Справа № 203/4634/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2014 року

Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю : представника відповідача –
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Дніпропетровську Дніпропетровської
області про відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

14 липня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в Кіровському
районі про відшкодування моральної
шкоди. (а.с. 1-5)

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 серпня 2014 року
була визначена вірна назва
відповідача, як Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в місті
Дніпропетровську Дніпропетровської
області. (а.с. 75)

Позивач у позовній заяві посилався на
те, що він має загальний стаж роботи 39
років та 6 місяців, з 2002 року по 2008 рік
працював в Горлівській філії ПАТ КБ
"ПриватБанк", однак в період з 2002 року по
2006 рік позивач працював на посаді
провідного експерта управління
безпеки по Донецькому РУ та з 2006 року
був переведений на посаду головного
експерта Управління безпеки в
Горлівському філіалі. 24 жовтня 2002 року
позивач був направлений у відрядження
і повертаючись з відрядження на
мікроавтобусі, водій зазначеного
транспортного засобу не переконавшись
у відсутності зустрічного транспорту,
скоїв зіткнення з іншим автомобілем. В
результаті ДТП позивачу були заподіяні
тілесні ушкодження середньої тяжкості,
у зв'язку з чим, він був направлений на
огляд до МСЕК для встановлення втрати
працездатності в результаті
спричинених йому та виявлених травм.
Згідно первинного висновку МСЕК
позивачу було встановлено 40% втрати
працездатності та поставлена третя
група інвалідності. З моменту
отримання травми та по сьогоднішній
день позивач систематично проходить
амбулаторне, стаціонарне, денне
лікування, стан його здоров'я
погіршується. Зазначені факти істотно
відобразились і продовжують
відображатися на способі життя
позивача. У позивача відбулися зміни в
життєвих і виробничих стосунках, він
постійно переживає дискомфорт,
змушений відмовитися від ряду
можливостей ведення звичного способу
життя, також змушений проходити
періодичні курси лікування, не маючи
можливості повною мірою реалізувати
своє право на працю, прикладає великі
зусилля для організації свого життя на
належному рівні, що супроводжується
моральними стражданнями і
переживаннями. Зазначені вище
обставини вкрай негативно
відображаються на духовному та
психічному стані позивача, тому він
звернувся до суду та просив суд
врахувати характер і обсяг заподіяних
йому страждань і стягнути з
відповідача моральну шкоду, заподіяну
протиправними діями відповідача у сумі
300 000 гривень. (а.с. 1-5)

У судове засідання позивач не
з’явився, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, однак разом з поданою позовною
заявою подав заяву про розгляд справи
за його відсутності в якій просив суд
розглянути дану справу без його участі,
зазначивши, що позовні вимоги
підтримує в повному обсязі та
наполягає на їх задоволенні. (а.с. 1-6, 60,
79-81)

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечувала проти
заявлених позовних вимог посилаючись
на те, що відділення Фонду не визнає
позов в повному обсязі, вважає позовні
вимоги безпідставними та
необґрунтованими, оскільки з 17.06.2003
року позивач перебуває на обліку в
відділенні Фонду та йому було
встановлено 40 % втрати професійної
працездатності, а також визначено
потребу в додаткових видах соціальної
допомоги. З цього часу відділення
проводить відшкодування позивачу
належних страхових виплат і надає
соціальну допомогу, визначену МСЕК.
Також позивачу було призначено і
виплачено одноразову допомогу у
зв’язку з стійкою втратою професійної
працездатності та призначено
щомісячну страхову виплату. З 14.06.2004
року позивачу було встановлено 50 %
втрати професійної працездатності. На
теперішній час позивач отримує
щомісячну страхову виплату, яка
перераховується щорічно з 01 березня
відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону № 1105.
Таким чином, відповідач в повному
обсязі виконує свій обов’язок щодо
відшкодування позивачу страхових
виплат, визначений діючим
законодавством України. Окрім цього,
представник відповідача посилалась на
внесені зміни до Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків моральної
(немайнової) шкоди застрахованим
особам і членам їх сімей припиняється з
01 січня 2008 року незалежно від часу
настання страхового випадку. Тобто на
теперішній час у позивача відсутні
правові підстави для відшкодування
моральної шкоди за рахунок коштів
відділення Фонду. Крім того, позивач не
надав до суду або відділення Фонду
висновок МСЕК про встановлення йому
факту спричинення моральної шкоди,
враховуючи відсутність належних
доказів в обґрунтування позовних
вимог, представник відповідача вважає,
що позивач не довів факт заподіяння
йому моральних страждань або втрат
немайнового характеру, не довів
наявність обставин або дій
відповідача, якими вони заподіянні, та
причинного зв’язку між шкодою і
протиправними діяннями відділення
фонду, тому представник відповідача
просила суд відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. (а.с. 66-72, 82)

Вислухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши матеріали
даної цивільної справи, суд приходить
до наступного висновку з таких підстав.

Встановлено, що позивач має загальний
стаж роботи 39 років та 6 місяців, з 2002
року по 2008 рік позивач працював в
Горлівській філії ПАТ КБ "ПриватБанк", з
яких в період з 2002 року по 2006 рік
позивач працював на посаді провідного
експерта управління безпеки по
Донецькому РУ, та з 2006 року був
переведений та працював на посаді
головного експерта Управління безпеки
в Горлівському філіалі, що
підтверджується копією трудової
книжки, наявною в матеріалах справи.
(а.с. 7-14)

Судом встановлено, що 24 жовтня 2002 року
позивач був направлений у службове
відрядження до м Дніпропетровська
терміном на один день для проходження
стажування, та повертаючись з
відрядження на мікроавтобусі, яким
керував водій ПАТ КБ "ПриватБанк" в
напрямку м. Донецька, 24 жовтня 2002 року
близько о 18 годині 30 хвилин, в темний
час доби, водій транспортного засобу
вирішив зробити обгін
автотранспортного засобу не
переконавшись у відсутності
зустрічного транспорту, виїхав на
смугу зустрічного руху, та скоїв
зіткнення з мікроавтобусом, тим самим
водій Горлівського філіалу ПАТ КБ
"ПриватБанк" ОСОБА_3 гурбо порушив
правила дорожнього руху, а саме п.п. 14.2.
в, 14.6. г, які затверджені постановою КМУ
№ 1306 від 10.10.2001 року, що підтверджується
копією акту № 2 про нещасний випадок на
виробництві від 24.10.2002 року, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 28)

Встановлено, що позивачу внаслідок
вищезазначеної дорожньо-транспортної
пригоди були спричинені тілесні
ушкодження середньої тяжкості,
закритий перелом тіла ОСОБА_4 – 4, I
ступеня, закритий перелом правої
ключиці, без зміщення, забита рана
тім'яної області зліва, що
підтверджується копією акту № 2 про
нещасний випадок на виробництві від
24.10.2002 року, наявною в матеріалах
справи. (а.с. 28)

З матеріалів справи
вбачається, що 17 червня 2003 року позивач
був направлений до МСЕК для
встановлення втрати працездатності в
результаті виявлених травм та згідно
первинного висновку МСЕК раніше
виявлені травми позивача були
підтверджені, вказано на
протипоказання роботи з важким
фізичним навантаженням на праву руку і
встановлена за сукупністю 40% втрати
працездатності позивача та поставлена
третя група інвалідності, що
підтверджується копією довідки МСЕК
від 17.06.2003 року № 127291, наявною в
матеріалах справи. (а.с. 27)

Крім того, встановлено, що позивач з
періодичністю два-три рази на рік
проходить курс лікування в
травматологічному відділенні ГБ № 2, м.
Горлівка, в зв'язку з чим, 05.08.2009 року
позивач був направлений на перекомісію
МСЕК де на підставі акту № 1501, оглядом
МСЕК була встановлена третя група
інвалідності і з 24.07.2009 року було
встановлено 50 % ступень втрати
професійної працездатності позивача.
Окрім цього з моменту отримання травми
і по сьогоднішній день позивач
систематично проходить амбулаторне,
стаціонарне та денне лікування,
викладені обставини підтверджуються
копією довідки МСЕК від 17.06.2003 року №
127291, копією довідки МСЕК від 05.08.2009 року
№ 035828, копіями виписок з історії
хвороби позивача, копіями досліджень,
копіями виписних експертиз, копіями
висновків травматологів МСЕК за період
з 16.06.2006 року по 06.07.2009 рік та копією
звіту про амбулаторне лікування від
22.10.2011 року до 29.10.2011 рік, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 25-27, 29-54)

У судовому засіданні було встановлено,
що з 17.06.2003 року позивач перебуває на
обліку в відділенні Фонду та з цього
часу відповідач проводить
відшкодування позивачу належних йому
страхових виплат і надає соціальну
допомогу, також позивачу було
призначено і виплачено одноразову
допомогу у зв’язку з стійкою втратою
професійної працездатності та
призначено щомісячну страхову виплату.
На теперішній час позивач отримує
щомісячну страхову виплату, яка
перераховується щорічно з 01 березня
відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону № 1105, що
підтверджується поясненнями
представника відповідача у судовому
засіданні. (а.с. 82)

Правовідносини, які виникли між
сторонами, врегульовані Конституцією
України, Законом України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (надалі – Закон № 1105),
нормами Цивільного кодексу України та
Кодексу законів про працю України,
Законом України «Про охорону праці» та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 22 Конституції України
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані. При прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод.

Частинами 1, 2 ст. 153 КЗпП України
встановлено, що на всіх підприємствах,
в установах, організаціях створюються
безпечні і нешкідливі умови праці.
Забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 КЗпП України
постійний контроль за додержанням
працівниками вимог нормативних актів
про охорону праці покладається на
власника або уповноважений ним орган.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
охорону праці» державна політика в
галузі охорони праці базується на
принципах: пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про охорону праці» роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно ч. 3 ст. 34 Закону № 1105 (в редакції,
що діяла в 2003 році) моральна (немайнова)
шкода, заподіяна умовами виробництва,
яка не спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності,
відшкодовується Фондом соціального
страхування від нещасних випадків за
заявою потерпілого з викладом
характеру заподіяної моральної
(немайнової) шкоди та за поданням
відповідного висновку медичних
органів. Відшкодування здійснюється у
вигляді одноразової страхової виплати
незалежно від інших видів страхових
виплат. Сума страхової виплати за
моральну (немайнову) шкоду
визначається в судовому порядку. При
цьому сума страхової виплати не може
перевищувати двохсот розмірів
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
незалежно від будь-яких інших
страхових виплат.

Відповідно до п.п. «д» п. 1.1. Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров’я, пов’язане з
виконанням трудових обов’язав,
затвердженого наказом МОЗ України № 212
від 22.11.1995 року (із змінами та
доповненнями, а саме 17.06.2003 року)
передбачено, що на медико-соціальні
експертні комісії (МСЕК) покладено
обов’язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Відповідно до змісту ст. 21 Закону № 1105 у
разі настання страхового випадку Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку: своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні, належні страхові виплати та
соціальну допомогу.

Згідно змісту ст. 40 Закону № 1105
страхові виплати провадяться
щомісячно в установлені Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків дні на підставі постанови
цього Фонду або рішення суду
потерпілому - з дня втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку або з дати встановлення
професійного захворювання. Одноразова
допомога виплачується потерпілому в
місячний строк з дня визначення МСЕК
стійкої втрати професійної
працездатності, а в разі смерті
потерпілого - у місячний строк з дня
смерті застрахованого особам, які
мають на це право. Страхові виплати
провадяться протягом строку, на який
встановлено втрату працездатності у
зв'язку із страховим випадком, а
фінансування додаткових витрат згідно
із статтею 21 цього Закону - протягом
строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом
строку, встановленого МСЕК або ЛКК.

Частиною 2 ст. 29 Закону № 1105 визначено,
що перерахування сум щомісячних
страхових виплат провадиться також у
разі зростання у попередньому
календарному році середньої
заробітної плати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
статистики. Таке перерахування
провадиться з 1 березня наступного
року. При цьому визначена раніше сума
щомісячної страхової виплати
зменшенню не підлягає.

В первинній редакції Закону № 1105 було
визначено пакет соціальних послуг та
матеріального забезпечення (виплат),
які надаються потерпілим на
виробництві від нещасного випадку або
професійного захворювання у разі
настання страхового випадку, серед цих
виплат передбачалось, зокрема, право
потерпілих на відшкодування їм
моральної (немайнової) шкоди за рахунок
Фонду.

Проте згідно з п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» було зупинено на 2006 рік дію Закону
України № 1105 в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим і члена
їхніх сімей.

Також приписами п. 1 абз. 3, п. 5, п. 9 абз. 3,
п. 10, 11 розділу 1 Закону України «Про
страхові тарифи на
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 року № 717-V
було внесено зміни до перелічених
положень закону № 1105, якими скасовано
право застрахованих громадян, що
потерпіли на виробництві від нещасного
випадку або професійного захворювання,
на відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, яке вони мали відповідно
до приписів первинної редакції Закону
№ 1105, оскільки Фонд не є винною особою у
заподіянні потерпілим моральної шкоди.

Відповідно до Закону України «Про
державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» було
внесено зміни до Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими у п. 3 розділу XI
«Прикінцеві положення» після абз. 3
доповнено новим абзацом:
«відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припиняється з 01 січня 2008
року».

Відповідно до положень ст. 57 ЦПК
України доказами є будь які фактичні
дані, на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до приписів ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Вирішуючи вимоги позивача, суд приймає
до уваги, що з 17.06.2003 року позивач
перебуває на обліку в відділенні Фонду,
отримує належні йому страхові виплати,
соціальну допомогу, крім того позивачу
було виплачено одноразову допомогу у
зв’язку з стійкою втратою професійної
працездатності, а також призначено
щомісячну страхову виплату, яка
перераховується позивачу щорічно з 01
березня відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону
України № 1105, тому суд приходить до
висновку, що відповідач в повному
обсязі виконує покладені на нього
обов’язки щодо призначення,
перерахування та виплати позивачу
страхових сум передбачених нормами
чинного законодавства України.

Враховуючи вищевикладені норми
чинного законодавства та те, що Законом
України № 1105 встановлено вичерпний
перелік страхових виплат та соціальних
послуг, які повинні обов’язково
здійснюватися Фондом позивачу, тоді як
відшкодування моральної шкоди на
момент звернення позивача до суду не
включено до цього переліку
обов’язкових страхових виплат,
оскільки відшкодування моральної
шкоди незалежно від часу настання
страхового випадку за рахунок
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Дніпропетровську Дніпропетровської
області було припинено з 01 січня 2008
року, тому суд приходить до висновку
про відсутність правових підстав для
відшкодування позивачу моральної
шкоди за рахунок коштів відповідача.

Також, суд при вирішенні заявлених
позовних вимог приймає до уваги, що
позивач не надав до суду або
відповідача висновок МСЕК про
встановлення йому факту спричинення
моральної шкоди, тобто крім визначених
відсотків стійкої втрати професійної
працездатності позивача, МСЕК не
розглядала питання щодо наявності або
відсутності факту спричинення
позивачу моральної шкоди внаслідок
ушкодження здоров’я позивача, а отже
суд приходить до висновку про
відсутність підстав для стягнення з
відповідача на користь позивача такої
шкоди.

Окрім цього, суд враховує, що позивач не
довів за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) відповідача йому було
заподіяно моральних страждань або
завдано втрат немайнового характеру,
який існує причинний зв'язок між
завданою шкодою і протиправними
діяннями відповідача та яка вина
відповідача в її заподіянні, а також з
чого виходив позивач при визначенні
розміру позовних вимог, у зв’язку з чим
висновок МСЕК про встановлення
позивачу відсотків стійкої втрати
працездатності внаслідок виробничої
травми не може замінити висновок МСЕК
про наявність чи відсутність факту
спричинення йому моральної шкоди, а
тому суд вважає необхідним відмовити
позивачу у задоволенні його позовних
вимог.

Враховуючи вищевикладені обставини та
норми чинного законодавства, суд
приходить до висновку про відсутність
належних доказів наданих позивачем в
обґрунтування заявлених позовних
вимог, оскільки позивач не довів факт
заподіяння йому моральних страждань
або втрат немайнового характеру,
наявність обставин або дій
відповідача, якими вони заподіяння та
причинного зв’язку між шкодою і
протиправними діяннями відділення
Фонду, а тому суд вважає заявлені
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд приймає до уваги, що
сторони по справі звільнені від сплати
судового збору відповідно до ст. 5
Закону України «Про судовий збір»,
враховуючи вимоги закріплені ст. 88 ЦПК
України, судові витрати повинні
компенсуватись за рахунок держави у
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
22 Конституції України, ст.ст. 21, 29, 34, 40
Закону України «Про
загальнообов’язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ст. 1167 Цивільного
кодексу України, ст. ст. 153, 160, 237-1
Кодексу законів про працю України,
ст.ст. 4, 13 Закону України «Про охорону
праці», ст.ст. 10, 11, 57, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК
України, суд, –

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_2 у задоволенні позову до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в місті
Дніпропетровську Дніпропетровської
області про відшкодування моральної
шкоди – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур