Справа № 463/2-3722/2010
Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/5480/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ПАТ «Мега Банк» -
Лавріва В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Личаківського районного
суду м.Львова від 14 червня 2010 року -

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Мегабанк" звернулось з позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розірвання
кредитного договору №33/2008 від 06.03.2008
року, укладеного між ПАТ «Мегабанк» та
ОСОБА_3, солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
станом на травень 2010 року в розмірі
75803,70 доларів США, що еквівалентно -
601123,34 грн. та штрафних санкцій у розмірі
13860,49 грн., звернення стягнення на
предмет іпотеки - квартири загальною
площею 75,2 кв.м., житловою площею 41,9 кв.м.,
реєстраційний номер у реєстрі прав
власності на нерухоме майно 5023502, за
адресою АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, розірвано кредитний
договір №33/2008 від 6 березня 2008 року,
укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_5,
який забезпечений договором поруки,
укладеним 6 березня 2008 року між банком
та ОСОБА_4 Стягнуто солідарно з
відповідачів в користь позивача
заборгованість по кредитному договору
№33/2008 від 6 березня 2008 року, що станом на
травень 2010 року становить 75803,70 доларів
США, що еквівалентно на той час 601123,34
грн., штрафні санкції в розмірі 13860, 49
грн., а всього 614983, 83 грн. та судові
витрати в розмірі 1950 грн. Звернуто
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
загальною площею 75,2 м.кв., житловою
площею 41,9 м.кв., реєстраційний номер у
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 5023502 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаної квартири у порядку
передбаченому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» з наданням для цього право
позивачу отримати витяг з реєстру
права власності на нерухоме майно для
відчуження спірної квартири.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржили ОСОБА_3 та ОСОБА_4, в
апеляційній скарзі просять рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянти вважають, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликаються на те,
що у Постанові ВСУ від 20.02.2013 року по
справі №6-172цс12, зазначено, що
збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов"язання виникає також і у разі
підвищення розміру відсотків за
договором кредиту. Збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згоди боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав для
покладення на поручителя
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов"язань перед банком.
Оскільки про зміну відсоткової ставки
по кредитному договору - поручитель
ОСОБА_4, не повідомлявся, додаткових
угод з цього приводу не підписував, а
договором поруки не передбачено, що ПАТ
"Мегабанк" вправі вносити зміни до
кредитного договору без згоди
поручителя, якщо ці зміни збільшують
обсяг відповідальності поручителя,
отже суд першої інстанції не вірно
солідарно стягнув з відповідачів
заборгованість по кредитному договору.

Також апелянти вказують, що рішення
суду першої інстанції не відповідає
вимогам Закону України "Про іпотеку",
оскільки в ньому не встановлено та не
передбачено початкової ціни продажу
предмета іпотеки, що може давати
підстави для зловживання
іпотекодержателем його правами на
продаж та надає можливість значно
занизити вартість квартири.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 27 лютого 2014 року апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилено,
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 14 червня 2010 року залишено
без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року касаційну
скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - задоволено
частково, ухвалу Апеляційного суду
Львівської області від 27 лютого 2014 року
скасовано, а справу передано на новий
судовий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення представника ПАТ
«Мегабанк» щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
ОСОБА_3, ОСОБА_4 не виконали своїх
зобов»язань за кредитним договором,
допустили заборгованість по сплаті
кредиту, яка підлягає солідарному
стягненню з боржника та поручителя.
Разом з тим суд звернув стягнення на
предмет іпотеки, а саме, на належну на
праві власності боржнику квартиру
АДРЕСА_1

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.08.2008 р. між ОСОБА_3 та ВАТ «Мегабанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Мегабанк», було укладено кредитний
договір №33/2008, за умовами якого вона
отримала кредит у розмірі 70000 дол. США
зі сплатою 13,8% річних з терміном
погашення до 05.08.2018 року.

У цей же день з метою забезпечення
виконання зобов»язань позичальника
між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки.

