Головуючий у 1 інстанції Гноєвой С.С.
Доповідач Попова С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

при секретарі
Макаровій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Орджонікідзевського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
26 жовтня 2012 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1
про стягнення суми заборгованості за
кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2012 року ПАТ «ВТБ Банк»
звернувся до суду із даним позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 1В/2008-15, укладеним 06.03.2008р.
із позичальником ОСОБА_2, за умовами
якого відповідач отримав у кредит 36000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14,5%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 03.03.2023р. Зобов'язання
позичальника забезпечено договором
поруки № 1Вп/2008-15 від 06.03.2008р., укладеним
між Банком та поручителем ОСОБА_1, який
зобов'язався в повному обсязі
відповідати перед кредитором за
невиконання або неналежне виконання
позичальником його зобов'язань. У
порушення умов договору відповідач
ОСОБА_2 зобов'язання за договором
належним чином не виконав, внаслідок
чого станом на 25.04.2012р. утворилась
заборгованість в розмірі 27823,07дол.США,
яка складається з: 26211,87дол.США - основна
сума боргу; 879,30дол.США - прострочений
борг по основній сумі; 655,52дол.США -
прострочені відсотки; 76,38дол.США -
відсотки за користування кредитом в
період 25.03.2012р. по 31.03.2012р., що загалом за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку становить 222242,34грн.; а також:
957,95грн. - пеня за весь час прострочення
кредиту згідно з п. 9.1 Кредитного
договору; 422,88грн. - пеня за несвоєчасну
сплату відсотків відповідно до п. 9.2
Кредитного договору; 83,31грн. - сума
нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України
трьох процентів від суми прострочених
відсотків за весь час прострочення
відсотків, що загалом становить
1464,14грн. У зв'язку з цим банк просив суд
стягнути солідарно з позичальника і
поручителя цю заборгованість в розмірі
27823,07дол.США і 1464,14грн., та відшкодувати
за рахунок відповідачів понесені
судові витрати з оплати судового збору.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 26 жовтня 2012 року
позов ПАТ «ВТБ Банк» задоволено
частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2,
ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 27823,07дол.США, що за офіційним
курсом НБУ на дату розрахунку
становить 222242,34грн. та суму трьох
відсотків річних від суми прострочених
відсотків за весь час прострочення та
суму несплаченої пені за весь час
прострочення кредиту та пені,
нарахованої на відсотки, в розмірі
1464,14грн.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати і ухвалити
нове рішення з відмовою у задоволенні
позовних вимог банку, пред'явлених до
нього, як поручителя.

Рішення позичальником ОСОБА_2 не
оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_3, який підтримав доводи скарги,
розглянувши справу відповідно до ч. 2
ст. 305 ЦПК України у відсутність
повідомлених про дату і час розгляду
справи відповідача ОСОБА_2 і
представника ПАТ «ВТБ Банк»,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
- зміні, за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.03.2008р. між ВАТ «ВТБ Банк» (нині - ПАТ
«ВТБ Банк») та ОСОБА_2 був укладений
кредитний договір № 1В/2008-15, за умовами
якого останній отримав кредит в
розмірі 36000 доларів США строком на 15
років до 03.03.2023р. з процентною ставкою
14,5% річних.

06.03.2008р. між ВАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 був укладений договір поруки
№1Вп/2008-15, відповідно до якого ОСОБА_1
поручається перед Банком за виконання
позичальником зобов'язань з повернення
кредиту, сплати процентів за
користування кредитом, комісій, пені,
штрафних санкцій та збитків, розмір,
термін та умови повернення сплати яких
встановлено кредитним договором.

Позичальником порушені умови
кредитного договору здійсненням
несистематичних, з порушенням графіку,
і в неповних сумах, платежів, внаслідок
чого утворилася заборгованість,
розрахована банком станом на 25.04.2012р. в
сумі 27823,07дол.США, що за курсом НБУ на
дату розрахунку становить 222242,34грн. та
1464,14грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведення факту
порушення позичальником взятих на себе
зобов"язань за кредитним договором;
тому є підстави, визначені законом і
умовами договору, для покладення на
позичальника і поручителя
цивільно-матеріальної
відповідальності у вигляді
солідарного стягнення на користь
кредитора нарахованої суми
заборгованості.

З такими висновками суду, за
виключенням розміру стягнутої пені за
порушення грошового зобов"язання, не
можна не погодитись, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України
передбачено, що позикодавець має право
на одержання від позичальника
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором. Позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Суд вважав доведеними і, беручи до
уваги зібрані докази, колегія суддів з
цим погоджується, вимоги ПАТ «ВТБ Банк»
в частині стягнення суми
заборгованості по основній сумі боргу -
26211,87дол.США, 879,30дол.США - прострочений
борг по основній сумі, 655,52дол.США -
прострочені відсотки, 76,38дол.США -
заборгованість по відсотках за
користування кредитом за період з
25.03.2012р. по 31.03.2012р.; 83,81грн. - сума
нарахованих в порядку ст. 625 ЦК України
трьох процентів від суми прострочених
відсотків за весь час прострочення
відсотків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
посилається на те, що у позичальника
ОСОБА_2 виникла прострочка платежів і
почалась нараховуватись пеня у липні
2010 року, а банк, пред"явивши до нього
позов лише 07.05.2012р. за спливом
шестимісячного строку пред'явлення
вимог кредитора до поручителя згідно
із положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України,
оскільки договір поруки не містить
визначення певної календарної дати
строку його дії, всупереч вимогам
закону. Відповідач вважав укладений із
ним договір поруки від 06.03.2008р.
припиненим, на що суд не звернув уваги.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
суд має враховувати, що пред'явленням
вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Банк, зважаючи на непогашення
позичальником відсотків з 25.01.2012р.,
використав право пред'явлення
одночасної вимоги позичальнику і
поручителю з пред'явленням даного
позову у травні 2012 року,

Умовами п. 1.1. Кредитного договору
передбачено зобов'язання повернути
кредитні ресурси до 03.03.2023р. (а.с. 7); а за
п. 8.1, 8.2, 8.3 визначено зобов'язання
позичальника здійснювати погашення
кредиту і сплачувати проценти в
розмірі 14,5% річних щомісячно згідно
додатку № 1 до договору: з 25 числа по
останній робочий день поточного
місяця, починаючи з 25.03.2008р.

За положеннями п. 8 договору поруки
поручитель ОСОБА_1 підтвердив, що він
ознайомлений з умовами кредитного
договору (у т.ч. про строки виконання
зобов'язань за кредитним договором)

За п. 12 договору поруки цей договір діє
до повного виконання зобов'язань за
кредитним договором.

Оскільки кредитний договір укладено до
березня 2023 року, тому твердження
відповідача ОСОБА_1 в апеляційній
скарзі про припинення договору поруки
є безпідставним і таким, що не
грунтується на нормах чинного
законодавства і умовах укладеного
договору поруки.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно
до статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Перш за все, свобода договору означає
право громадян або юридичних осіб та
інших суб'єктів цивільного права
вступати чи утримуватися від вступу у
будь-які договірні відносини. Свобода
договору проявляється також у
можливості наданій сторонами
визначати умови такого договору.

Враховуючи обізнаність поручителя з
обсягом своєї відповідальності за
договором поруки (п.п. 1-7), в тому числі
про строки поточних платежів з
можливістю самостійно виконувати
зобов'язання за кредитним договором,
беручи до уваги вищенаведені норми
закону, що регламентують принцип
свободи договору, доводи апеляційної
скарги ОСОБА_1 про збільшення обсягу
відповідальності, що полягає у
замовчуванні перед ним, як поручителем,
про утворення у позичальника
заборгованості, що призвело, на погляд
відповідача, до збільшення нарахованих
штрафних санкцій - є необґрунтованими.
Нарахована сума боргу, як впевнилась
колегія суддів, зведена у
відповідності з умовами кредитного
договору, що не претерпіли подальших
змін у встановленому законом порядку.

Разом із тим, апеляційний суд не
погоджується з нарахуванням банком
пені в сумах 957,95грн. за весь час
прострочення кредиту (п. 9.1. кредитного
договору) і 422,88грн. за несвоєчасну
сплату відсотків (п. 9.2 кредитного
договору). за весь період користування
кредитом до 25.04.2012р., тобто впродовж
періоду, який перевищує один рік, що
суперечить вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлена
спеціальна позовна давність в один рік
вимог, у тому числі, про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Незалежно від подання заяви про
застосування позовної давності (п. п. 3, 4
ст. 267 ЦК України), вимоги ч. 2 ст. 258 ЦК
України про строк позовної давності є
обов'язковими для суду, нарахування
пені не може перевищувати одного року.

Відтак, колегія суддів, не погодившись
із загальною сумою до стягнення в
національній грошовій одиниці в сумі
1464,14грн., вважає за необхідне із
урахуванням вищенаведених норм
матеріального права, ухвалюючи нове
рішення в порядку ст. 309 ЦПК України в
даній частині, частково стягнути на
користь кредитора з позичальника і
поручителя по позиції 3% річних від суми
прострочених відсотків за весь час
прострочення - 83,31грн. та пені,
обчислюючи її за річний термін з
25.04.2011р. по 25.04.2012р., грошову суму 778,64грн.
- пеня за час користування кредитним
ресурсом та 327,26грн. - пеня на
прострочені відсотки, а всього по пені -
1105,90грн.

Рішення в решті вимог банку, що
стосуються стягнення суми
заборгованості по основній сумі боргу -
26211,87дол.США, простроченому боргу по
основній сумі - 879,30дол.США,
простроченим відсоткам - 655,52дол.США,
заборгованості по відсотках за
користування кредитом за період
25.03.2012р.-31.03.2012р. - 76,38дол.США, що на дату
розрахунку загалом складає 222242,34грн. -
підлягає залишенню без змін.

Посилання відповідача в апеляційній
скарзі на процесуальне порушення у
вигляді двох взаємовиключних ухвал
суду про залишення заяви без розгляду і
разом з тим, відкриття провадження у
справі, є неспроможними, оскільки одне
з цих процедурних рішень від 04.06.2012р.
(а.с. 36) стосувалось заяви про
забезпечення позову, а інше від 18.05.2012р.
(а.с. 34) - власне позовної заяви ПАТ «ВТБ
Банк».

Порушень норм процесуального закону,
як підстав для скасування ухваленого
рішення, не встановлено.

На підставі викладеного рішення суду у
відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підлягає зміні згідно
вищенаведеного мотивування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Заочне рішення Орджонікідзевського
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 26 жовтня 2012 року
в частині 3% річних від суми
прострочених відсотків і несплаченої
пені змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на
користь Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» 3% річних від суми
прострочених відсотків в сумі 83
(вісімдесят три) гривні 31 копійки, пеню
за прострочення грошового зобов'язання
за кредитним договором № 1В/2008-15 від
06.03.2008р. в сумі 1105 (одна тисяча сто п'ять)
гривень 90 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Судді