Справа № 591/5077/14-ц
Провадження № 2/591/1926/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року Зарічний районний
суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю
секретаря - Попович Ю.О.,

представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - Козленка
А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовною заявою
ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа: Публічне
акціонерне товариство «Комерційний
банк «Хрещатик» про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом та свої вимоги мотивує тим, що
між ПАТ КБ «Хрещатик» та ним було
укладено договір поруки № 486-16ф-07/П-1 від
13 липня 2011 року. Згідно з даним
договором він виступив поручителем за
кредитними зобов'язаннями відповідача
ОСОБА_2 щодо погашення частини кредиту
у сумі 450 000 грн. 00 коп. за кредитним
договором № 486-16ф-07, укладеним між
відповідачем та ПАТ КБ «Хрещатик». За
умовами договору він, як солідарний
боржник виконав свої зобов'язання
перед банком у повному обсязі у сумі 450
000 грн. 00 коп. Посилаючись на зазначені
обставини, просить суд стягнути з
відповідача на його користь борг в сумі
45 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті
судового збору в сумі 3654 грн. 00 коп.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги
підтримала в повному обсязі.

Відповідач та його представник
заперечували проти задоволення
позовних вимог, посилаючись на те, що є
незрозумілим на якій правовій підставі
позивач виступив поручителем за
кредитним зобов'язанням відповідача
щодо погашення частини кредиту, адже
безпосередньо між позивачем та
відповідачем не існує і не існувало
жодних домовленостей щодо можливого
поручительства позивачем по будь-яким
зобов'язанням відповідача. Станом на 2011
рік відповідач не міг укладати
будь-яких договорів з позивачем,
оскільки відбував покарання у виді
позбавлення волі. Крім того в п.п. 2 та 3
кредитного договору, укладеного між
відповідачем та ПАТ КБ «Хрещатик»,
умовою видачі кредиту та забезпечення
зобов'язання по кредиту являється
договір поруки з ТОВ «Сумиєвробуд» та
іпотечний договір стосовно квартири.
Тому позивач, укладаючи договір поруки,
діяв на власний розсуд без жодних
правових на те підстав. Також
посилаються на наявність фактів, які
вказують на нікчемність договору
поруки, оскільки строк виконання
кредитного договору сплив 20 червня 2008
року, що вказує на простроченість
самого кредиту. В порушення
передбаченого договором поруки
механізмом пред'явлення вимоги до
поручителя, банк на протязі доби 13-14
липня ніяк не міг надіслати позивачу
письмове повідомлення з розрахунком
суми непогашеної заборгованості та
вимогою сплатити борг, а вказує скоріше
на змову позивача та директора банку,
які створили ці документи. Позивачем
також не наведено доказів наявності у
нього такої значної суми готівкових
коштів, що також вказує на фіктивність
всієї цієї операції. В порушення вимог
ч. 1 ст. 555 ЦК України позивач не
повідомляв відповідача про існуючі між
ним та кредитором правовідносини і про
наявність будь-яких вимог до нього від
кредитора. Відповідач не погоджується
з позовними вимогами по суті також
виходячи з того, що йому 06 квітня 2012
року було надіслано листа, в якому
зазначалося, що в січні 2010 року
кредитором було реалізовано предмет
іпотеки в рахунок погашення
зобов'язання по кредитному договору та
враховуючи те, що суми від реалізації
предмета іпотеки не вистачило на повне
погашення заборгованості, то
заборгованість склала 196576 грн. 83 коп.
Просять відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи не
заперечував проти задоволення позову.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час і місце розгляду справи
повідомлений належним чином. В
попередньому судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі.

Суд, вислухавши думку осіб, які
з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом. Доказами є будь-які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення у справі і щодо яких у сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі, виникає спір.

Під час судового розгляду встановлено,
що 21 грудня 2007 року між ВАТ КБ
«Хрещатик» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 486-16ф-07, за умовами
якого кредитор надає позичальнику в
порядку, передбаченому цим договором,
кредит в сумі 952430 грн. 00 коп. строком на 6
місяців з кінцевим терміном повернення
20 червня 2007 року із щомісячною сплатою
відсотків за користування кредитом в
розмірі 16,5% річних (а.с. 29-33).

Згідно п. 1.3 вказаного кредитного
договору, кредит надається
позичальнику на здійснення платежу
згідно Попереднього договору № 14/05-12-2007
купівлі-продажу квартири та
паркінгомісця, укладеному 05 грудня 2007
року між ТОВ «Сумиєвробуд» та ОСОБА_2 на
придбання квартири № 1 будинку № 10
корпус «Б» по вул. Новомістенській у м.
Суми.