Також 06.08.2008 р. між ВАТ «Мегабанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки,
згідно умов якого ОСОБА_3 передала в
іпотеку банку належну їй на праві
власності квартиру АДРЕСА_1

Додатковою угодою від 23.04.2008 р.,
укладеною між ОСОБА_3 та ПАТ «Мегабанк»
було збільшено розмір процентів за
користування кредитними коштами до 15%
річних.

Позичальник належним чином не
виконував своїх зобов»язань за
договором, у зв»язку з чим утворилася
заборгованість, яка згідно з
розрахунком ПАТ «Мегабанк» станом на 27
травня 2010 року становила 75803.70 дол. США,
що еквівалентно 601123.34 грн., з яких 68769.05
дол. США заборгованість за кредитом,
7034.65 дол. США заборгованість по
процентах. Розмір штрафних санкцій,
нарахованих банком відповідно до п.7.2
кредитного договору становить 13860.49
грн.

Згідно з ч.1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання боржником
основного зобов»язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов»язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки на підставі ст. ст. 12, 33, 39, 40
вказаного Закону.

З роз»яснень п.42 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
вбачається, що резолютивна частина
рішення суду у разі задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки має відповідати вимогам як ст.
39 Закону України «Про іпотеку», так і
положенням п.4 ч.1 ст. 215 ЦПК України.
Зокрема, у ньому в обов»язковому
порядку має зазначатись загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотеко держателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання іпотекодержателю на продаж
предмета іпотеки; початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації (при цьому суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб»єктом
оціночної діяльності/ незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Як вбачається з оскаржуваного рішення
суд першої інстанції стягнув солідарно
з відповідачів на користь ПАТ
«Мегабанк» 75803.70 дол. США
заборгованості за кредитним договором
№33/2008 від 6 березня 2008 року станом на
травень 2010 р., що еквівалентно на той
час 601123,34 грн., штрафні санкції в
розмірі 13860, 49 грн., а всього 614983, 83 грн.
та звернув стягнення на предмет
іпотеки - квартиру загальною площею 75,2
м.кв., житловою площею 41,9 м.кв.,
реєстраційний номер у реєстрі прав
власності на нерухоме майно 5023502 за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу
вказаної квартири у порядку
передбаченому ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» з наданням для цього право
позивачу отримати витяг з реєстру
права власності на нерухоме майно для
відчуження спірної квартири.

Оскаржуваним рішенням у порушення
вимог закону суд одночасно стягнув
солідарно з відповідачів
заборгованість за кредитним договором
та звернув стягнення на предмет
іпотеки, який належить позичальнику
ОСОБА_3, що є подвійним стягненням,
оскільки звертаючи стягнення на
предмет іпотеки не зазначив, що
стягнення звертається для погашення
вказаної суми заборгованості, що має
важливе значення при виконанні рішення
суду.

На думку колегії суддів підставними є
доводи апелянтів про те, що рішення
суду в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки, а саме, квартиру
АДРЕСА_1, не відповідає вимогам ст. 39
Закону України «Про іпотеку», оскільки
в резолютивній частині рішення не
зазначено початкової ціни предмета
іпотеки.

Представник ПАТ «Мегабанк» в суді
апеляційної інстанції просив вказати,
що початкова ціна для реалізації
предмета іпотеки встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності/ незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

А відтак, в резолютивній частині
рішення слід зазначити, що звернення
стягнення на предмет іпотеки згідно
іпотечного договору, укладеного між
ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3, слід провести
за рахунок квартири АДРЕСА_1 шляхом
застосування процедури продажу з
наданням права іпотекодержателю на
продаж предмету іпотеки з початковою
ціною для його подальшої реалізації на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
квартиру на підставі оцінки,
проведеної суб»єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов»язання повинно виконуватись
належним чином згідно з умовами
договору та вимоками ЦК України, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що ставляться.

Задовольняючи позов ПАТ «Мегабанк» суд
першої інстанції, на підставі положень
ч.1 ст. 553 ЦК України, беручи до уваги
укладений 06.03.2008 р. між ПАТ «Мегабанк» і
ОСОБА_4 договір поруки, стягнув
солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 75803.70 дол.
США заборгованості та 13860.49 грн.
штрафних санкцій

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Мегабанк» в цій частині, суд першої
інстанції не звернув уваги на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов»язання, також
у разі зміни зобов»язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Як вбачається з п.1.1. кредитного
договору від 06.03.2008 р., за умовами якого
ОСОБА_3 отримала кредитні кошти, розмір
процентів за користування кредитними
коштами було встановлено 13,8% річних.
Додатковою угодою від 23.04.2008 р.,
укладеною між ОСОБА_3 та ПАТ «Мегабанк»
було збільшено розмір процентів за
користування кредитом до 15% річних.

Таким чином, збільшення процентної
ставки за кредитним договором на рівні
15% було передбачено умовами додаткової
угоди, поручитель ОСОБА_4 з такими
умовами ознайомлений не був і згоди на
підняття процентної ставки за
користування кредитом з 13,8 % до 15%
річних не надавав.

У п.1.1. договору поруки передбачено, що
поручитель відповідає за виконання
позичальником в повному обсязі усіх
своїх обов»язків за кредитним
договором у тому ж об»ємі, що і
позичальник.

Зміна або розірвання договору поруки,
укладеного між сторонами,здійснюється
лише за згодою сторін та оформлюються у
письмовій формі (п.4.2 договору поруки).

Пунктом 5.2 договору поруки
передбачено, що порука припиняється у
разі зміни зобов»язання за кредитним
договором без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, у зобов»язаннях, у яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без зголи
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки , не дає підстав для
покладення на останнього
відповідальності за невиконання чи
неналежне виконання позичальником
своїх зобов»язань перед банком.

Саме така правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
20 лютого 2013 року у справі №6-172 цс 12, яка
згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є
обов»язковою для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції безпідставно задовольнив
позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» про
солідарне стягнення заборгованості як
з боржника ОСОБА_3, так і з поручителя
ОСОБА_4, вважаючи, що поручитель несе
солідарну відповідальність разом із
боржником, не врахувавши, що порука з
врахуванням положень ч.1 ст. 559 ЦК
України, припинена.

А відтак, оскаржуване рішення суду в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
заборгованості за кредитним договором,
підлягає скасуванню та ухваленням в
цій частині нового рішення про відмову
у солідарному стягненні
заборгованості.

Колегія суддів вважає доводи
апеляційної скарги підставними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 14 червня 2010 року в
частині солідарного стягнення з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь Публічного
акціонерного товариства «Мегабанк»
заборгованості за кредитним договором
№33/2008 від 06.03.2008 р. в розмірі 75803.70 дол.
США, що еквівалентно 601123.34 грн.,
штрафних санкцій в розмірі 13860.49 грн., а
всього, 614983.83 грн., в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, а саме, на
квартиру АДРЕСА_1 та солідарного
стягнення судових витрат - скасувати та
ухвалити в цій частині вимог нове
рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Мегабанк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 у користь ПАТ
«Мегабанк» заборгованість за
кредитним договором №33/2008 від 06.03.2008 р.,
що станом на травень 2010 р. становить 75803
дол. США ( з яких 68769.05 дол. США
заборгованість за кредитом , 7034.65 дол.
США - відсотки за користування
кредитом, що еквівалентно 601123.34 грн., та
13860.49 грн. штрафних санкцій, а всього
614983.83 грн. за рахунок звернення
стягнення на предмет іпотеки згідно
іпотечного договору, укладеного між
ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_3, посвідченого
06.03.2008 р. приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, а саме, квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 75,2 кв.м, житловою
площею 41,9 кв. м, реєстраційний номер у
реєстрі прав власності на нерухоме
майно 5023502, шляхом застосування
процедури продажу з наданням права
іпотекодержателю на продаж предмету
іпотеки з початковою ціною для його
подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на квартиру на
підставі оцінки, проведеної суб»єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.

У солідарному стягненні
заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Мегабанк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 1700 грн. судового
збору.

В решті рішення суду - залишити без
змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.