УХВАЛА

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу (депозиту),
відшкодування майнової та моральної
шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3,
поданою представником - ОСОБА_4, на
рішення апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 14 травня 2008 року між ним та
публічним акціонерним товариством
«Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ
«КБ «Надра») укладено договір
строкового банківського вкладу
(депозиту) «Мій вибір», оформлений в
рамках пакету послуг ПП «Базовий+»,
строком на 3 місяці, зі сплатою
процентів за ставкою по вкладу у
розмірі 14,3% річних. Зазначав, що він
виконав свої зобов'язання за вказаним
договором, а саме вніс готівкою кошти у
розмірі 50 тис. грн на
депозитний рахунок. Оскільки банк не
повернув належні йому кошти, просив
стягнути на його користь з банку
заборгованість за договором у розмірі
144 213 грн 20 коп. та завдану такими діями
банку моральну шкоду у розмірі 17 тис.
грн.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 13 грудня 2012
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» на користь
ОСОБА_3 суму боргу з урахуванням
індексу інфляції та 3 % річних у розмірі
76 418 грн 82 коп. та проценти за
користування грошовими коштами
з 14 листопада 2008 року по 24 січня 2012
року у розмірі 22 801 грн 64 коп., що разом
становить 99 220 грн 46 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

Справа в апеляційному порядку
розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням апеляційного суду м.
Києва від 14 травня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано та ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_4, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив із того, що
після закінчення визначеного
договором строку його дії, банк на
підставі п. 4.7 договору
продовжив його на той самий строк, по
закінченню якого повернув суму вкладу
на поточний рахунок позивача, що не
суперечить п. 6.2 договору. Отже,
відповідач фактично продовжує
користуватись грошовими коштами
позивача і має сплатити проценти.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що банк у повному обсязі виконав
умови договору банківського вкладу по
поверненню вкладу та відсотків,
перерахувавши їх на поточний рахунок
позивача.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна,
оскільки їх суд дійшов із порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України
є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» зазначено, що
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

Судами встановлено, що 14 травня 2008 року
між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра»
було укладено договір строкового
банківського вкладу (депозиту) «Мій
вибір», оформлений в рамках пакету
послуг ПП «Базовий +», згідно з умовами
якого ОСОБА_3 вніс на відкритий банком
вкладний (депозитний) рахунок грошові
кошти у розмірі 50 тис. грн строком на 3
місяці з процентною ставкою по вкладу у
розмірі 14,3 % річних.

Відповідно до пп. 3.1.4, 3.4.4, 3.4.5 договору
вкладник має право у будь-який день
строку дії вкладу звернутись до банку з
заявою про відмову продовження строку
вкладу на новий термін; банк
зобов'язується: сплатити вкладнику
проценти шляхом перерахування коштів
на рахунок в останній день строку дії
вкладу (незалежно від того, чи буде цей
строк продовжено згідно з п. 6.1), а також
у випадках дострокового розірвання
договору повернути вкладнику вклад за
його вимогою в кінці терміну дії вкладу
чи у випадках дострокового розірвання
договору шляхом перерахування коштів
на рахунок.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. nau://ukr/435-15|st10611061 ЦК
України проценти на банківський вклад
нараховуються від дня, наступного за
днем надходження вкладу у банк, до дня,
який передує його поверненню
вкладникові або списанню з рахунка
вкладника з інших підстав.

Вирішуючи спір, апеляційний суд
виходив із того, що 15 листопада
2008 року між сторонами було укладено
договір строкового банківського
вкладу (депозиту) строком на 1 місяць, зі
сплатою процентів за ставкою по вкладу
у розмірі 17,5 % річних, а позивачем
підписана заява про безготівкове
перерахування коштів у розмірі 50 тис.
грн, з поточного на депозитний рахунок.

При цьому апеляційний суд взяв до уваги
звіт по поточному рахунку, згідно якого
16 січня 2009 року сума депозиту разом із
нарахованими процентами була
перерахована на поточний рахунок
ОСОБА_3 (а.с.102) та вважав, що дія договору
строкового банківського вкладу
припинена за згодою сторін, тому
відсутнє прострочення зі сторони
банку.

Проте апеляційний суд не врахував
положення п. 6.2. договору, згідно умов
якого договір вважається розірваним,
якщо на вкладному рахунку залишається
сума менша, ніж мінімальна сума вкладу
500 грн чи Банк відмовляється після
закінчення строку дії вкладу (першого
встановлено п. 2.2. цього договору чи
будь-якого наступного після
продовження його дії) від подовження
строку дії вкладу. У цьому випадку Банк
за 10 календарних днів до закінчення
строку дії вкладу повідомляє
вкладника у письмовій формі про
відмову подовжувати строк дії вкладу
та повертає суму вкладу на рахунок.

Належне виконання ПАТ «КБ «Надра»
зазначених умов матеріалами справи не
підтверджується.

Таким чином, висновок апеляційного
суду, що ПАТ «КБ «Надра» мало право
розірвати договір в односторонньому
порядку не ґрунтується на положенні п.
6.2 договору.

Крім того, у порушення вимог ст. 212 ЦПК
України апеляційний суд не дав оцінки
заяві ОСОБА_3, зі змісту якої
вбачається, що останній мав намір
припинити подальше співробітництво з
Банком та бажав забрати кошти з
депозитів лише у січні 2012 року, тобто
через три роки (а.с.10).

Про вказані порушення закону зазначив
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у своєму судовому рішенні від
26 лютого 2014 року при скасуванні
попереднього судового рішення
апеляційного суду, однак апеляційний
суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК
України вказівки суду касаційної
інстанції не виконав.

Крім того, апеляційним судом не
враховано, що відповідно до змісту
ст. ст. 526, 1058 ЦК України
зобов'язання банку з повернення вкладу
за договором банківського вкладу
(депозиту) вважається виконаним з
моменту повернення вкладу вкладнику
готівкою або надання іншої реальної
можливості отримати вклад та
розпорядитися ним на свій розсуд
(наприклад, перерахування на поточний
банківський рахунок вкладника в цьому
ж банку, з якого вкладник може зняти
кошти чи проводити ними розрахунки з
допомогою платіжної банківської
картки). У випадку перерахування коштів
на поточний банківський рахунок
вкладника в цьому ж банку, однак не
надання вкладнику можливості
використання цих коштів зобов'язання
банку з повернення вкладу не є
виконаним і до банку слід застосувати
відповідальність за порушення
грошового зобов'язання, передбачену
ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена
Верховним Судом України у постанові №
6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні
обставини для правильного вирішення
справи не встановлені, рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа - передачі на новий апеляційний
розгляд, під час розгляду якої суду
належить урахувати викладене, дати
відповідну правову оцінку доводам і
запереченням сторін та ухвалити судове
рішення відповідно до установлених
обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану
представником - ОСОБА_4, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
14 травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко