Справа № 463/935/14
Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р.
Провадження № 22-ц/783/5449/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи: 52
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3 і її
представника ОСОБА_4;

Цястуна Р.П. - представника Комунальної
3-ої стоматологічної поліклініки м.
Львова,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Комунальної 3-ої
стоматологічної поліклініки м. Львова,
третя особа - головний лікар
Комунальної 3-ої стоматологічної
поліклініки м. Львова ОСОБА_6, про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на
рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 23 червня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Комунальної 3-ої
стоматологічної поліклініки м.Львова,
третя особа - головний лікар
Комунальної 3-ої стоматологічної
поліклініки м. Львова ОСОБА_6, про
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з
02 січня 1979 року по 28 лютого 2014 року вона
працювала лікарем
стоматологом-терапевтом у Комунальній
3-ій стоматологічній поліклініці
м.Львова, однак наказом головного
лікаря даної поліклініки від 28 лютого
2014 року № 29-к/тр її було звільнено із
займаної посади на підставі п.2 ст.40
КЗпП України, про що їй стало відомо
лише 03 березня 2014 року при видачі їй
трудової книжки. Вважала, що даний
наказ є незаконним та необґрунтованим,
оскільки протягом більш як п'ятдесяти
років вона сумлінно виконувала
покладені на неї трудові обов'язки
медичного працівника, тридцять п'ять
років з яких - на посаді лікаря
стоматолога-терапевта у Комунальній
3-ій стоматологічній поліклініці м.
Львова. За цей період часу вона
неодноразово була нагороджена
почесними грамотами, подяками,
проходила курси підвищення
кваліфікації, наказами Головного
управління охорони здоров'я ЛОДА,
Департаменту охорони здоров'я ЛОДА
неодноразово було підтверджено її вищу
кваліфікаційну категорію лікаря
стоматолога-терапевта. Вважала, що в
наказі № 29-к/тр від 28 лютого 2014 року
відсутнє будь-яке обґрунтування того,
що рівень її кваліфікації є
недостатнім або, що стан здоров'я не
дозволяє їй належно виконувати свої
трудові обов'язки. В порушення вимог ч.2
ст.40 КЗпП України їй не було
запропоновано переведення на іншу
роботу. Крім того, на момент подачі
позову до суду їй не було вручено копію
наказу про звільнення з роботи.
Наведеним їй також було заподіяно
моральну шкоду, яку вона оцінювала у 5 000
грн. (а.с. 1-3).

Оскаржуваним рішенням вище згаданий
позов задоволено частково.

Поновлено позивачку на посаді
лікаря-стоматолога терапевта
Комунальної 3-ої стоматологічної
поліклініки м.Львова та стягнуто з
відповідача на її користь 7 544 грн.
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу. Вирішено питання судових
витрат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за один
місяць (а.с. 169-173).

Дане рішення оскаржив третя особа
ОСОБА_6

Апелянт просить оскаржуване рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, покликаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення норм матеріального і
процесуального права.

Вважає, що судом не було дано належної
оцінки тому, що ОСОБА_3 допустила грубі
порушення трудової дисципліни, правил
внутрішнього трудового розпорядку і
посадової інструкції, що призвело до
зриву нею лікувального процесу в
період 26-28 лютого 2014 року.

Також вважає, що судом не було дано
належної оцінки таким доказам по
справі, як акту, який був складений
відповідними працівниками
поліклініки, про те, що позивачку було
повідомлено про час і місце розгляду
профкомом поліклініки подання
адміністрації про надання згоди на
звільнення ОСОБА_3 з ініціативи
адміністрації; акту від 28.02.2014 року про
самовільне залишення ОСОБА_3 зборів
трудового колективу, а також акту від
03.03.2014 року про те, що ОСОБА_3 ознайомили
з наказом про її звільнення з роботи,
однак остання відмовилася цей наказ
підписати (а.с. 178-180).

Апелянт ОСОБА_6, будучи своєчасно (30.10.2014
року) належним чином повідомленим про
час і місце апеляційного розгляду
справи (а.с. 200-201), в судове засідання не
з'явився і про причини своєї неявки суд
не повідомив, що (у відповідності до ч. 2
ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення доводів апеляційної
скарги зі сторони позивачки, її
представника та представника
Комунальної 3-ої стоматологічної
поліклініки м. Львова, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

У п. 18 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06.11.1992 року № 9 „Про
практику розгляду судами трудових
спорів" міститься роз'яснення про те, що
при розгляді справ про поновлення на
роботі судам необхідно з'ясовувати, з
яких підстав проведено звільнення
працівника згідно з наказом
(розпорядженням), і перевіряти їх
відповідність законові.

Пункт 2 ст. 40 КЗпП України передбачає
можливість звільнення працівника у
зв'язку з виявленою невідповідністю
працівника виконуваній роботі або
займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації або стану
здоров'я, які перешкоджають
продовженню цієї роботи.

Як вбачається з наказу по Комунальній
3-тій стоматологічній поліклініці м.
Львова від 28.02.2014 року № 29-к/тр.,
позивачку ОСОБА_3 було звільнено з
роботи по п. 2 ст. 40 КЗпП України за те, що
остання „вийшла за межі своїх
посадових завдань та обов'язків, так як
організувала письмове звернення до
начальника Управління охорони здоров'я
ЛМР п. Зубу В.І. про наявні з боку
головного лікаря корупційні діяння,
про що будь-які докази відсутні" (а.с.
31-32).

Тобто, позивачку було звільнено з
роботи по п. 2 ст. 40 КЗпП України з
підстав, які не передбачені даною
нормою закону, оскільки наведені у вище
згаданому наказі підстави для
звільнення з роботи не мають жодного
відношення до кваліфікації ОСОБА_3 або
стану її здоров'я.

З урахуванням вище наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
давши належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності,
прийшов до вірного висновку про
звільнення позивачки з роботи з
чисельними порушеннями чинного
трудового законодавства. Оскаржуване
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні і апеляційну скаргу на нього,
яка не спростовує висновків рішення
суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити та залишити рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 23 червня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: