Віньковецький районний суд
Хмельницької області
Справа № 670/633/14-ц
Провадження № 2/670/202/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року
смт. Віньківці

Віньковецький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Волкової О.М.

з участю секретаря Сікорської В.О.

представника позивача Максимова М.Є.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Віньківці
цивільну справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства «Альфа Банк»
до ОСОБА_2, третя особа -- ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПАТ «Альфа - Банк» звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, у якому
просив стягнути з відповідачки на
користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк»
заборгованість за кредитом у сумі
901446,21 гривень, а саме: за кредитом - 116238,94
гривень, по відсотках - 78714,16 гривень,
пеня - 706493,11 гривень, та витрати по
сплаті судового збору у сумі 3654,00
гривень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.12.2007
року Закрите акціонерне товариство
«Альфа-Банк», та фізична особа - ОСОБА_3
надалі за текстом - Позичальник, уклали
кредитний договір № 700002684.

Закритим акціонерним товариством
«Альфа-Банк» 19.08.2009 року, було приведено
у відповідність до Закону України «Про
акціонерні товариства» назву
організаційно-правової форми, шляхом
перейменування Закритого акціонерного
товариства «Альфа-Банк» в Публічне
акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Відповідно до умов вищевказаного
Договору, позивач зобов'язався надати
позичальникові кредит у сумі 15756,98
доларів США.

Відповідно до умов Договору,
позичальник у свою чергу
зобов'язувався в порядку та на умовах,
що визначені Договором, повертати
кредит, виплачувати проценти за
користування, сплачувати неустойки та
інші передбачені платежі в сумі, строки
та на умовах, що передбачені Договором
та Додатком № 1 до нього - графіком
погашення кредиту.

Позивач свої зобов'язання за Договором
виконав, надавши позичальнику кредит у
сумі 15756,98 доларів США, що
підтверджується випискою з особового
рахунку.

Однак позичальник ОСОБА_3 в порушення
умов договору свої зобов'язання
належним чином не виконав, в результаті
чого станом на 16.07.2014 року має
прострочену заборгованість за
кредитом - 9919,63 дол. США, що за курсом НБУ
на дату розрахунку складає - 116238,94 грн.,
за відсотками - 6717,33 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 78714,16 грн., що
підтверджується розрахунком
заборгованості.

У зв'язку з систематичним порушенням
боржником своїх обов'язків зі сплати
кредиту, відповідно до норм чинного
законодавства та діючого Кредитного
договору йому була нараховано
неустойку.

Станом на 16.07.2014 року розмір неустойки
становить - пеня - 168727,87 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 1977165,33 грн.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Таким чином, розмір неустойки
становить: пеня - 60290,90 дол. США, що за
офіційним курсом НБУ на дату
розрахунку складає - 706493,11 грн.

В забезпечення виконання зобов'язань
позичальника ОСОБА_3, що випливають з
основного договору, відповідно до ст. 553
ЦК України, 20.12.2007 року позивач та
фізична особа ОСОБА_2, уклали Договір
поруки № 700002684-П, відповідно до умов
якого відповідачка як поручитель
поручається за виконання
позичальником обов'язків, що виникли на
підставі основного договору або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому.

Тому, виходячи із положень ст. 554 ЦК
України, що у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя, та
відповідно до умов Договору поруки,
поручитель відповідає перед банком у
тому ж обсязі, що і боржник, на
виконання умов Договору позичальнику
та поручителю була направлена вимога
про дострокове повернення кредиту, але
на дату подання позовної заяви вимога
не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання
позичальником зобов'язання стосовно
умов повернення кредиту, та на підставі
ст.543 ЦК України, згідно вимог якої
позичальник і поручитель несуть
солідарну відповідальність за
невиконання зобов'язань за Договором,
Банк має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників (позичальника /
поручителів разом, так і будь-кого з них
окремо), і вимагає стягнення з
відповідача заборгованості по кредиту,
за відсотками, та пеню за невиконання
умов договору.

У судовому засіданні представник
позивача за довіреністю
Максимов М.Є. позов підтримав повністю
з підстав, зазначених у ньому та просив
задовольнити.

В підтримання позовних вимог
представник пояснив, що за кредитним
договором існує велика заборгованість,
яку позичальник не погашає, тому банк
звернувся з позовом до поручителя. Крім
того, представник вказував, що
заборгованість за кредитом
розраховано із врахуванням того, що із
01.01.2008 року банком було збільшено
відсоткову ставку за кредитом до 17 %
річних, однак в матеріалах кредитної
справи відсутні будь-які дані про те, що
із позичальником та поручителем було
укладено додатковий договір про
збільшення відсоткової ставки за
кредитним договором та письмові
підтверджуючі дані щодо повідомлення
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про збільшення
процентів із 14,5 до 17. Також вказував, що
після реалізації банком переданого
позичальником транспортного засобу,
кредитний договір розірвано не було, і
залишилась непогашена заборгованість.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому
засіданні позов не визнала. У судове
засідання 14.11.2014 року не з'явилась,
подала до суду письмову заяву про
розгляд справи за її відсутності та у
позові просила відмовити.

Пояснила, що дійсно її чоловік ОСОБА_3 у
2007 році брав кредит на купівлю
транспортного засобу для сім`ї, а вона
виступила поручителем. Однак через
фінансові труднощі чоловік не зміг
сплачувати кредит у встановлені
строки, виникла заборгованість, після
чого на пропозицію працівників банку у
2009 році він добровільно передав
позивачу придбаний автомобіль для
реалізації та погашення
заборгованості. Після продажу
автомобіля працівники банку
повідомили чоловіку, що кредит
повністю погашений і заборгованості
немає, однак будь-яких письмових
повідомлень про це банк їм не надав. У
2010 році до них почали телефонувати з
банку, та по пошті стали надходити
листи про те, що за кредитом існує
заборгованість. ОСОБА_2 звернулась у
Хмельницьке відділення банку, де їй
запропонували взяти «кредитні
канікули» або погасити кредит. Потім
вона отримала повістку про розгляд
справи третейським судом у м. Чернігів,
у сім`ї стосунки зіпсувались, і з того
часу шлюбні стосунки із ОСОБА_3 вона
припинила. Крім того, відповідачка
звертала увагу суду на те, що їй було
невідомо про збільшення процентної
ставки за кредитом з 01.09.2008 року,
позивач про даний факт її не
повідомляв, жодних додаткових угод із
банком вона не укладала, а про дані
обставини вона з чоловіком дізналась
лише після розгляду справи
третейським судом.

Третя особа, ОСОБА_3, будучи
повідомленим про дату та місце
розгляду справи судовою повісткою, у
суд на розгляд справи не з'явився,
причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, відповідачки, дослідивши
письмові докази по справі, суд дійшов
висновку, що позов до задоволення не
підлягає, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 20 грудня 2007 року
між Закритим акціонерним товариством
«Альфа-банк» з однієї сторони та ОСОБА_3
з другої сторони було укладено
кредитний договір №
700002684, за умовами якого банк надає
позичальнику кредит у сумі 15756,98
доларів США зі сплатою 14,5 % річних і
строком повернення до 21.12.2014 року для
придбання транспортного засобу згідно
з договором купівлі-продажу, укладеним
між позичальником та ТОВ
«Автосоюзсервіс» № Х-49 від
18.12.2007 року SAMAND, 2007 року випуску.

Для забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 цього ж самого дня між банком і
ОСОБА_2 був укладений окремий договір
поруки № 700002684-П.

Згідно з випискою по особовому рахунку
з 20.12.2007 року по 16.07.2014 року, ОСОБА_3 21.12.2007
року було видано кредит у сумі 15756,98
доларів США (що в гривневому
еквіваленті становить 79572,75 грн. по
курсу 505.0000/100) на поточний рахунок
ОСОБА_3 НОМЕР_1.

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору,
платежі з повернення кредиту та сплати
процентів за його користування
здійснюються щомісячно рівними
частинами відповідно до графіку
платежів та розрахунку сукупної
вартості споживчого кредиту та
реальної процентної ставки, з
урахуванням вартості усіх супутніх
вимог, який є Додатком № 1 до Договору
та його невід'ємною частиною в порядку
та на умовах, визначених цим Договором.

Взяті на себе зобов'язання щодо
повернення коштів і сплати процентів
за кредитом ОСОБА_3 не виконав,
унаслідок чого утворилась
заборгованість, яка згідно наданого
позивачем розрахунку станом на 16.07.2014
року становить 9919,63 доларів США за
кредитом, що за офіційним курсом НБУ на
дату розрахунку складає 116238,94 гривні,
за відсотками - 6717,33 долари США, що за
курсом НБУ на дату розрахунку складає
78714,16 гривень, розмір неустойки -пеня -
168727,87 доларів США, що за курсом НБУ на
дату розрахунку складає 1977165,33 гривні, в
тому числі протягом останніх 12 місяців
сума нарахованої пені становить 60290,90
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
на дату розрахунку складає 706493,11
гривень.

Згідно договору поруки № 700002684-П,
боржник та поручитель відповідають
перед банком за порушення обов'язків по
поверненню банку кредиту (пені, штрафу)
як солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування
цивільно-правових засобів з метою
забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду з позовом за
захистом, позивач посилався на
порушення його права, передбаченого ст.
ст. 525, 526 ЦК України у зв'язку з
невиконанням позичальником ОСОБА_3
умов договору, та на підставі ст.
554 ЦК України, якою передбачено у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, солідарну
відповідальність поручителя перед
кредитором.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання
обов'язку не в повному обсязі від
одного із солідарних боржників, має
право вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України
за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча і пов'язаний з
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього
Кодексу).

Уживаний законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК
України термін "порука"
використовується в розумінні
зобов'язального правовідношення
поруки, з припиненням якого втрачає
чинність договір поруки.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що
до припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання, які
призвели або можуть призвести до
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. Таке збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає у
разі підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки тощо.

Верховним Судом України в постанові
від 20 лютого 2013 року в справі № 6-172цс12
висловлена правова позиція про те, що
відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели або
можуть призвести до збільшення обсягу
відповідальності останнього.
Збільшення відповідальності
поручителя внаслідок зміни основного
зобов'язання виникає в разі: підвищення
розміру процентів; відстрочення
виконання, що призводить до збільшення
періоду, за який нараховуються
проценти за користування чужими
грошовими коштами; установлення
(збільшення розміру) неустойки;
встановлення нових умов щодо порядку
зміни процентної ставки в бік
збільшення тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

Відповідачкою ОСОБА_2 суду було надано
для дослідження рішення постійно
діючого Третейського суду при
Всеукраїнській Громадській
організації «Всеукраїнський
Фінансовий Союз» від 10 червня 2010 року,
винесене у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 700002684 від 20.12.2007 року.

Вказаним рішенням позов було
задоволено частково, та стягнуто з
ОСОБА_3 заборгованість за кредитом 79118,97
грн. та відсотки 4483,50 грн., а в частині
стягнення заборгованості у
солідарному порядку з відповідачки
ОСОБА_2 відмовлено у зв'язку з тим, що
позивачем не було надано суду
додаткової угоди до Договору поруки
щодо надання поручителем згоди на
зміну обсягу відповідальності, а саме
зміну відсоткової ставки за Кредитним
договором.

Згідно пояснень представника позивача
у судовому засіданні при розгляді
даної справи, у матеріалах кредитної
справи відсутні дані про укладення
додаткової угоди, зокрема із
поручителем, про збільшення
відсоткової ставки, разом з тим
представник стверджував, що ОСОБА_2 про
це повідомлялась, але остання даний
факт заперечувала.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

Доводи представника позивача про
обізнаність поручителя ОСОБА_2 щодо
збільшення процентної ставки за
кредитним договором № 700002684 від 20.12.2007
року жодними доказами не підтверджені.

Отже, враховуючи, що позивач починаючи
з 01.09.2008 року збільшив кредитну
процентну ставку із 14,5 % до 17 % без згоди
поручителя, тобто відповідачки ОСОБА_2,
та у договорі поруки відсутні дані про
надання поручителем згоди на зміну
обсягу відповідальності перед банком,
у відповідності до вимог ст. 559 ЦК
України договір поруки вважається
припиненим, тому ОСОБА_2 як поручитель
не може нести відповідальність за
невиконання умов кредитного договору
позичальником ОСОБА_3, а відтак
правових підстав для задоволення
позову суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 525, 526, 543, 549, 553, 554, 559, 623, 624, 625 ЦК
України, ст. ст. 8, 10, 60, 212-215 ЦПК України,
суд,--

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог
Публічного Акціонерного Товариства
«Альфа Банк» до ОСОБА_2, третя особа --
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення через Віньковецький
районний суд до апеляційного суду
Хмельницької області.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
О.М. Волкова