АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.

секретар: Данилко О.А.

за участю: представника позивача Бацей
Т.М., відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
визнання договору недійсним та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» на
рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2012 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості.

Посилався на те, що відповідно до
укладеного договору про відкриття
картрахунку та обслуговування
платіжної карти від 24 жовтня 2005 року та
його додаткових угод ОСОБА_2 отримала
кредит у розмірі 5 000 доларів США у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 13,2% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом, з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Відповідач зобов'язання за вказаним
договором належним чином не
виконувала, а тому, з врахуванням
збільшених позовних вимог, станом на 18
червня 2014 року має заборгованість у
розмірі 14362,69 доларів США, яка
складається з 4274,13 дол. США
заборгованості за кредитом, 10088,56 дол.
США заборгованості за процентами за
користування кредитом, яку банк просив
стягнути з відповідачки на свою
користь.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним
позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання договору недійсним та
відшкодування моральної шкоди.
Посилалася на те, що коштів за
кредитним договором вона не
отримувала, договір про відкриття
картрахунку та додаткові угоди до
нього не підписувала. А тому вказаний
договір є недійсним.

Також вважала, що недобросовісними
діями ПАТ КБ «ПриватБанк» їй було
спричинено моральну шкоду, розмір якої
вона визначила в 10 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року в
задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк»
та в задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 було відмовлено.

На дане рішення суду ПАТ КБ
«Приватбанк» подав апеляційну скаргу,
в якій просить рішення суду в частині
відмови банку у задоволенні позову
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення їх позовних вимог.
Посилається на те, що суд помилково
дійшов висновку про відсутність
кредитних правовідносин мін банком та
відповідачкою, взявши за основу
висновок почеркознавчої експертизи.

Також на дане рішення суду ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду щодо відмови в
задоволенні зустрічного позову
скасувати та задовольнити зустрічний
позов. Посилається на те, що висновок
суду щодо оцінки висновку судової
почеркознавчої експертизи є
суперечливим. Крім цього, суд не
обґрунтував відмову в задоволенні
позову щодо стягнення на її користь
моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає
задоволенню, а апеляційна скарга
ОСОБА_2 - задоволенню частково з
наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» та позову ОСОБА_2 суд
першої інстанції виходив із того, що
жодна із сторін не надала доказів, які б
свідчили про обґрунтованість позовних
вимог, а із висновку почеркознавчої
експертизи не можна зробити висновок
чи отримувала ОСОБА_2 кредит чи ні. Щодо
відмови в задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_2, то суд взагалі не навів у
судовому рішенні відповідних правових
підстав.

З такими висновками суду погодитись не
можна, оскільки ці висновки суперечать
вимогам закону та не ґрунтуються на
матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Цивільний кодекс України у статтях 3,
6, 203, 626, 627 визначає, зокрема, поняття
договору і свободи договору та
формулює загальні вимоги до договорів
як різновиду правочинів (вільне
волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК
України). Інші випадки визнання
договору укладеним зазначені у ст. ст.
642, 643 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що 24
жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був підписаний договір
№SAMDN0658 про відкриття картрахунку
та обслуговування платіжної карти
(а.с.15-17).

Додатковою угодою №1 від 31 жовтня 2005
року був встановлений кредитний ліміт
у розмірі 3000 доларів США з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки (а.с.18).

Додатковою угодою №2 від 09 листопада 2005
року кредитний ліміт був збільшений до
5000 доларів США (а.с.19).

З висновку судової почеркознавчої
експертизи №181-К від 27.06.2014 року
вбачається, що підписи в договорі
№SAMDN0658 від 24 жовтня 2005 року про
відкриття картрахунку та
обслуговування платіжної карти та
додатковій угоді №1 до договору
виконані не ОСОБА_2, а іншою особою.
Підпис в додатковій угоді №2 до
договору виконаний ОСОБА_2 Відповісти
на питання: «Чи вчинено підпис ОСОБА_2
на анкеті-заяві про встановлення
кредитного ліміту» не виявилось
можливим (а.с.106-115).

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України
висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 213 ЦК України якщо
немає можливості визначити справжню
волю особи, яка вчинила правочин, до
уваги беруться мета правочину, зміст
попередніх переговорів, усталена
практика відносин між сторонами,
звичаї ділового обороту, подальша
поведінка сторін, текст типового
договору та інші обставини, що мають
істотне значення.

Колегія суддів вважає, що між сторонами
був укладений договір на відкриття
картрахунку та обслуговування
платіжної картки та існували кредитні
правовідносини. При цьому колегія
суддів виходить з того, що підпис в
додатковій угоді №2 до договору, в якій
було збільшено кредитний ліміт до 5000
доларів США відповідно до висновку
судової почеркознавчої експертизи
належить ОСОБА_2

В судовому засіданні апеляційної
інстанції та в самій апеляційній
скарзі ОСОБА_2 не заперечувала того, що
вона віддавала копію свого паспорта до
банку та ходила до нього, проте
стверджує, що кредит отримував її син.

Також колегія суддів враховує
поведінку відповідачки у контексті
положень цивільного законодавства про
укладення та зміну договору,
враховуючи ч. ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст.642 ЦК
України, оскільки такі фактичні дії
можуть вказувати на наявність
волевиявлення на виконання умов
додаткової угоди. Зокрема, колегія
суддів враховує, що відповідачка
частково проводила оплату за договором
про відкриття картрахунку, отже
погашала заборгованість за умовами
додаткової угоди (а.с.130-133).

Цим обставинам суд першої інстанції
супереч вимог ст..212 ЦПК України
належної оцінки не дав.

З огляду на викладені обставини, доводи
ОСОБА_2 про те, що вона кошти за кредитом
не отримувала та не погашала є
безпідставними. Відповідно є
безпідставними її вимоги про визнання
договору про відкриття картрахунку та
обслуговування платіжної картки
недійсним та відшкодування моральної
шкоди.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 належним чином не виконувала
свої зобов»язання щодо повернення
кредиту, а тому у неї перед банком
виникла заборгованість станом на 18
червня 2014 року у розмірі 14362,69 доларів
США, яка складається з 4274,13 дол. США
заборгованості за кредитом, 10088,56 дол.
США заборгованості за процентами за
користування кредитом.

Вказану заборгованість слід стягнути з
ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Таким чином, колегія суддів, враховуючи
що між сторонами існували кредитні
правовідносини, вважає що позов ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості слід задовольнити, а в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання
недійсним договору про відкриття
картрахунку та обслуговування
платіжної картки та відшкодування
моральної шкоди слід відмовити.
Рішення суду першої інстанції з
підстав п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України слід
скасувати.

У відповідності до ст..88 ЦПК України з
відповідачки на користь позивача
підлягають стягненню судові витрати по
справі, а саме за сплату судового збору
при подачі позову до суду в розмірі 901,75
грн. та за сплату апеляційної скарги в
розмірі 848,84 грн., а всього 1750,59 грн.

На підставі наведеного та керуючись
ст..ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Чернівці від 08 вересня 2014 року
скасувати.

Позов Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»
заборгованість за договором
№SAMDN0658 про відкриття карткового
рахунку та обслуговування платіжної
картки від 24.10.2005 року у розмірі 14362,69
доларів США, що складається із
заборгованості за кредитом у розмірі
4274,13 доларів США та заборгованості за
відсотками у розмірі 10088,56 доларів США.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» про визнання договору про
відкриття картрахунку та
обслуговування платіжної картки
недійсним та відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» судові
витрати по справі у сумі 1750,59 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу його в законну
силу.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно: