АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 547/1439/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3492/14
Головуючий у 1-й інстанції Литвин М. М.
Доповідач Хіль Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Мартєва С.Ю.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Семенівського районного
суду Полтавської області від 9 жовтня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із вказаним позовом та просила
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розмір
упущеної вигоди в сумі 51 585 грн. та
вартість ремонтно-відновлювальних
робіт в сумі 25 525 грн. та моральну шкоду
в сумі 3500 грн.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала, що вона є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1. У
вказаному будинку проживала до червня
2002 року, з того часу постійно проживає в
місті Полтава.

У належному їй будинку по АДРЕСА_1 з 01
липня 2002 року проживають відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з її відома та згоди.

Відповідачі не сплачували будь-якої
плати за користування будинком як
житлом з 01 липня 2002 року по цей час. В
разі здачі будинку в найм за цей період
(11 років 3 місяці), будь-якому наймачеві,
за звичайних обставин вона отримала б
дохід в сумі 51585 грн. Тобто, розмір
упущеної вигоди становить 45 583 грн.
(інвентаризаційна вартість житлового
будинку) *10%: 12 місяців*135 місяців = 51 585
грн.

За період користування житловим
будинком відповідачі допустили його
пошкодження та пошкодження
господарських будівель і споруд,
приналежних до будинку, а саме: стіни
будинку мають тріщини, дерев'яні вікна
пошкоджені шашелем, віконне скло має
тріщини, демонтовано металеві швелери
балкону, зруйновано коньки даху,
зруйновано огорожу присадибної
ділянки, зруйновано тимчасову споруду
сінника.

Відповідачі не вживали адекватних
заходів щодо знищення шашеля у
дерев'яних конструкціях вікон, не
склили вікна, не усували причини
виникнення тріщин у капітальних стінах
будинку та не ліквідовували ці тріщини.

На думку позивача, вартість
ремонтно-відновлювальних робіт
вказаного будинку становить 28000 грн.

Також вказує, що неправомірними діями
відповідачів їй було завдано моральної
шкоди, яка полягає у порушенні
нормального способу життя, душевному
дискомфорті і моральному хвилюванні.
Моральну шкоду оцінює в 3500 грн.

Рішенням Семенівського районного суду
Полтавської області від 9 жовтня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку
оскаржила ОСОБА_1 та просила скасувати
його та ухвалити нове, яким
задовольнити її поховні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
процесуального права, а саме залишення
судом поза увагою докази завдання
матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні

Судове рішення ухвалене у справі
відповідає вказаним вимогам.

Суд першої інстанції вірно встановив,
що згідно свідоцтва на право власності
на нерухоме майно серії ЯЯЯ №106040 від
25.04.2005 р. житловий будинок по АДРЕСА_1 на
праві приватної власності належить
ОСОБА_1

30 червня 2002 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
домовилися про купівлю-продаж
вказаного житлового будинку та зі
згоди останньої безоплатно заселились
в будинок.

Умови купівлі-продажу жилого будинку
викладені в документі, який
називається «розписка - договір
купівлі-продажу жилої будівлі в
с.Біляки».

ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 15500 грн. на
виконання домовленості про
купівлю-продаж жилого будинку.

Згодом подружжя ОСОБА_2 виявили
приховані недоліки жилого будинку,
проживаючи в ньому, та запропонували
ОСОБА_1 зменшити ціну продажу. Коли
остання не пристала на таку пропозицію
відповідачі відмовилися сплачувати за
будинок решту в сумі 14500 грн.

Згідно рішення Семенівського
районного суду Полтавської області від
18.07.2013р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виселено із
житлового будинку по АДРЕСА_1 та
стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
15500грн..

Таким чином встановлено, що з 30.06.2002р. до
18.07.2013р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали в
житловому будинку по АДРЕСА_1.

Також встановлено, що між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 договір оренди житла не
укладався, при цьому останні проживали
у вказаному будинку зі згоди позивача.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд
першої інстанції виходив з того, що нею
не було доведено завдання
матеріального збитку саме
відповідачами, не надано доказів
порушення її прав та інтересів, що
завдало їй моральних страждань, а також
добровільне надання нею житлового
будинку для проживання відповідачів.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки він узгоджується з
матеріалами справи та нормами чинного
законодавства, які регламентують
спірні правовідносини.

Відповідно до ч.3 ст 10, ч.1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 належним чином підтвердила
наявність пошкоджень у житловому
будинку по АДРЕСА_1.

Проте, апелянтом не наведено жодних
доводів стосовно того, що вказана шкода
була заподіяна саме відповідачами. При
цьому сам факт їхнього проживання у
вказаному будинку, жодним чином не
вказує на джерело виникнення ушкоджень
та час їх заподіяння.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник
зобов'язаний утримувати майно, що йому
належить, якщо інше не встановлено
договором або законом.

З урахуванням того, що між позивачем та
відповідачами жодних договірних
правовідносин встановлено не було, то
необгрунтованими є твердження
апелянта щодо порушення подружжям
ОСОБА_2 обов'язку утримувати житловий
будинок у належному стані.

Окрім того, безпідставними є доводи
апелянта, щодо необхідності стягнення
з відповідачів упущеної вигоди.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 22 ЦК України
збитками є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Так, суд першої, інстанції системно
аналізуючи наявні у справі докази,
вірно встановив, що 30 червня 2002 року
ОСОБА_3 і ОСОБА_2 заселелися у житловий
будинок по АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_1 без
укладення договру оренди (найму) житла.
При цьому, вимогу про звільнення
вказаного житлового будинку позивачем
було пред'явлено лише у березні 2013 році.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як встановлено рішенням Семенівського
районного суду Полтавської області від
18 липня 2013 року, що набрало законної
сили, ОСОБА_1 дізналась про порушення її
права власності у лютому 2013 році, а тому
колегія не вбачає підстав вважати, що в
період з червня 2002 по лютий 2013 року
позивачеві будь-яким чином
перешкоджали реалізувати своє право на
здачу власного житла в оренду.

Крім того, неспроможними є твердження
апелянта щодо завдання їй моральної
шкоди пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не
доведено факт пошкодження її майна
саме відповідачами, то безпідставним є
стягнення з них відшкодування за
душевні страждання, які вона зазнала у
звязку з пошкодженням житлового будику
по АДРЕСА_1.

Виходячи з викладеного, доводи
апеляційної скарги про помилковість
судового рішення спростовуються
матеріалами справи і не дають підстав
вважати, що судом першої інстанції
допущені порушення норм матеріального
та процесуального права, які
передбачені ст.309 ЦПК України як
підстави для скасування або зміни
рішень.

Керуючись ст. ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1
п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Семенівського районного суду
Полтавської області від 9 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
Л.М. Хіль

Судді
О.Ю. Кузнєцова

С.Ю. Мартєв

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: