Справа № 296/9228/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"14" травня 2014 р.

м.Житомир

Корольовський
районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

при
секретарі Шваб Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 327 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Житомирське міське управління юстиції
про визнання заповіту недійсним, -

Встановив:

До суду звернулися співпозивачі
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 з вимогою до
ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту
від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, укладеного від
імені ОСОБА_5 померло недійсним.

В своїй позовній заяві позивачі
вказали, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла їх
рідна (по матері) тітка ОСОБА_5, яка за
життя була самотньою і на день смерті
залишила спадкове майно у вигляді ?
частини житлового будинку АДРЕСА_1 у м.
Житомирі. Позивачі є спадкоємцями 3-ї
черги за законом і прийняли спадщину
після померлої шляхом звернення із
заявою про прийняття спадщини 02.07.2013 р.
до Першої Житомирської державної
нотаріальної контори. Інших
спадкоємців за Законом немає. До дня
смерті тітки ОСОБА_5 позивачі
опікувалися нею, доглядали у лікарні.
Через проживання у іншій місцевості
позивачі забезпечили догляд за тіткою
іншою особою - ОСОБА_6, підтримували з
нею зв'язок для спостереження за
здоров'ям тітки. Спадкодавиця завжди
казала, що після її смерті позивачі
стануть власниками всієї спадщини,
тому вони не погоджуються із заповітом
тітки, вважаючи його недійсним,
оскільки на їх думку волевиявлення
спадкодавці не було вільним і не
відповідало її дійсним намірам щодо
спірного майна. Крім того, позивачі
вказують на похилий вік тітки на час
складання заповіту, а також на ряд
тяжких захворювань в силу яких вона
могла не розуміти значення і наслідки
своїх дій.

В судовому засіданні співпозивачі
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 свої позовні вимоги
підтримали та просив суд їх
задовольнити з підстав, зазначених у їх
зверненні.

Співпозивач ОСОБА_3 направила до суду
заяву (а.с.116) з проханням розглянути
справу у її відсутність, заявлені
вимоги підтримала.

Представник відповідачки адвокат
ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, суду пояснила, що
позивачі не довели, що вони є
спадкоємцями померлої гр. ОСОБА_5 і не
надали доказів того, що їх мати є рідною
сестрою померлої. Крім того, позивачі
також не надали доказів про смерть їх
матері, і фактично не доведи суду
порушення їх прав.

Представник третьої особи
Житомирського міського управління
юстиції до суду не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином.

Заслухавши сторони, свідків та
вивчивши матеріали справи, суд, прийшов
до висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла громадянка ОСОБА_5. На день її
смерті залишилось спадкове майно у
вигляді ? частини житлового будинку
АДРЕСА_1 в місті Житомира. Позивачі у
справі вказують на те, що вони є
спадкоємцями третьої черги за законом,
оскільки померла ОСОБА_5 є сестрою їх
померлої матері та інших спадкоємців
за Законом немає. Однак позивачі на
підтвердження вказаних обставин
доказів не надали. З представлених у
справі свідоцтв про народження
позивачів вбачається, що матір'ю
позивачки ОСОБА_3 є гр. ОСОБА_8, матір'ю
позивачки ОСОБА_1 зазначена гр. ОСОБА_9,
а матір'ю позивача ОСОБА_2 вказана також
гр. ОСОБА_8. При цьому, позивачі не
надали доказів про смерть своєї матері
і також, що їх мати є рідною сестрою
померлої спадкодавиці ОСОБА_5.

Таким чином в судовому засіданні
стороною позивачів не доведено факту
порушення їх спадкових прав. З огляду
на це, суд не може вважати належними і
допустимими докази позивачів на
підтвердження факту не керування
померлою ОСОБА_5 своїми діями під час
складання заповіту. При цьому
обставини викладені позивачами на
обґрунтування своїх вимог
спростовуються зокрема заповітом,
посвідченим 20 вересня 2011 р. приватним
нотаріусом ОСОБА_10 в приміщенні
нотаріальної контори, з особисто
написаним гр. ОСОБА_5 текстом та
підписом та договором про розірвання
договору довічного утримання,
нотаріально посвідченого від імені
ОСОБА_5 20.09.2011 р..

Також суд враховує обсяг представлених
відповідачкою доказів на спростування
позовних вимог, а саме наявність
довідки ВАТ «Державний ощадний банк
України» від 13.09.2011 р. з особистим
підписом ОСОБА_5; акт від 22.02.2011 р.
відновлення меж земельної ділянки
ОСОБА_5; договір від 15.02.2011 р. за № 109,
укладений з ОСОБА_5, разом із завданням
на виконання робіт та протоколом
погодження договірної ціни з її
підписами; технічний паспорт на
будинок, виготовлений на замовлення гр.
ОСОБА_5 в грудні 2010 р.; виписний епікриз
з медичної карти стаціонарного хворого
№ 11415 про перебування ОСОБА_5 на
лікуванні в жовтні 2012 р. без
встановлення їй будь-якого психічного
захворювання; паспорт гр. ОСОБА_5, у
якому міститься її підпис, що візуально
відповідає підпису останньої у
заповіті; угода про порядок
використання і розпорядження
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1;
договір купівлі-продажу частини
житлового будинку, посвідчений 15.04.2003 р.
від імені ОСОБА_5; свідоцтво про смерть
гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 р..

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 1247 ЦК України заповіт
складається у письмовій формі, із
зазначенням місця та часу його
складення. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем, а також
заповіт має бути посвідчений
нотаріусом або іншими посадовими,
службовими особами, визначеними у
статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За ст. 37 Закону України «Про нотаріат»
до нотаріальних дій, що вчиняються
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів віднесено і
посвідчення заповітів.

У відповідності до ст. 1257 ЦК України,
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься в
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. Таким чином,
недійсність окремих частин заповіту не
тягне недійсності його в цілому.

За змістом Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 03
березня 2004 року № 20/5 зі змінами,
відповідно до пунктів 157, 158 якої
визначено те, що заповіт має бути
складений у письмовій формі, із
зазначенням місця і часу складення
заповіту, дати та місця народження
заповідача та підписаний особисто
заповідачем. Нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.
Нотаріус може на прохання особи
записати заповіт з її слів власноручно
або за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів. У цьому разі заповіт
має бути вголос прочитаний заповідачем
і підписаний ним, про що зазначається
ним перед його підписом. Якщо заповідач
унаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь-яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою за
правилами, викладеними в пункті 16 цієї
Інструкції. На бажання заповідача, а
також у випадках, якщо заповідач через
фізичні вади не може сам прочитати
заповіт, посвідчення заповіту має
відбуватись при свідках. Присутність
не менш як двох свідків при посвідченні
заповіту є обов'язковою. Свідками
можуть бути особи з повною цивільною
дієздатністю. Свідками не можуть бути:
нотаріус; особи, на користь яких
складено заповіт; члени сім'ї та
близькі родичі спадкоємців за
заповітом;заповітом; особи, які не
можуть прочитати або підписати
заповіт. Текст заповіту має містити
відомості про особу свідків, а саме:
прізвище, ім'я, по батькові кожного з
них, дату народження, місце проживання,
реквізити паспорта чи іншого
документа, на підставі якого було
встановлено особу свідка. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи на
ньому.

З аналізу, як загальних норм ЦК України,
які стосуються недійсності правочинів,
так і спеціальних норм даного кодексу
щодо недійсності заповіту, вбачається,
що нікчемний правочин є різновидом
недійсного правочину, підстави
недійсності нікчемного правочину
встановлені нормами ЦК України та
іншими законодавчими актами. Визнання
нікчемного правочину (заповіту)
недійсним в судовому порядку не
вимагається. Позов про визнання
правочину (заповіту) недійсним має бути
пред'явлено заінтересованою особою.
Оскільки в силу ч. 2 ст. 1223 та ч. 4 ст. 1254 ЦК
України у випадку визнання заповіту
недійсним спадкування відбувається за
законом, тому суд вважає, що
заінтересованими особами у даному
випадку є спадкоємці за законом.

З положень ст. 202 та ст. 1233 ЦК України
заповіт є одностороннім правочином,
тобто дією однієї сторони, спрямованою
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Статтею
1254 ЦК України передбачено, що заповідач
має право у будь-який час скасувати
заповіт, а також скласти новий заповіт.
Заповіт, який було складено пізніше,
скасовує попередній заповіт повністю
або у тій частині, в якій він йому
суперечить.

Відповідно до керівних роз'яснень п. 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» правочин визнається
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного введення іншої сторони в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину. На відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.
Норми статті 230 ЦК України не
застосовуються щодо односторонніх
правочинів.

Як встановлено судом, при оформленні
даного заповіту були дотримані вимоги
до форми заповіту, а саме, заповіт
складено у письмовій формі із
зазначенням місця та часу його
складання, заповіт особисто підписаний
заповідачем гр. ОСОБА_5, зворотного
позивачами не доведено, при його
складанні та посвідченні дотримано
таємницю заповіту, відповідно до ст. 1255
ЦК України.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що заповіт складений гр.
ОСОБА_5 відповідав справжньому її
волевиявленню як спадкодавця, підстав
для визнання його недійсним судом не
встановлено. Враховуючи, що при
складанні заповіту порушень щодо його
оформлення та посвідчення,
передбачених ст. 1247 ЦК України, в
судовому засіданні не встановлено, а
навпаки з'ясовано, що волевиявлення
ОСОБА_5 було вільним і відповідало її
волі, тому підстав для визнання
заповіту недійсним не має і суд вважає,
що позовні вимоги позивачів про
визнання недійсним заповіту
задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 203 ч 3, 209, 215 ч.1, 1247, 1248, 1255,
1257 ЦК України, суд, -

В и р
і ш и в :

Відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Житомирське міське управління юстиції
про визнання заповіту недійсним.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Житомирської
області через Корольовський районний
суд м. Житомира протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий суддя

Р. А. Галасюк