АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження №22-ц/790/6351/14
Головуючий 1-ї інстанції - Лазюк С.В.
Доповідач - Довгаль А.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
судова колегія судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Харківської області в складі:

головуючого - судді Довгаль А.П.

суддів - Коваленко І.П., Коровіна
С.Г.

при секретарях - Калюжній Ю.В.,
Щегельському Д.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові в приміщенні
суду апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Дзержинського районного суду м.
Харкова від 02 червня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
міської ради, Харківської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Управління
комунального майна та приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна Харківської
міської ради, Харківської міської ради
(надалі - ХМР), ОСОБА_1, уточнив вимоги
при розгляді справи, в якому просила
визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності на 75/100 частин
квартири АДРЕСА_1 від 24.10.2001року за
реєстраційним №1-01-2278, виданого
Управлінням комунального майна і
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна виконавчого
комітету Харківської міської ради, а
саме в частині оформлення права
власності за ОСОБА_4 на 25/100ч. в порядку
приватизації цього житлового
приміщення.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що
вона є власником 25/100 частин
вищеназваної квартири. Лише у грудні 2011
року їй стало відомо, що власник 25/100
частин вказаної квартири ОСОБА_4
приватизував їх незаконно, оскільки
раніше вже брав участь у безоплатній
приватизації іншого житла, але цей факт
приховав від органу приватизації.
Вважає, що приватизація ОСОБА_4
частини квартири АДРЕСА_1 порушує її
права як співвласника квартири.

У судовому засіданні суду першої
інстанції представник позивача ОСОБА_3
- ОСОБА_5 заявлені вимоги підтримала і
просила його задовольнити з підстав,
наведених у позовній заяві.

Відповідачі - Управління комунального
майна та приватизації Департаменту
економіки та комунального майна
Харківської міської ради, Харківська
міська рада про час і місце розгляду
справи повідомлялися належним чином,
про причини неявки своїх представників
суд не повідомили.

Представники відповідача ОСОБА_1 -
ОСОБА_2, ОСОБА_6 заперечували проти
задоволення позову, посилаючись на
необґрунтованість та надуманість
заявлених вимог.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 червня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним свідоцтво про право
власності на 75/100 частин квартири
АДРЕСА_1 від 24.10.2001року за реєстраційним
№1-01-2278, виданим Управлінням
комунального майна і приватизації
Департаменту економіки та
комунального майна виконавчого
комітету Харківської міської ради - в
частині оформлення права власності в
порядку приватизації за ОСОБА_4

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвали
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовити в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
на невідповідність висновків суду
обставинам справи та на неналежну
оцінку наданим доказам.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, що з'явилися, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
доводи, наведені в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
всебічному, повному, об'єктивному,
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Статтею 213 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Проте, на порушення вимог ст.ст. 212,
213 ЦПК України суд не надав правової
оцінки доводам представників
відповідача ОСОБА_1 стосовного того, що
приватизацією ОСОБА_4 частини квартири
АДРЕСА_1 не порушуються будь-яким чином
права та інтереси позивача.

Так, судовим розглядом
встановлено, підтверджується наявними
в матеріалах справи доказами, що
позивач ОСОБА_3 проживає в комунальній
квартирі АДРЕСА_1, займаючи окреме
житлове приміщення, загальною площею
25,0кв.м, на яке на її ім'я було відкрито
окремий особовий рахунок.

Згідно свідоцтва про право
власності на житло за реєстровим
№1-97-86402 від 20 серпня 1997 року, виданого
Харківським міським центром
приватизації державного житлового
фонду, ОСОБА_3 приватизувала житлове
приміщення, в якому проживала, та яке
складає 25/100 частин від вказаної
комунальної квартири (а.с.57).

Інші житлові приміщення
зазначеної комунальної квартири,
загальною площею 78,1кв.м, згідно
свідоцтва про право власності на житло
за реєстровим №1-01-227850 від 24 жовтня 2001
року, виданого відділом приватизації
житлового фонду Управління
комунального майна та приватизації
Головного управління економіки та
комунального майна виконавчого
комітету Харківської міської ради,
були приватизовані на праві спільної
сумісної власності, а саме 75/100 частин -
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_4 (а.с.59). Останні
дві особи доводилися один одному -
рідними сестрою та братом, а перші дві
особи - чоловіком та дружиною.

Доказів стосовно того, що між
співвласниками житлового приміщення,
загальною площею 78,1кв.м, а саме ОСОБА_7,
ОСОБА_8 ОСОБА_4 проводився виділ якихось
часток у праві спільної сумісної
власності на цю квартиру матеріали
справи не містять.

Разом з тим з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_7 помер -
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8 померла -
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4 помер -
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.69-71 - свідоцтва про
смерть).

Отже, на час звернення ОСОБА_3 з цим
позовом до суду співвласники 75/100ч.
комунальної квартири - окремих
житлових приміщень, загальною площею
78,1кв.м, вже померли. Таким чином, ОСОБА_3
вимагає перегляду складу учасників
приватизації квартири, коли нікого з
них вже давно немає в живих. Даних про
те, хто фактично прийняв спадщину після
смерті вищеперелічених осіб матеріали
справи не містять.

Також, суд не звернув уваги, що
нормами діючого законодавства не
передбачено визнання частково
недійсним правовстановлюючого
документу - свідоцтва про право
власності на житлове приміщення, яке
видавалось в порядку приватизації.
Тобто, з урахуванням цих обставин,
підстав для визнання частково
недійсним свідоцтва про право
власності, а саме на 25/100 частин
квартири АДРЕСА_1, які нібито належать
ОСОБА_4, у суду не було.

Твердження позивача стосовно
того, що ОСОБА_4, беручи участь у
приватизації двох квартир, значно
перевищив санітарні норми колегією
суддів не приймаються.

Згідно ч.1 ст.3 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», одним із шляхів приватизації є -
безоплатна передача громадянам
квартир (будинків) з розрахунку
санітарної норми 21 квадратний метр
загальної площі на наймача і кожного
члена його сім'ї та додатково 10
квадратних метрів на сім'ю.

Відповідно до положень ст.24
Закону України «Про наукову і
науково-технічну діяльність» від
13.12.1991року №1978-ХІІ, науковим
працівникам, які мають науковий
ступінь кандидата або доктора наук, для
забезпечення умов для наукової
діяльності надається в установленому
законодавством порядку додаткова жила
площа у розмірі 20кв.м.

Як убачається з матеріалів
справи, ОСОБА_4 був прописаним та
проживав в квартирі АДРЕСА_1 з 1965 року.
Він був кандидатом технічних наук з 1967
року, а тому мав права на приватизацію
46кв.м. житлової площі, а саме: 21кв.м (як
наймач) + 5кв.м. (з 10-ти кв.м на сім'ю) +
20кв.м (як кандидат технічних наук).
Фактично ОСОБА_4 приватизував 49,2кв.м
житла, в тому числі 23,2кв.м. у квартирі
АДРЕСА_2 (46,4кв.м. на двох осіб - його і
дружини), та 26,0кв.м. у квартирі АДРЕСА_1
(78,1кв.м. на трьох осіб).

Приватизація ОСОБА_4 жилої площі у
двох квартирах була допустимою, що
підтверджується також рішенням
Конституційного суду України від 10
червня 2010 року в справі за
конституційним зверненням громадянки
ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення
положення п.5 статті 4 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» (справа про
безоплатну приватизацію житла), яким
визначено, що приватизація загальної
площі в кількох квартирах (будинках)
державного житлового фонду в межах
встановленої санітарної норми та
номінальної вартості житлового чеку
не є повторною.

Посилання представника позивача
в судовому засіданні апеляційного суду
на те, що якби ОСОБА_4 не приватизував
частину комунальної квартири, то
частина позивачки у праві спільної
часткової власності значно
збільшилася, є помилковим. В даному
випадку її частина як співвласника
комунальної квартири залишалася би
незмінною, т.я. громадяни мають право
на приватизацію лише того житла, яке
вони фактично займають.

Оскільки висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи, а оскаржуване рішення ухвалено
без дотримання норм матеріального і
процесуального, тому на підставі п.п.3),4)
ч.1 ст.309 ЦПК України воно підлягає
скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення - про відмову ОСОБА_3 в
позові.

З огляду на викладене те керуючись
ст.ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.п.3),4), 313, 314ч.2, 316, 317,
319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 червня 2014 року
скасувати і ухвалити у справі нове
рішення, яким в позові ОСОБА_3 до
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради, Харківської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання частково недійсним
свідоцтва - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -