виїзду малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та зазначення місця, до
якого малолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1
виїжджає разом з матір’ю ОСОБА_4.

На думку суду не підлягає задоволенню
позовні вимоги щодо негайного
виконання рішення суду з огляду на те,
що це не передбачено чинним
законодавством.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України
позовна заява оплачена судовим збором.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 209, 212-215
ЦПК України, ЗУ «Про порядок виїзду з
України і в’їзду в Україну громадян
України», суд –

Вирішив:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа
орган опіки та піклування
Нікопольської міської ради, Головне
управління Державної міграційної
служби України у Дніпропетровській
області про дозвіл на тимчасовий виїзд
за кордон дитини без згоди батька
задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_4, без згоди батька
ОСОБА_2 оформити документи для
тимчасового виїзду на період з 20.12.2014 р.
по 20.01.2015 р. малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3 до м. Челябінськ,
Російської Федерації.

Надати дозвіл на виїзд за межі України
до м. Челябінськ, Російської Федерації
на період з 20.12.2014 р. по 20.01.2015 р.
малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженцю ІНФОРМАЦІЯ_4 у супроводі
матері ОСОБА_4 без згоди та супроводу
батька ОСОБА_2.

В іншому відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з моменту його
проголошення через Нікопольський
міськрайонний суд. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні можуть оскаржити
рішення суду у такий самий строк з
моменту отримання його копії.

Суддя:

ОСОБА_8