Справа № 203/747/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 жовтня 2014 року
Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.

при секретарі - Величко О.М.

за участю: представника позивача –
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2,
третя особа – Державна реєстраційна
служба України про звернення стягнення
на майно, -

В С Т А Н О В И В :

05 лютого 2014 року позивач
звернувся до Кіровського районного
суду м. Дніпропетровська з позовом до
ОСОБА_2, третя особа – Державна
реєстраційна служба України про
звернення стягнення на майно, визнання
права власності та витребування
документів (а.с. 3-8)

Позивач у своїй позовній
заяві та представник у судовому
засіданні в обґрунтування позовних
вимог, з урахуванням уточнень,
посилався на те, що 21.03.2008 року між АКІБ
«УКРСИББАНК» та відповідачем було
укладено кредитний договір № 0,
відповідно до умов даного договору
банк зобов’язався надати відповідачу
кредит у розмірі 105 000 дол. США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,90 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 21.03.2029
року. На забезпечення виконання умов
договору ОСОБА_2 передав у іпотеку
квартиру № 8 в житловому будинку № 8 по
вул. Горького у м. Дніпропетровськ,
загальною площею 42,80 кв.м. яка належить
на праві власності відповідачу. Зі
свого боку банк виконав, передбачені
кредитним договором умови та передав
відповідачу грошові кошти, проте
відповідач ОСОБА_2 не виконував
належним чином взяті на себе
зобов’язання у зв’язку з чим, у нього
виникла заборгованість перед банком,
яка станом на 22.11.2013 року становить 157
836,07 дол. США. 08.12.2011 року між ПАТ (АКІБ)
«УКРСИББАНК» та позивачем було
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами. На підставі
зазначеного, позивач просив суд
звернути стягнення на нерухоме майно
відповідача що перебуває в іпотеці, а
саме квартиру № 8 в житловому будинку №
8 по вул. Горького у м. Дніпропетровськ
та припинити право власності
відповідача на вказане майно, а також
покласти на відповідачів судові
витрати по справі (а. с. 113-117).

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги
підтримав у повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не
з’явився, про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суду не
повідомив. Враховуючи вищезазначені
обставини, суд вважає можливим
розглянути справу у відсутності
відповідача згідно положень ст.ст. 169, 224
ЦПК України за правилами глави 8
розділу ІІ ЦПК України та винести по
справі заочне рішення. (а.с.
121-124,127-129,133,137-140,144-145,150-153,156-158,160-163,176,181-187)
.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали даної
цивільної справи, суд приходить до
наступного висновку з таких підстав.

У судовому засіданні
встановлено, що 21.03.2008 року між АКІБ
«УКРСИББАНК» та відповідачем було
укладено кредитний договір № 0,
відповідно до умов даного договору
банк зобов’язався надати відповідачу
кредит у розмірі 105 000 дол. США, зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 11,90 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 21.03.2029
року, зазначені обставини
підтверджуються письмовими доказами,
наявними в матеріалах справи (а.с. 12-30).

Встановлено, що на виконання
кредитного договору № 0 від 21.03.2008
року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 105 000
дол. США, що підтверджується умовами
договорів.

Встановлено, що у
забезпечення виконання зобов’язань по
кредитному договору № 0 від 21.03.2008
року між банком та відповідачем був
укладений договір іпотеки № 0/1
від 21.03.2008 року, відповідно до якого
відповідач надала у іпотеку квартиру
№ 8 в житловому будинку № 8 по вул.
Горького у м. Дніпропетровськ,
загальною площею 42,80 кв.м. яка належить
на праві власності відповідачу,
зазначені обставини підтверджуються
письмовими доказами, наявними в
матеріалах справи (а.с. 31-34).

Також судом встановлено, що
у відповідача ОСОБА_2 за кредитним
договором № 0 від 21.03.2008 року
виникла заборгованість, яка станом на
22.11.2013 року становить 157 836,07 дол. США., що
за курсом НБУ становило 1261583,71 грн., яка
складається із заборгованості за
кредитом – 830 508,67 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом
– 431 075,04 грн., що підтверджується
довідкою, випискою по рахунку (а.с. 37-47).

Встановлено, що 08.12.2011 року між ПАТ
«УКРСИББАНК» та ПАТ «Дельта Банк»
укладено договір купівлі-продажу прав
вимоги за кредитами, в тому числі й за
кредитним договором № 0 від 21.03.2008
року укладеним з відповідачем (а.с.
59-104).

Правовідносини, які виникли між
сторонами, окрім положень
вищезазначених договорів,
врегульовані нормами ЦК України,
Закону України «Про іпотеку», Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті»

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Стаття 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
(ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Іпотекодержатель має право
задовольнити із вартості предмета
іпотеки всі фактичні вимоги негайно
після виникнення будь-якої із таких
обставин: несплата боржником
іпотекодержателю будь-якої суми у
такому розмірі, у такій валюті, у такий
строк і в такому порядку, як
встановлено в кредитному договорі;
порушення іпотекодавцями будь-якого із
їх зобов'язань за умовами цього
договору; інших обставин, передбачених
чинним законодавством України,
кредитним договором та цим договором.

Відповідно до ст. 575 ЦК України, ст. 1
Закону України «Про іпотеку» іпотека -
вид забезпечення виконання
зобов'язання нерухомим майном, що
залишається у володінні і користуванні
іпотекодавця, згідно з яким
іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому законом.

Частиною першою статті 33 Закону
України «Про іпотеку» передбачено, що у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону.

У разі порушення іпотекодавцем
обов'язків, встановлених іпотечним
договором, іпотекодержатель має право
вимагати дострокового виконання
основного зобов'язання, а в разі його
невиконання - звернути стягнення на
предмет іпотеки (ч. 1 ст. 12 Закону
України «Про іпотеку).

Таким чином, відповідно до аналізу
зазначених норм права, звернення
стягнення на предмет іпотеки є
можливим у разі невиконання боржником
зобов'язання. Факт невиконання
зобов'язання підтверджується
матеріалами справи. Відповідач визнає
факт невиконання зобов'язань за
кредитним договором.

Проте, в силу Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» (далі -
Закон), який містить спеціальні норми
щодо спірних правовідносин, на даний
час неможливим є вирішення питання
звернення стягнення на предмет іпотеки
без згоди власника, а протягом дії
вказаного Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм
(ч. ч. 1, 4 Закону).

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону, протягом
дії вказаного Закону не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника / майнового поручителя
або є об'єктом незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна, яке перебуває в іпотеці, за
умови, що у позичальника або майнового
поручителя у власності не знаходиться
інше нерухоме житлове майно; загальна
площа такого нерухомого житлового
майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Спірна квартира виступає як
забезпечення зобов'язань відповідачів
за споживчим кредитом, наданим ПАТ
«УКРСИББАНК» в іноземній валюті,
загальна площа предмета іпотеки
становить 42,80 кв. м., що не перевищує
встановлених 140 кв. м.

Суд при розгляді справи також враховує
те, що кредит є споживчим, квартира була
придбана для проживання, місце
реєстрації відповідача не співпадає з
адресою предмету іпотеки, але це не є
підставою вважати, що особа там не
мешкає.

На підставі наведеного, предмет
іпотеки, на який позивач просить
звернути стягнення, підпадає під дію
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» та не може бути
примусово стягнутий (відчужений) без
згоди власника, а власник (відповідач)
заперечує проти звернення стягнення.
Враховуючи, що протягом дії вказаного
Закону інші закони України з питань
майнового забезпечення кредитів діють
з урахуванням його норм, у суду
відсутні підстави для задоволення
позову на даний час.

Суд вважає необхідним роз’яснити
можливість застосування до даних
правовідносин вказаного Закону.

В пояснювальній записці до Закону щодо
обґрунтування необхідності його
прийняття зазначено, що: «Внаслідок
різких курсових коливань на валютному
ринку України, знецінення національної
валюти громадяни України втратили
значну частину своїх коштів. Через
знецінення національної валюти
десятки тисяч людей не мають
можливості обслуговувати кредитні
зобов'язання за споживчими кредитами в
іноземній валюті. Банки та інші
фінансові установи масово звертають
стягнення і примусово вилучають у
таких боржників рухоме і нерухоме
майно. В тому числі, викидаючи людей із
неповнолітніми дітьми з житла на
вулицю і забираючи засоби до існування.
Це викликає гостре незадоволення у
людей і напруження у суспільстві. З
метою підтримки громадян України, які
мають невиконані зобов'язання за
договорами споживчого кредиту в
іноземній валюті (валютних кредитів),
укладеними з фінансовими установами та
банками України шляхом встановлення
порядку і умов конвертації зобов'язань
за кредитними договорами в іноземній
валюті в національну валюту України
пропонується мінімалізувати негативні
наслідки інфляції національної валюти
для громадян України та убезпечити
зазначених громадян від виникнення
скрутної фінансової ситуації. До
прийняття і набуття чинності
законодавством у цій сфері, з метою
зменшення напруги в суспільстві і
знаходження компромісу, необхідно
ввести мораторій (заборону) на
примусове відчуження рухомого і
нерухомого майна позичальників
(боржників), які мають кредитні
зобов'язання за договорами споживчого
кредиту в іноземній валюті».

Отже, Закон приймався з метою підтримки
громадян України, які вже мали
невиконані зобов'язання за договорами
споживчого кредиту в іноземній валюті
(валютних кредитів) ще до прийняття
зазначеного Закону, а тому його дія
поширюється на спір, що розглядається
судом.

На підставі зазначеного, враховуючи
вимоги Закону України «Про мораторій
на стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позову на час дії
вказаного закону.

Керуючись Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 208,
209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному
товариству «Дельта Банк» у задоволені
позову до ОСОБА_2, третя особа –
Державна реєстраційна служба України
про звернення стягнення на майно –
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя

Ф.Ф. Маймур