Дата документу 06.11.2014
Справа № 501/3594/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

06 листопада 2014 року Іллічівський
міський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Петрюченко М.І.,

при секретарі - Ковтонюк Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Іллічівську
Одеської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк», відділення №90
(представництво) про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом (а.с.3-5), пізніше
уточненим (а.с.57) до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк», відділення №90
(представництво) про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу.

Позивачка мотивує свій позов тим, що
між нею та публічним акціонерним
товариством «Міський комерційний
банк» в особі в.о. начальника
відділення №9 ОСОБА_2, 08 січня 2014 року
був укладений договір акційного
строкового банківського вкладу
№2630/90/151454. В період з 08 січня 2014 року по
08 квітня 2014 року позивачка отримувала
через касу банку відсотки із
розрахунку 22% річних за час фактичного
перебування її грошей в користуванні
банку, але потім банк не сплатив
відсотки та відмовляє їй в поверненні
203125,57 грн.

У зв'язку з цим ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом та просить суд
стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на її користь 203125,57 грн., відсотки за
квітень, травень, червень 2014 року у
розмірі 11171,90 грн., відсотки за липень,
серпень, вересень, жовтень 2014 року у
розмірі 14895,66 грн. та 25000,00 грн. сплачені
за адвокатські послуги і судовий збір.

Позивачка була належним чином
сповіщеною про день і час судового
розгляду справи, однак до суду не
з'явилася, представник позивача надав
до суду заяву про розгляд справи без
його участі.

Відповідач був належним чином
сповіщений про день і час судового
розгляду справи, однак до суду не
з'явився, причини своєї відсутності до
суду не надав.

Згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в
судове засідання відповідача, який
належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Таким чином, у зв'язку з неявкою
відповідача за даною цивільною
справою, суд вважає за необхідне
розглядати справу в заочному порядку.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до висновку про часткове
задоволення позову з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
грошову суму (вклад), або для неї
грошову суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Так, відповідно до ч.1 ст.633 ЦК України
публічним є договір, в якому одна
сторона - підприємець взяла на себе
обов'язок надання послуг кожному, хто
до неї звернеться.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1060 ЦК України
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення. За
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов - відповідно до звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та
публічним акціонерним товариством
«Міський комерційний банк» в особі в.о.
начальника відділення №9 ОСОБА_2, 08
січня 2014 року був укладений договір
акційного строкового банківського
вкладу №2630/90/151454 (а.с.10-12).

Відповідно до п.1.2.5 вказаного Договору
сума вкладу складає 203125,57 грн.

Згідно п.1.1 вказаного Договору, Банк
приймає від Вкладника грошові кошти на
строковий депозитний рахунок, в сумі та
на умовах дійсного Договору, що
викладені в статті №1 Частини №1 цього
Договору на строк з 08 січня 2014 року по 08
травня 2014 року.

05 травня 2014 року ОСОБА_1 звернулася із
заявою до начальника відділення №90
публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про те, що
після закінчення строку депозитного
вкладу, не продовжувати його дію (а.с.13).

Листом голови правління ПАТ «Міський
комерційний банк» від 12.06.2014 року,
ОСОБА_1 роз'яснено, що після закінчення
строку депозиту за договором №2630/90/151454
від 08.01.2014 року вклад був перерахований
на рахунок з обліку вкладів на вимогу
№01 та запропоновано розмістити
вказані кошти на вигідних умовах
шляхом укладання договору строкового
банківського вкладу (а.с.14).

До сих пір позивачка свої кошти не
отримала у строки передбачені
Договором.

Отже, враховуючи викладене, приймаючи
до уваги, що в порушення вищезазначених
приписів закону та договору
банківського вкладу, відповідачем не
було повернуто позивачу - ОСОБА_1
грошовий вклад у розмірі 203125,57 грн., що є
істотним порушенням умов договору,
ОСОБА_1 значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Згідно ч.5 ст.1061 ЦК України, проценти на
банківський вклад нараховуються від
дня, наступного за днем надходження
вкладу у банк, до дня, який передує його
поверненню вкладникові або списанню з
рахунка вкладника з інших підстав.

Відповідно до п.1.7 Договору строкового
банківського вкладу №2630/90/151454 від 08
січня 2014 року, повернення вкладу та
нарахованих процентів вкладнику
здійснюється банком шляхом видачі
коштів готівкою через касу банку або
безготівкового перерахування на
власний поточний рахунок Вкладника.

Згідно п.1.2.8 Договору, встановлено
порядок сплати відсотків - щомісячно,
готівкою через касу Банку.

Відповідно до п.1.2.4 Договору,
встановлена процентна ставка (річних) -
22%.

Отже, з Договору строкового
банківського вкладу №2630/90/151454 від 08
січня 2014 року випливає, що він діє до
повного виконання його умов. Однак,
ОСОБА_1 грошовий вклад у розмірі 203125,57
грн. до сих пір не повернуто.

У зв'язку з цим банк зобов'язаний,
відповідно до умов договору,
нарахувати та сплатити ОСОБА_1 22%
відсотки річних за квітень, травень,
червень 2014 року у розмірі 11171,90 грн.
(203125,57х22:10= 44687,62:12=3723,96х3=11171,90) та 22%
відсотки річних за липень, серпень,
вересень, жовтень 2014 року у розмірі
14895,56 грн. (203125,57х22:10= 44687:12=3723,96х4=14895,66).

Що стосується вимог позивача про
стягнення з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
витрат на правову допомогу у розмірі
25000,00 грн., то з цією вимогою суд не може
погодитись наступних підстав.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України витрати на
правову допомогу належать до судових
витрат.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.84 ЦПК України
витрати, пов'язані з правовою допомогою
адвоката або іншого фахівця в галузі
права несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.

Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
Законом.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею та документально підтверджені
судові витрати.

Статтею 1 Закону України «про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у цивільний та
адміністративних справах» від 20.12.2011
року №4191-ІV, передбачено те, що розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Вирішуючи справу у частині стягнення
витрат на правову допомогу суд, на
підставі вимог ст.ст.213, 214 ЦПК України,
звертає увагу, що 25000,00 грн. витрат
пов'язаних з оплатою позивачем
допомоги адвокату, не підтверджені
документально та законодавством
встановлено граничний розмір їх
компенсації, однак позивачкою (її
пердставником) не представлено
розрахунку розміру компенсації витрат
на правову допомогу відповідно до
вищевказаного Закону.

В матеріалах справи відсутні докази
про фактичні затрати часу особою, яка
надавала правову допомогу, у судовому
засіданні, під час вчинення окремих
процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді.

На підставі викладеного, судом не
приймається до уваги додаток до
договору №226908 суми винагороди, порядок
проведення розрахунків (а.с.20) за
договором про надання правової
допомоги від 09 червня 2014 року (а.с.16-19).

За таких обставин, у суду не має підстав
стягувати з відповідача на користь
позивачки 25000,00 грн. витрат на правову
допомогу.

Однак, у відповідності до ст.88 ЦПК
України, з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню судові
витрати у розмірі 2143,00 грн., які
підтверджуються квитанцією (а.с.2).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.79, 84, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.525, 526,
530, 610, 633, 1058-1061 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк», відділення №90
(представництво) про стягнення
заборгованості за договором
банківського вкладу - задовольнити
частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на користь ОСОБА_1 203125,57 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
відсоткам за квітень, травень, червень
2014 року у розмірі 11171,90 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на користь ОСОБА_1 заборгованість по
відсоткам за липень, серпень, вересень,
жовтень 2014 року у розмірі 14895,66 грн.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на користь ОСОБА_1 судовий збір у
розмірі 2143,00 грн.

У задоволенні вимог про стягнення з
публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» на користь
ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у
розмірі 25000,00 грн. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дати постановлення ухвали про
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області
М.І.Петрюченко