АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції:
Доповідач: Музичко С.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія
суддів cудової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі :

Головуючого - Музичко
С.Г.

Суддів - Семенюк Т.А.,
Кравець В.А.,

при секретарі - Круглику
В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщення та
зняття його з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року позов ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням та зняття його з
реєстраційного обліку, задоволено
частково.

Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням, а саме
АДРЕСА_1 та стягнуто судовий збір у
розмірі 107,30 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову в повному
обсязі, посилаючись на те, що суд
ухвалив його з порушенням норм
матеріального права, висновки не
відповідають обставинам справи та
наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт в судове засідання не з`явився,
повідомлений про час місце розгляду
справи належним чином (а.с.165).

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав:

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, керувався ч.2 ст. 405 ЦК України
виходив з наявності законних та
достатніх правових підстав для
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, оскільки з січня 2011 року,
відповідач не проживає в квартирі,
плату на комунальні послуги не
здійснює, що в свою чергу
підтверджується показами свідків та
актом ОСББ «Позняки - Добробут».

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідно до
договору міни від 05.02.2005 року ОСОБА_2
став власником квартири АДРЕСА_1.(а.с.26)

За довідкою форми №3 у квартирі АДРЕСА_1
з 2005 року зареєстровані та проживають
відповідач ОСОБА_1, та позивач, його
рідний брат ОСОБА_2, який є власником
особового рахунку.(а.с.25)

Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10
постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» роз'яснив судам, що у справах
цієї категорії необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Суд першої інстанції врахував доводи
та заперечення сторін, дослідив надані
сторонами докази, заслухав покази
свідків, дав вказаним доказам вірну
правову оцінку та прийшов до вірного
висновку про те, що ОСОБА_1 не проживає
в спірній квартирі без поважних причин
понад один рік.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу
ОСОБА_1 зазначав , що між ним та
позивачем склалися неприязні стосунки,
а тому в квітні 2011 року був змушений
припинити проживання в квартирі
АДРЕСА_1, посилався на те, що позивач
самовільно замінив замки до вхідних
дверей, у зв'язку з чим він двічі
звертався до Дарницького районного
управління Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві (а.с.116,117).

За повідомленням слідчого СВ
Дарницького РУ ГУМВС України від
27.03.20013 року відповідач звернувся із
заявою про кримінальне правопорушення
27.02.2013 року щодо ОСОБА_2, який
перешкоджав відповідачу користуватись
спірним приміщенням.

Колегія суддів критично оцінює такі
докази апелянта, виходячи з того, що
позивач, звертаючись до суду 13.06.2012
року, заявив про відсутність
відповідача понад один рік без
поважних причин, починаючи з січня 2011
року. Протягом цього часу відповідач не
проживав у спірній квартирі без
поважних, про що встановлено судом,
інших доказів відповідачем до суду не
надано.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дотримався встановленого ст.212 ЦПК
України принципу оцінки доказів,
відповідно до якого на підставі
всебічного, повного й об'єктивного
розгляду обставин справи, суд аналізує
і оцінює докази як кожен окремо, так і в
їх сукупності, у взаємозв'язку, в
єдності і протиріччі, і ця оцінка
повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін та дав їм належну оцінку.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-316 ЦПК
України ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 04 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
його проголошення, але може бути
оскарженим протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді