Провадження №: 2/752/492/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Голосіївський
районний суд м. Києва в складі
головуючого судді Пасинок В.С., при
секретарі Тасенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Служба у справах дітей Голосіївської
районної у місті Києві Державної
адміністрації про застосування
наслідків нікчемного правочину,-

в с т а н о в и в:

у липні 2013 року ПАТ «Універсал Банк»
звернулося до суду з вказаним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що 25 липня 2008
року з ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № BL6683, в забезпечення
виконання якого того ж дня з ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 було укладеного договір
іпотеки. Предметом договору іпотеки
сторонами було визначено квартиру
АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_5
на праві спільної часткової власності.

Проте, згодом, іпотекодавцями без згоди
іпотекодержателя було надано згоду на
реєстрацію в жилому приміщенні, що є
предметом іпотеки - ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що
в силу положень ст. ст. 9, 12 Закону
України «Про іпотеку» є недійсним
правочином.

Тому, посилаючись на те, що
відповідачами без згоди
іпоткодержателя було надано згоду на
реєстрацію зазначених осіб, ПАТ
«Універсал Банк» з урахуванням
уточнень просив в якості застосування
наслідків нікчемного правочину
визнати такими, що не набули права
користування жилим приміщенням -
чотирьохкімнатною квартирою,
загальною площею 85,7 кв. м, житловою
площею 54,3 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а
також скасувати реєстрацію місця
проживання останніх за вказаною
адресою.

В судовому засіданні представник
позивача позов та його обґрунтування з
урахуванням у уточнень підтримав та
просив суд задовольнити його в повному
обсязі (а.с. 78-79).

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_3, які в установленому законом
порядку повідомлялись про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явились, про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Представник третьої особи в
установленому законом порядку
повідомлялись про час та місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явились, про причини своєї неявки суд
не повідомили.

Суд, заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, встановив
наступне.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено,
що власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Згідно ст. 64 ЖК України діти - ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 є членами сім'ї ОСОБА_1 та ОСОБА_2
та їх право на користування житловою
площею гарантоване ст. 156 ЖК України.

Згідно до ст. 156 ЦК України члени сім'ї
власника жилого будинку (квартири), які
проживають разом з ним будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Статтями 9 та 12 ЗУ «Про Іпотеку»
визначено, що іпотекодавець має право
виключно на підставі згоди
іпотекодержателя передавати предмет
іпотеки в спільну діяльність, лізинг,
оренду, користування. Правочин щодо
відчуження іпотекодавцем переданого в
іпотеку майна або його передачі в
наступну іпотеку, спільну діяльність,
лізинг оренду чи користування без
згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
дійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину дійсним
судом не вимагається.

Згідно до ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. Вимога про застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину може бути пред'явлена
будь-якою заінтересованою особою.

Судом встановлено та вбачається з
матеріалів справи, що 25 липня 2008 року
ОСОБА_1 й ОСОБА_2 з метою забезпечення
виконання зобов'язань за генеральним
кредитним договором № BL6683, укладеним
між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1,
було передано в іпотеку банку квартиру
АДРЕСА_1, належну останнім на праві
спільної часткової власності (а.с. 4-7).

Згідно довідки форми № 3 КП «ЖЕО-109» №
1151 від 30 травня 2012 року та довідок ВАДР
ГУ ДМС України в м. Києві в зазначеній
квартирі зареєстровані відповідачі у
справі - ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 (а.с. 8, 17-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1-5 ст. 203 ЦК України
передбачено, що зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом. Правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Згідно абз. 2 п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 1991 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» вимога про
встановлення нікчемності правочину
підлягає розгляду в разі наявності
відповідного спору. Такий позов може
пред'являтися окремо, без застосування
наслідків недійсності нікчемного
правочину. У цьому разі в резолютивній
частині судового рішення суд вказує
про нікчемність правочину або відмову
в цьому.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
особи являє собою внесення інформації
до Єдиного державного демографічного
реєстру про місце проживання або місце
перебування особи із зазначенням
адреси, за якою з особою може вестися
офіційне листування або вручення
офіційної кореспонденції.

Таким чином, на думку суду, реєстрація
особи є лише інформацією про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з нею
можна вести офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції, та
не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК
України, вчинення якого, виходячи з
положень ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», без згоди іпотекодержателя
має своїм наслідком його недійсність.

Посилання сторони позивача на те, що
надання дозволу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
реєстрацію малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4
є правочином, що в силу ст. 12 Закону
України «Про іпотеку» є недійсним,
судом також оцінюється критично, а тому
не приймається до уваги, з огляду на те,
що реєстрація дітей здійснюється
батьками на свою житлову площу за
їхньою заявою, а не згодою, як це
зазначає позивач, а тому звернення із
заявою батьків на реєстрацію дітей у
належній їм квартирі не може
розцінюватися судом як правочин про
передачу житла в користування третім
особам без згоди іпотекодержателя.

Крім того, ч. 2 ст. 16 ЦК України
передбачено, що способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути: 1) визнання права; 2) визнання
правочину недійсним; 3) припинення дії,
яка порушує право; 4) відновлення
становища, яке існувало до порушення; 5)
примусове виконання обов'язку в натурі;
6) зміна правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

На думку суду, обраний позивачем спосіб
захисту цивільних прав та інтересів, не
відповідає способам захисту,
визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України,
оскільки згода ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на
реєстрацію за місцем проживання членів
їх сім'ї не є правочином, а відтак не
можна застосовувати наслідком
нікчемного правочину визнання осіб
такими, що не набули права користування
житловим будинком.

Реєстрація осіб за місцем проживання є
адміністративною дією направленою на
встановлення місця проживання або
місця перебування особи.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про те, що вимога ПАТ
«Універсал Банк» про визнання в якості
застосування наслідків нікчемного
правочину такими, що не набули права
користування жилим приміщенням -
чотирьохкімнатною квартирою,
загальною площею 85,7 кв. м, житловою
площею 54,3 кв. м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
задоволенню не підлягає.

Як наслідок, не підлягає й задоволенню
вимога ПАТ «Універсал Банк» про
скасування реєстрації місця
проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
недоведеністю порушення вимог
законодавства при її проведенні.

На підставі викладеного, ст. ст. 405, 406 ЦК
України, ст. 156 ЖК України, ст. 12 Закону
України «Про іпотеку», керуючись ст. ст.
10, 11, 31, 57, 60, 81, 88, 174, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа: Служба у справах дітей
Голосіївської районної у місті Києві
Державної адміністрації про
застосування наслідків нікчемного
правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Голосіївський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В.С. Пасинок