13 липня 2011 року згідно договору поруки
№486-16ф-07/П-1 ОСОБА_5 виступив поручителем
та зобов'язався перед банком нести
солідарну відповідальність за
невиконання ОСОБА_2 зобов'язань перед
банком по погашенню частини суми
кредиту в межах 450 000 грн., одержаного
позичальником відповідно до
кредитного договору №486-16ф-07 від 04
жовтня 2007 року за умовами якого
позичальник зобов'язаний повернути
банку в строк до 20 червня 2008 року кредит
в сумі 952 430 грн. 00 коп. сплатити
відсотки за користування кредитом із
розрахунку 16, 5 % річних (а.с. 5-6).

Згідно меморіального ордеру № 55 від 14
липня 2011 року ОСОБА_5 сплачено 450000 грн. в
рахунок погашення кредиту ОСОБА_2
згідно кредитного договору № 486-16ф-07
від 04 жовтня 2007 року (а.с. 8).

З довідки від 15 липня 2011 року №01/1231,
виданої ПАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_5
вбачається, що він станом на 15 липня 2011
року виконав свої зобов'язання по
договору поруки №486-16ф-07/П-1 від 13 липня
2011 року, а саме сплатив 450000,00 грн. боргу
ОСОБА_2 по кредитному договору 486-16ф-07
від 21 грудня 2007 року (а.с.7).

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до вказівок закону,
договору, одностороння відмова від
виконання зобов'язань не допускається,
тому позичальник зобов'язаний
своєчасно вносити плату за
користування майном.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання.

Ст. 553 ЦК України передбачено, що за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не передбачена
додаткова (субсидіарна)
відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 556 ЦК України після
виконання поручителем зобов'язання,
забезпеченого порукою, кредитор
повинен вручити йому документи, які
підтверджують цей обов'язок боржника.

До поручителя, який виконав
зобов'язання, забезпечене порукою,
переходять усі права у цьому
зобов'язанні, в тому числі й ті, що
забезпечували його виконання.

Згідно ст. 544 ЦК України, боржник, який
виконав солідарний обов'язок, має право
на зворотну вимогу (регрес) до кожного з
решти солідарних боржників у рівній
частці, якщо інше не встановлено
договором або законом, за вирахуванням
частки, яка припадає на нього.

Як вбачається з повідомлення ПАТ «КБ
«Хрещатик» від 06 листопада 2014 року (а.с.
96-97), договір поруки 486-16ф-07/П1 між ПАТ «КБ
«Хрещатик» та ОСОБА_5 укладено 13 липня
2011 року з метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 перед банком по
погашенню частини кредиту в межах суми
450000,00 грн. за кредитом одержаним ОСОБА_2
відповідно до кредитного договору №
486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року. Для
забезпечення видачі кредиту банком 21
грудня 2007 року було відкрито рахунок №
165 для обліку кредитної
заборгованості. Підставою зарахування
коштів в сумі 450000,00 грн. по заяві ОСОБА_5
від 14 липня 2011 року в якості виконання
зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному
договору № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року є
укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та
ОСОБА_5 договір поруки від 13 липня 2011
року № 486-16ф-07/П-1. Вказана в договорі
поруки дата укладання кредитного
договору 04 жовтня 2007 року є технічною
помилкою.

Кошти в сумі 450000,00 грн., сплачені банку
ОСОБА_5, в повному обсязі спрямовані на
погашення заборгованості за кредитним
договором № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року,
укладеного між ОСОБА_2 та банком. Дата
укладання кредитного договору
зазначена в реквізиті «Призначеня
платежу» мемориального ордеру № 55 від
14 липня 2011 року помилково внесена
працівником банку у зв'язку з помилково
вказаною датою в договорі поруки від 13
липня 2011 року № 486-16ф-07/П-1. Щодо
реалізації квартири 1 будинку 10 корпус
«Б» по вулиці Новомістенській у м. Суми,
яка є предметом іпотечного договору,
укладеного в забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором № 486-16ф-07 від 21 грудня 2007 року,
то відповідно до листа ТОВ «СЕБ» від 05
січня 2010 року про наміри здійснити у
відповідності до умов договору поруки
№ 486-16ф-07-п від 21 грудня 2007 року
виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2
в межах кредитного договору № 486-16ф-07
від 21 грудня 2007 року в сумі 960000,00 грн.
шляхом продажу зазначеної квартири і
подальшого перерахування отриманих
коштів на погашення заборгованості по
кредиту ОСОБА_2, банк 14 січня 2010 року
надав згоду на зняття заборони на
відчудження зазначеної квартири
будучи впевненим, що кошти від її
реалізації будуть перераховані банку.

У період з 15 січня 2010 року по 25 лютого 2010
року ТОВ «СЕБ» перерахувало банку
кошти в загальній сумі 510000,00 грн., що
дало підстави банку вважати, що
квартира була продана. Отримані кошти
були зараховані на погашення кредиту
ОСОБА_2

Вказані обставини також
підтверджуються виписками по рахунку
на а.с. 98-102.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом, або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
встановлені статтею 203 ЦК України, а
саме: зміст правочину не може
суперечити актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Як вбачається з роз'яснень, викладених
у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» судам відповідно до ст. 215
ЦК необхідно розмежовувати види
недійсності правочинів: нікчемні
правочини - якщо їх недійсність
встановлена законом (ч. 1 ст. 219, ч. 1 ст. 220,
ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані - якщо їх
недійсність прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує їх
дійсність на підставах, встановлених
законом (ч. 2 ст. 222, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК
тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через
невідповідність його вимогам закону та
не потребує визнання його таким судом.
Оспорюваний правочин може бути
визнаний недійсним лише за рішенням
суду.

Ч. 2 ст. 547 ЦК України передбачено, що
правочин щодо забезпечення виконання
зобов'язання, вчинений із
недодержанням письмової форми, є
нікчемним.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» для визнання
правочину фіктивним необхідно
встановити наявність умислу всіх
сторін правочину.

Судам необхідно враховувати, що саме по
собі невиконання правочину сторонами
не означає, що укладено фіктивний
правочин. Якщо сторонами не вчинено
будь-яких дій на виконання такого
правочину, суд ухвалює рішення про
визнання правочину недійсним без
застосування будь-яких наслідків. У
разі якщо на виконання правочину було
передано майно, такий правочин не може
бути кваліфікований як фіктивний.

Як встановлено судом, укладений між
ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Хрещатик» 13 липня 2011
року договір поруки спрямований на
настання відповідних правових
наслідків, умови договору поруки не
суперечать актам цивільного
законодавства, сторони договору поруки
діяли в межах своєї компетентності з
достатнім обсягом дієздатності,
волевиявлення сторін було вільним та
відповідало їх внутрішній волі, а також
договір поруки укладено у тій формі, що
і основний договір - письмово.

Відповідачем не доведено, що договір
поруки укладено про людське око.

Не можна погодитися з доводами
відповідача як на підставу відмови у
задоволенні позову про те, що між ним та
позивачем не існувало і не існує
домовленостей щодо можливого
поручительства за зобов'язаннями
відповідача та на час укладення
договору відповідач відбував
покарання у вигляді позбавлення волі.
Таке твердження спростовується тим, що
згідно ст.ст. 553-554 ЦК України договір
поруки укладається кредитором за
зобов'язаннями, які забезпечуються
порукою, і поручителем. Оскільки
позичальник не є стороною договору
поруки, а стороною у зобов'язанні,
забезпеченому порукою, чинне
законодавство України не передбачає
обов'язку кредитора чи поручителя
отримувати згоду позичальника на
укладення договору поруки.

Тому ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_5,
керуючись законом, зокрема ст. 553 ЦК
України, та звичаями ділового обороту,
уклали двосторонній договір поруки
(між кредитором і поручителем).

Заперечення відповідача щодо не
доведення суми заборгованості за
кредитним договором також не можуть
взяті до уваги виходячи з наступного.

Як вбачається з копії рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 10
листопада 2008 року, стягнуто з ОСОБА_2 та
ТОВ «Сумиєвробуд» на користь ВАТ КБ
«Хрещатик» в особі Сумської філії ВАТ
КБ «Хрещатик» заборгованість за
кредитним договором № 486-16ф-07 від 21
грудня 2007 року в солідарному порядку
станом на 10 листопада 2008 року в сумі
1124348 грн. 58 коп., звернувши стягнення на
заставлені майнові права, які
випливають з Попереднього договору №
14/05-2007 купівлі-продажу квартири та
паркінгоміся від 05 грудня 2007 року,
посвідченому приватним нотаріусом
Сумського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, укладеного між ОСОБА_2 з
ТОВ «Сумиєвробуд» на квартиру № 1
будинку № 10 корпус «Б» по вул.
Новомістенській у м. Суми, загальною
площею 143,68 кв.м. та паркінгомісце № 1, що
знаходиться в будинку № 10, корпус «Б»
по вул. Новомістенській у м. Суми (а.с.
26-28).

З листа ВАТ КБ «Хрещатик» від 14 січня 2010
року, адресованого приватному
нотаріусу Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_6,
вбачається, що банк на підставі листа
ТОВ «СЄБ» від 05 січня 2010 року просить
зняти заборону на відчуження, що була
накладена на майнові права на кватиру
та паркінгомісце за адресою: АДРЕСА_1 по
попередньому договору № 14/05-12-2007
купівлі-продажу вказаної квартири та
паркінгомісця від 05 грудня 2007 року (а.с.
106).

Дійсно, з наданої відповідачем копії
листа ПАТ КБ «Хрещатик» від 02 квітня 2012
року вбачається, що в січні 2010 року
зазначена вище квартира була
реалізована ТОВ «СЄБ», кошти від
реалізації якої були перераховані
банку, але заборгованість по
кредитному договору, укладеного між
вказаним банком та відповідачем,
погашена тільки частково і на 02 квітня
2012 року становить 196576 грн. 83 коп. (а.с.
34-35).

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що на час укладення договору
поруки позивачем ОСОБА_5,
заборгованості за зобов'язаннями,
визначеними кредитним договором, який
був укладений між відповідачем та ПАТ
КБ «Хрещатик», у розмірі 450000 грн., в
межах суми якої укладено договір
поруки, не існувало. Наявність судового
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки не свідчить про те, що
внаслідок його виконання
заборгованість по кредитному договору
була погашена. Розмір заборгованості,
про який згадується у листі ПАТ КБ
«Хрещатик» станом на 02 квітня 2012 року
196576 грн. 83 коп., підтверджується
випискою по особовому рахунку (а.с. 98-102).

Враховуючи те, що згідно рішення
Зарічного районного суду м. Суми від 10
листопада 2008 року станом на цю дату
заборгованість за кредитним договором,
укладеним ОСОБА_2 21 грудня 2007 року,
становила 1124348 грн. 58 коп., та враховуючи
погашення заборгованості відповідно
до виписки з рахунку 15 січня 2010 року в
сумі 195853,17 грн. та 204146,83 грн., 25 січня 2010
року в сумі 54550,00 грн., 29 січня 2010 року -
45450,00 грн., 25 лютого 2010 року в сумі 10000
грн., суд вважає доведеним те, що на час
укладення договору поруки між
позивачем та ПАТ КБ «Хрещатик» сума
кредиту становила не менше 450000 грн., в
межах якої поручився позивач.

Таким чином доводи відповідача щодо
недоведеності суми заборгованості за
кредитним договором на час укладення
договору поруки не підтверджено
належними доказами та ґрунтуються лише
на припущеннях.

Факт перерахування позивачем ОСОБА_5
грошових коштів у розмірі 450000 грн.
підтверджується меморіальним ордером
№ 55 від 14 липня 2011 року, підстав не
довіряти вказаному доказу у суду немає.
Також з виписки по особовому рахунку
вбачається факт зарахування вказаної
суми на погашення заборгованості саме
за кредитним договором № 486-16ф-07,
укладеним 21 грудня 2007 року між ОСОБА_2
та ПАТ КБ «Хрещатик».

Відповідно до ч. 1 ст. 555 ЦК України у
разі одержання вимоги кредитора
поручитель зобов'язаний повідомити про
це боржника, а в разі пред'явлення до
нього позову - подати клопотання про
залучення боржника до участі у справі.

Якщо поручитель не повідомить боржника
про вимогу кредитора і сам виконає
зобов'язання, боржник має право
висунути проти вимоги поручителя всі
заперечення, які він мав проти вимоги
кредитора.

Заперечуючи проти вказаного позову,
відповідач ОСОБА_2 посилається на
порушення вимог ч. 1 ст. 555 ЦК України, що
полягало у тому, що позивач жодним
чином не повідомляв про існуючі між ним
та кредитором правовідносини і про
наявність будь-яких вимог до нього від
кредитора. В той же час під час судового
розгляду відповідачем не зазначено,
які саме заперечення має відповідач
проти вимоги кредитора, та не доведено,
що в разі здійснення позивачем як
поручителем повідомлення відповідача
про вимогу банку, такі доводи вплинули
на обсяг виконання зобов'язань
поручителем. Таким чином відповідачем
не доведено того, що недотримання
позивачем вимог ч. 1 ст. 555 ЦК України
позбавило його права протистояти
вимогам кредитора, яке з вини позивача
як поручителя відповідач не зміг
надати.

Суд також погоджується з доводами
позивача щодо наявності технічної
помилки у договір поруки, укладеним між
ОСОБА_5 та ПАТ КБ «Хрещатик» 13 липня 2011
року, виходячи з того, що кредитний
договір між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Хрещатик»
04 жовтня 2007 року не укладався, та
сплачені ОСОБА_5 грошові кошти в
розмірі 450000 грн. були зараховані на
погашення заборгованості, яка виникла
за кредитним договором, укладеним
відповідачем з ПАТ КБ «Хрещатик» 21
грудня 2007 року.

З огляду на вказане позовні вимоги
ОСОБА_5 про стягнення грошової суми в
порядку регресу є обґрунтованим та
доведеним, а тому на користь позивача
необхідно стягнути з відповідача борг
в сумі 450 000 грн.00 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України
відповідач повинен відшкодувати
позивачу 3 654 грн. 00 коп. в рахунок
повернення судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_5
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5
борг в сумі 450 000 грн., а також 3 654 грн. 00
коп. судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми шляхом подачі в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
А.П.Сидоренко