Справа № 703/6380/13-ц р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2014 року Смілянський міськрайонний
суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді
Калашника В.П.

при секретарі
Холодняк Л.П., Карачклвській О.В.

з участю адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Сміла цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення завдатку,
відшкодування компенсації,
витребування майна з чужого
незаконного володіння та стягнення
моральної шкоди та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної в наслідок
руйнування будинковлодіння, -

встановив:

Будинковолодіння на АДРЕСА_1 належить
на праві власності ОСОБА_4, яке вона
отримала в спадщину після смерті своєї
матері.

Позивачка ОСОБА_2, посилаючись на те, що
вона маючи намір придбати
будинковолодіння на АДРЕСА_1 та уклавши
з відповідачами по справі усну
домовленість про придбання будинку за
10 000 доларів США, в підтвердження чого
передала 3 000 доларів США завдатку та
отримавши дозвіл відповідачів
розпочала проводити ремонт в цьому
будинку, для проведення якого придбала
різні електроприлади та інструменти.
При посвідченні договору у нотаріуса
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 почали вимагати від
неї додаткові кошти, про які вони не
домовлялися, в результаті чого договір
нотаріально не уклали, а її не
допустили в будинок забрати придбані
нею електротовари та інструменти,
звернулася до суду з позовом до
відповідачів про стягнення завдатку,
відшкодування компенсації за
проведений ремонт, витребування майна
з чужого незаконного володіння та
стягнення моральної шкоди.

Відповідачі проти задоволення позову
заперечили, посилаючись на те, що
.ОСОБА_2 не захотіла заплатити їм всі
обумовлені кошти за будинок, а тому
вони були вимушені відмовитися від
нотаріального укладення договору
купівлі-продажу.

Не погоджуючись з вимогами позивачки,
ОСОБА_4 посилаючись на те, що вона як
власник будинковолодіння, дозволу на
проведення ремонтних робіт не
надавала, ремонт проводився ОСОБА_2 на
власний розсуд, в результаті чого
будинок зруйнований та непридатний для
проживання, звернулася до суду з
зустрічним позовом про відшкодування
їй 30 000 грн матеріальних збитків та 10 000
грн моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що первісний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 підлягає до часткового
задоволення, а в зустрічному позові
слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що земельна ділянка
та розташований на ній будинок з
господарськими спорудами на АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_4, що
підтверджується витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від 15
серпня 2013 року та свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно від 8
жовтня 2013 року. Дане будинковолодіння
ОСОБА_4 отримала в спадщину після
смерті матері, на підставі мирової
угоди укладеної з ОСОБА_3

З інформаційної місцевої газети «Сміла
від А до Я» № 12 за березень 2013 року
вбачається, що в рубриці «приватні
оголошення» є оголошення про продаж
будинку в с. Костянтинівка, 60 м2,
госп.будівлі, газ по вулиці, ділянка 0,25
га приватизована, поряд зупинка
електропоїзда та автобуса, 100000 грн. В
цій же газеті але за № 15, яка вийшла у
квітні 2013 року міститься аналогічне
повідомлення, лише змінена ціна на 80 000
грн, а тому суд вважає правдивими
посилання ОСОБА_2, що саме за 80000 грн
була домовленість між сторонами про
продаж будинковолодіння, оскільки
попередня ціна не відповідала дійсній
вартості будинку і на нього не
знайшлося покупця. Спростувати
відповідачі це не змогли, оскільки не
довели суду, що оголошення за 80000 грн
вони в газету не давали.

У підтвердження досягнення мети
придбати будинковолодіння, ОСОБА_2
надала суду розписку від 18 квітня 2013
року написану ОСОБА_3 про отримання нею
3000 доларів США завдатку за продаж
будинку матері на АДРЕСА_1. Оглянувши
оригінал розписки в судовому
засіданні, суд прийшов до висновку, що
вона відповідає дійсності і намірам
сторін, хоча ОСОБА_3 і відмовилася в
послідуючому, що вона таку розписку
писала.

Написання цієї розписки та отримання
доларів підтверджується також і
зустрічною позовною заявою та
запереченнями наданими суду ОСОБА_4 Її
посилання на те, що вона не читала цих
документів не знайшло свого
підтвердження в суді, оскільки
допитаний в суді свідок ОСОБА_5 суду
показав, що він представляв інтереси
ОСОБА_4 як адвокат, згідно договору про
надання юридичних послуг, і зустрічна
позовна заява, і заперечення на
первісний позов написані ним зі слів
обох сестер ОСОБА_4 і власноручно
підписані ОСОБА_4

Не знайшло свого підтвердження в суді і
те, що ОСОБА_4 перебувала у
безпорадному, пригніченому стані і не
розуміла значення своїх дій, оскільки
доказів цього вона суду не надала.

Станом на 18 квітня 2013 року відповідачі
не визначилися хто саме з них буде
власником спадкового будинку, проти
чого вони не заперечили, а тому
розписку про отримання 3000 доларів США
написала ОСОБА_3, яка діяла і від імені
ОСОБА_4, про що свідчить мирова угода
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підписана 11 червня
2013 року в суді.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання має
ґрунтуватися на засадах
добросовісності, розумності та
справедливості.

При нотаріальному укладенні договору
купівлі-продажу представник ОСОБА_2, її
син ОСОБА_6, якому вона намагалася
придбати спірний будинок та ОСОБА_4
разом з ОСОБА_3, яка також була присутня
у нотаріуса, проти чого вони не
заперечили, не досягнули ціни щодо
будинку та земельної ділянки, оскільки
відповідачі підняли її до 100000 грн, що
підтвердили в судовому засіданні.
Довести, що сторони домовилися саме про
таку суму вони не змогли, оскільки їх
заперечення спростовуються
повідомленням надрукованим в газеті
«Сміла від А до Я» у номері 15 за квітень
2013 року.

Суд приходить до висновку, що порушення
зобов'язання в даному випадку сталося з
вини відповідачів за первісним
позовом, постільки саме вони в
односторонньому порядку вирішили
змінити умови договору
купівлі-продажу, підвищивши ціну
продажу будинковолодіння з
обумовлених сторонами 80 000 грн до 100 000
грн. Доказів на підтвердження
відсутності їх вини, відповідачами
суду не надано.

Позивачка не довела суду, що між
сторонами нотаріально укладався
договір, відповідно до якого вона
сплатила завдаток в рахунок майбутніх
платежів за будинковолодіння, тому ці
кошти підлягають поверненню як аванс.

Відповідно до ст. 570 ЦК України,
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних з нього за
договором платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде встановлено, що
сума, сплачена в рахунок належних з
боржника платежів, є завдатком, вона
вважається авансом.

Згідно ч.3 ст. 571 ЦК України у разі
припинення зобов'язання до початку
його виконання або внаслідок
неможливості його виконання завдаток
підлягає поверненню.

Оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 добровільно
відмовилися повернути 3000 доларів США
ОСОБА_2 їх слід стягнути з них солідарно
у примусовому порядку. На день
винесення рішення по справі відповідно
курсу НБУ 1 долар США становить 15,749624
грн, а тому з них слід стягнути 47220 грн
(3000х15.74=47220).

Згідно з вимогами ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка
порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Разом з тим, після погодження умов
договору про придбання будинку та
отримання завдатку, відповідачі
передали ключі від будинку ОСОБА_6, що
підтвердила ОСОБА_4 у запереченні проти
позову. Це підтверджується також і
висновками про результати звернень
ОСОБА_4 до Смілянського МВ УМВС України
в Черкаській області від 26 вересня 2013
року, в якому зазначено, що вона
передала ключі від будинку ОСОБА_7 У
липні 2013 року перебуваючи у с.
Костянтинівка вона помітила, що
пошкоджено частину її будинку на
АДРЕСА_1 і це стало причиною її
звернення в міліцію лише 21 вересня 2013
року. Разом з тим, вона відмовилася від
подальшої перевірки за її зверненням,
так як спірні питання були вирішені
мирним шляхом. Доказів, що даний
висновок не був їй вручений, ОСОБА_4
суду не надала, також вона не надала
доказів, що вона даний висновок
оскаржувала. Пояснень щодо відмови від
проведення перевірки працівниками
міліції суду вона не давала.

Подальші звернення ОСОБА_4 до
правоохоронних органів щодо
руйнування її будинку проходили після
того, як не уклався договір
купівлі-продажу у нотаріуса 28 жовтня 2013
року, а тому суд ставить під сумнів їх
достовірність і розцінює це як спосіб
захисту свого права ОСОБА_4 з метою
уникнення повернення авансу.

Аналізуючи події, які відбувалися між
сторонами в хронологічному порядку, а
саме: 18 квітня 13 року ОСОБА_3 отримала 3000
доларів США завдатку від ОСОБА_2; згідно
розписки, яка знаходиться в матеріалах
справи ремонт у будинку починається 11
травня; 11 червня сестри ОСОБА_3
укладають у суді мирову угоду і
фактично розпочинають оформлення
правовстановлюючих документів на
будинковолодіння, із яких право
власності на будинок реєструють 15
серпня, а земельну ділянку 8 жовтня, і
лише з цього часу сторони можуть
укласти договір купівлі-продажу
нотаріально, суд приходить до висновку,
що посилання ОСОБА_2 відповідають
дійсності і між сторонами існувала
домовленість про дозвіл на проведення
ремонту в будинку.

Остільки будинок потребував ремонту, в
ході його проведення, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
встановили металопластикові віконні
рами з вікнами замість старих,
вирівняли стелю, замінили
електропроводку, переклали перестінки
та провели інші роботи.

Переобладнання та перепланування в
будинку не проводилося, а тому ОСОБА_6
не потрібен був дозвіл виконавчого
комітету Костянтинівської сільської
ради на проведення ремонту відповідно
до вимог ст. 152 ЖК України.

Наданий відповідачами протокол від 24
квітня 2014 року суд не може прийняти як
належний доказ щодо руйнування
будинку, оскільки він оформлений не
належним чином: відсутній бланк
сільської ради, штамп та печатка. Крім
того, не надано доказів, що перелічені
особи в цьому протоколі мають
відповідні знання в галузі будівництва
для визначення стану руйнації будинку
та її вартості.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_7 суду показав, що він є рідним
братом позивачки по справі і був
присутнім при написанні розписки про
отримання завдатку ОСОБА_3 Однією з
умов придбання будинку була
домовленість, про те, що вони зможуть
проводити ремонт в будинку з метою
вселення в нього його племіннику
ОСОБА_6 з його сім'єю до кінця 2013 року.
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не заперечили проти
цього. Письмового дозволу вони не
давали. Для проведення ремонту ОСОБА_6
придбав різні електроінструменти та
прилади, які залишилися в будинку.
Сестри ОСОБА_4 їх не повернули по цей
день.

Судом також допитані свідки ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, які пояснили суду що дозволу на
проведення ремонту ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
надавали ОСОБА_2 Суд оцінює ці
показання достовірними, але вони
пояснили, що не були присутніми під час
укладення договору про купівлю продаж
між ОСОБА_2 та сестрами ОСОБА_4, а тому
суд приходить до висновку, вони навіть
і не могли знати про наявність чи
відсутність такого дозволу.

Частина 1 ст. 623 ЦК України визначає, що
боржник, який порушив зобов'язання, має
відшкодувати кредиторові завдані цим
збитки.

Згідно ч.4 ст. 390 ЦК України передбачено
право добросовісного набувача
(володільця) залишити собі здійсненні
ним поліпшення майна, якщо вони можуть
бути відокремленні від майна без
завдання йому шкоди, а якщо поліпшення
не можуть бути відокремлені від майна,
то добросовісний набувач (володілець)
має право на відшкодування здійснених
витрат у сумі на яку збільшилась його
вартість.

Доказів щодо проведення
переобладнання і перепланування
жилого будинку стороною відповідачів
не надано. Відповідачі відмовилися від
проведення оплати експертизи, яка була
призначена судом експерту ОСОБА_10 та
фактично не допустили його до об'єкту
нерухомості для дослідження, що
підтверджується його повідомленням
від 5 травня 2014 року.

В зв'язку з цим ОСОБА_2 вимушена була
звернутися до спеціаліста, який зробив
локальний кошторис будівельних робіт,
вартість якого становить 44 819 грн, а
тому суд приходить до висновку про
правомірність вимог позивачки про
стягнення з відповідачів вартості
проведених нею ремонтних робіт в
будинку.

Для проведення ремонту необхідні були
інструменти та прилади, які позивачка
придбала в магазині та надала
відповідні чеки про вартість, а саме:
шліфувальну машину «Вальтер-5900»
вартістю 330 грн, дрель ударну «Карефур»
вартістю 460 грн, болгарку ДБТ ВС 125 ЛВ
вартістю 700 грн, електричну пилку
поперечну вартістю 700 грн, водяний
урівень вартістю 16 грн, кувалду
вартістю 75 грн, кирку вартістю 15 грн,
два гвоздодьора вартістю 60 грн, 4 лопати
вартістю 94 грн, граблі вартістю 12 грн,
насадку до перфоратора вартістю 240 грн,
набір викруток вартістю 69 грн, коньок
полку 4 м вартістю 60 грн, холодильник
«Самсунг» вартістю 3000 грн,
електроплитку вартістю 216 грн, газову
плитку вартістю 250 грн, насос водяний
вартістю 2985 грн, два
електропродовжувачі вартістю 129 грн, а
всього на 9513 грн. Всі ці прилади та
інструменти знаходилися в будинку, а
ОСОБА_4 разом з ОСОБА_3 відмовилися їх
повертати.

У зв'язку з відмовою повернути вказані
прилади та інструменти ОСОБА_6, маючи
відповідне доручення від позивачки,
звертався до сільської ради та міліції,
але втручатися у вирішення цього
питання не захотіли мотивуючи, що між
сторонами існує спір про будинок і
рекомендували звернутися за захистом
своїх прав до суду, що підтверджується
листом Костянтинівської сільської
ради від 10 листопада 2014 року. Оскільки
відповідачі відмовилися повернути їх
добровільно, суд вважає за необхідне
стягнути у примусовому порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вартість перелічених
електроінструментів та приладів на
користь ОСОБА_2

На прохання відповідачів позивачка
також сплатила кошти за проведення
експертної оцінки будинковолодіння та
земельної ділянки в сумі 950 грн.,
здійснила оплату за оформлення
кадастрового номеру в розмірі 1400 грн.,
понесла витрати на нотаріальне
оформлення документів в сумі 1400 грн, а
всього 3750 грн.

Разом з тим, суд не може стягнути всі
перелічені позивачкою кошти, оскільки
представлені нею квитанції про оплату
витрат у нотаріуса, виписані на ім'я
ОСОБА_2 лише на суму 1077 грн. Інші
квитанції виписані не на її ім'я, а
доказів, що їх сплачувала саме вона
суду не надано.

Вимоги позивачки про стягнення з
відповідачів моральної шкоди не можуть
бути задоволені судом, оскільки не
передбачені ст.23 ЦК України. Позивачкою
не надано суду доказів щодо знищення чи
пошкодження її майна. Її посилання на
неповернення відповідачами приладів
та електроінструментів не доводить
того факту, що вони знищені або
пошкоджені, а тому в цій частині позов
не може бути задоволений.

Виходячи з принципу справедливості,
добросовісності та розумності, збитки
завдані позивачці, які складаються з
переданого нею завдатку в сумі 3000
доларів США, що становить 47220 грн на час
винесення рішення по справі та
полягають у понесених витратах на
проведення ремонтних робіт в сумі 44819
грн, компенсації за привласнене
відповідачами майно в сумі 9513 грн. та 1077
грн. понесених витрат на нотаріальне
укладення договору, а всього 102629 грн
суд вважає доведеними стороною
позивача, а отже вимога про їх
повернення підлягає задоволенню.

Зустрічний позов ОСОБА_4 в суді не
підтримала, а заяви про залишення його
без розгляду не надала. Разом з тим, він
не може бути задоволений судом,
оскільки вона не надала суду доказів
щодо вартості руйнування її будинку, а
її посилання на завдані збитки в сумі 30
000 грн нічим не доведені.

Вимоги про відшкодування моральної
шкоди в сумі 10 000 грн за руйнування її
будинку хоча і передбачені ст. 23 ЦК
України, але не можуть бути задоволені
та стягнуті з ОСОБА_2, оскільки в своїх
поясненнях суду ОСОБА_4 заперечила її
участь у проведенні руйнування
зазначивши, що це робили ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 Позовні вимоги до зазначених
осіб ОСОБА_4 не заявляла, з клопотаннями
про залучення їх у справу не
зверталася.

На підставі ст. 88 ЦПК України ОСОБА_2
надала суду докази щодо понесених нею
судових витрат по оплаті 1295 грн 16 коп
судового збору, 974 грн 98 коп вартості
висновку спеціаліста, 680 грн оплати
послуг експерта та 6000 грн оплати за
правову допомогу адвокатом, а всього 8950
грн 14 коп їх слід стягнути з ОСОБА_11 та
ОСОБА_4 на її користь в рівних долях,
тобто по 4475 грн 07 коп з кожної.

На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526,
570, 571, 610, 611, 614, 623, 1167 ЦК України,
керуючись ст.ст. 60, 88, 109, 213, 215 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Первісний позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ОСОБА_12 47220 грн авансу, що
еквівалентно на день винесення рішення
по справі 3000 доларів США, 44819 грн витрат
за відновлювальний ремонт
будинковолодіння АДРЕСА_1, 9513 грн
компенсації за привласнене ними майно
та 1077 грн понесених витрат на
нотаріальне укладення договору, а
всього 102629 грн.

Стягнути в рівних долях з ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 8950 грн 14 коп
судових витрат, тобто по 4475 грн 07 коп з
кожної.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в наслідок руйнування
будинковлодіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через Смілянський міськрайонний суд
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження, а
в разі оскарження - після розгляду
справи апеляційним судом, якщо воно не
буде скасовано.

Головуючий:
В. П. Калашник