Справа № 153/1154/14 Провадження №
22-ц/772/3045/2014Головуючий в суді першої
інстанції Гаврилюк Т. В.Категорія 27
Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючої:
Копаничук С.Г.

Суддів: Нікушина
В.П., Зайцева А.Ю.

при секретарі:
Кирилюк Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення позики, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Ямпільського
районного суду від 24 вересня 2014 року, -

В с т а н о в и л а :

В липні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за договором позики, посилаючись
на те, що 13.04.2014 року відповідачка
позичила у неї 2000 доларів США, що
еквівалентно 23763 грн. та зобов'язалась
їх повернути в травні 2014 року, про що
написала розписку. Проте, взяті на себе
зобов'язання не виконала, борг їй не
повернула, тому просила стягнути з
відповідачки 23763,80 грн. боргу та 40 грн.
матеріальних витрат на оплату довідки
про курс долара США.

Рішенням Ямпільського районного суду
від 24.09.2014 року в задоволенні даного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати через
порушення судом норм матеріального
права, а по справі ухвалити нове, яким
позов задовольнити повністю.
Зазначила, що належним та допустимим
доказом укладення договору позики є
розписка, оригінал якої вона надала
суду. Суд першої інстанції не врахував,
що відповідачка вказаний договір
позики в судовому порядку не
оспорювала, останній недійсним не
визнаний, тому зобов'язання по ньому
підлягають виконанню. Також суд
невірно застосував норми
матеріального права, а саме: ст.ст.530, 546,
547, 625 ЦК України, оскільки забезпечення
виконання зобов'язань та
відповідальність за їх порушення не
були предметом даного спору.

Заперечуючи проти апеляційної скарги,
ОСОБА_3 вважає рішення суду законним та
обґрунтованим, а доводи скарги
безпідставними.

Заслухавши доповідача, осіб ,що
беруть участь в справі, перевіривши
матеріали справи, рішення суду та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції встановив, що
згідно розписки, ОСОБА_3 позичила у
ОСОБА_2 2000 доларів США для дочки на
придбання автомобіля, котрі
зобов'язалась повернути в травні
місяці, розписка датована 13/4-20014 роком.
Однак, 13.04.2014 року ОСОБА_2 не передавала
ОСОБА_3 коштів, а лише переписала
розписку, так як раніше розписка була
написана на ім'я ОСОБА_4.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволені позову суд першої інстанції
виходив з того, що позивачка не довела
обставини на які посилалась, зокрема,
те, що 13.04.2014 року мав місце договір
позики і відбулась передача коштів по
ньому.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд допустив невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
норм матеріального права.

Згідно ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення.

За змістом ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошей.
Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі.
На підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем грошової
суми.

Згідно ч.1 ст.653 ЦК України у разі зміни
договору зобов'язання сторін
змінюються відповідно до змінених умов
щодо предмета, місця, строків виконання
тощо.

Зі змісту ст.654 ЦК України вбачається,
що зміна договору вчиняється в такій
самій формі, що й договір, що
змінюється.

Як вбачається з оголошених в суді
першої інстанції пояснень ОСОБА_2 по
справі №153/1154/14, проти яких не
заперечував представник іншої сторони,
ОСОБА_2, близько 4 роки тому, передала в
борг ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7000
доларів США, про що остання написала
розписку. Відповідачка повернула їй
борг частково в сумі 5000 доларів США,
решту боргу не повернула. Тому в січні
2014 року, через свою юридичну
необізнаність, вона звернулась до
ОСОБА_3 з проханням написати нову
розписку на суму решти боргу в розмірі
2000 доларів США, а розписку на 7000 доларів
США повернула. 09.01.2014 року відповідачка
написала нову розписку на залишок
боргу, проте, ОСОБА_2 не звернула увагу,
що та допустила помилку і зазначила
невірне ім'я - ОСОБА_4, замість
правильного ОСОБА_3. Тому, виявивши це,
позивачка звернулась до відповідачки і
та 13.04.2014 року написала розписку, з
зазначенням вірного імені на ту ж суму
неповернутих коштів.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що дійсно 13.04.2014 року ОСОБА_2
кошти ОСОБА_3 не передавались, а
сторонами фактично було внесено зміни
до існуючого зобов'язання по позиці, що
закріпили розпискою на суму залишку
боргу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Згідно ст.599 ЦК України зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Отже, ОСОБА_2 звернулась до суду за
стягненням з відповідачки залишку суми
боргу за договором позики в розмірі 2000
доларів США , котрий був укладений між
сторонами раніше і по якому ОСОБА_3 в
повному обсязі свої зобов'язання не
виконала. Вказане пояснює дійсні
причини написання розписки від 13.04.2014
року.

Заперечення ОСОБА_3 про те, що розписка
була написана нею під час дії
сильнодіючих лікарських засобів і
тиском, не заслуговують на увагу,
оскільки остання до правоохороних
органів з приводу неправомірних дій
позивачки не зверталась та інших
доказів, в підвтердження вказаного, не
надала.

Таким чином, суд першої інстанції не
дав належної оцінки оголошеним
поясненням ОСОБА_2, невірно встановив
обставини по справі та дійшов
помилкового висновку про відсутність
підстав для стягнення грошових коштів
по договору позики.

За таких обставин, позовні вимоги
позивачки підлягають задоволенню, а
неповернута сума залишку позики в
розмірі 2000 доларів США - стягненню.

Крім того, підлягають стягненню кошти в
розмірі 40 грн. витрачені ОСОБА_2 на
оплату довідки про курс долара США,
оскільки вони є матеріальними
витратами пов'язані з відновленням
порушеного права, згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК
України.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,
ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України ,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ямпільського районного суду
від 24 вересня 2014 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2000
доларів США, що еквівалентно 31120 грн. за
договором позики, 40 грн. матеріальних
витрат пов'язаних з відновленням
порушеного права та 243,60 грн. судового
збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: