Провадження № 2/344/4899/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

26 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді
Бойчука О.В.

секретар
Кондратів Х.І.,

за участю: позивача
ОСОБА_1,

третьої особи
ОСОБА_2,

представника служби

у справах захисту дітей
Пушкара В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Івано-Франківського
міського суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
ОСОБА_5, орган, якому законом надано
право захищати права свободи та
інтереси інших осіб - служба у справах
захисту дітей виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
надання дозволу на виїзд малолітньої
дитини за кордон без нотаріально
посвідченої згоди батька у супроводі
бабці,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд
малолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без нотаріально
посвідченої згоди батька ОСОБА_4 за
кордон України в Російську Федерацію з
23 грудня 2014 року по 10.01.2015 року та в
Португалію з 01 червня 2015 року по 31
серпня 2015 року.

У якості третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача у справі взяла
участь мати дитини ОСОБА_5.

У якості органу, якому законом надано
право захищати права свободи та
інтереси інших осіб у справі взяла
участь служба у справах захисту дітей
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримала з підстав, викладених у
позовній заяві, та суду пояснила, що
дитині необхідне оздоровлення та
відпочинок, у зв'язку з чим їй потрібен
дозвіл на виїзд. Батька дитини немає, а
мати не може возити дитину за кордон,
оскільки працює. У Росії та Португалії
проживають родичі, до яких планує їхати
з дитиною. Проти заочного розгляду
справи не заперечила.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, хоча про час і місце
судового розгляду повідомлявся у через
публікацію оголошення в пресі, а тому,
виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК
України, та того, що відповідач про
причини неявки суд не повідомив, а
позивач подала достатньо доказів, які
свідчать про сімейні правовідносини
сторін, суд вважає, що можливо провести
заочний розгляд справи.

Третя особа - мати дитини, суду
пояснила, що не заперечує проти виїзду
дитини за кордон з бабусею ОСОБА_1 у
вказані нею періоди та у зазначені
країни. Батька дитини не бачила давно,
дитину виховує сама. У Російській
Федерації та в Португалії проживають
дідусі дитини, в яких вона буде належно
забезпечена житлом та всім необхідним.

Представник служби у справах дітей у
судовому засіданні проти задоволення
позову не заперечив.

Дослідивши письмові докази, які надані
суду позивачем на обґрунтування
позовних вимог, з'ясувавши таким чином
фактичні обставини справи, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України
«Про охорону дитинства», батьки
зобов'язані забезпечити дітям умови
для достатнього фізичного, духовного
та культурного розвитку.

Свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 20
грудня 2005 року, копія якого міститься в
матеріалах справи, підтверджує
батьківство відповідача щодо дитини
ОСОБА_6 (а.с. 7).

Згідно частини 1 статті 18 Конвенції про
права дитини, батьки або у відповідних
випадках законні опікуни несуть
основну відповідальність за виховання
і розвиток дитини. Найкращі інтереси
дитини є предметом їх основного
піклування.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 151
Сімейного кодексу України, відповідно
до яких батьки мають переважне право
перед іншими особами на особисте
виховання дитини, суд вважає, що
відповідач наділений правом особисто
виховувати дитину в порядку,
встановленому йому відповідними
державними органами. При цьому суд
вважає, що право відповідача на
спілкування з дитиною встановлене ст.
153 Сімейного кодексу України, згідно з
якою мати, батько та дитина мають право
на безперешкодне спілкування між
собою, крім випадків, коли таке право
обмежене законом, зокрема обмежене
положеннями ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу
України, відповідно до якої
батьківські права не можуть
здійснюватися всупереч інтересам
дитини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України», за відсутності згоди одного з
батьків виїзд неповнолітнього
громадянина України за кордон може
бути дозволено на підставі рішення
суду.

Враховуючи встановлену частиною 1
статті 3 Конвенції про права дитини
норму про приділення першочергової
уваги якнайкращому забезпеченню
інтересів дитини, вищезазначені
положення Сімейного кодексу України,
досліджені в судовому засіданні дані
щодо обох батьків, вік дитини, суд
вважає, що право дитини на вільне
пересування та виїзд за кордон не може
бути обмежене, а виїзд дитини за кордон
на строк не більше одного місяця не
порушує прав батька дитини та
вчиняється матір'ю і бабою в інтересах
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На переконання
суду дозвіл на виїзд дитини за кордон
влітку 2015 року є передчасним, оскільки
баба має намір раніше поїхати з дитиною
до Російської Федерації, і це дасть
змогу оцінити належну турботу про
дитину за межами України.

Враховуючи, що мати виховує дитину і не
заперечує проти виїзду дитини з бабою
за кордон, суд вважає відсутніми
перешкоди для надання дозволу на виїзд
дитини без згоди батька у супроводі
баби до Російської Федерації з 23 грудня
2014 року по 10 січня 2015 року, як того
просить баба дитини.

Однак, вимога про надання дозволу на
виїзд дитини без згоди батька у
супроводі баби до Португалії з 01 червня
2015 року по 31 серпня 2015 року, з огляду на
тримісячний строк до задоволення не
підлягає, оскільки суд вважає, що вона є
передчасною, тобто ґрунтується на
підставах, що в даний час не дають змоги
повно та всебічно з'ясувати обставини
спілкування баби та внука за межами
України. Однак, позивач не позбавлена
права звернутися з такою вимогою до
суду повторно з інших підстав, оскільки
право дитини на вільне пересування не
може бути обмежене за наявності до того
законних підстав.

За таких обставин, керуючись
положеннями ч. 3 ст. 157 Сімейного кодексу
України про відсутність права у того з
батьків, з ким проживає дитина,
перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвиткові дитини, суд,
враховуючи заяву баби про її наміри
виїхати з дитиною за кордон для
спільного відпочинку та оздоровлення
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутність
заперечень матері з цього приводу,
вважає, що позов підлягає до часткового
задоволення - надання дозволу дитині на
виїзд за кордон України на строк, який
дозволить дитині належно відпочити з
бабою та оздоровитись, однак не
позбавить дитину можливості у короткий
строк повернутися до матері - в
Російську Федерацію з 23 грудня 2014 року
по 10.01.2015 року.

Згідно із ч. 1 ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з іншої сторони понесені нею
і документально підтверджені судові
витрати. Тому понесені позивачем
судові витрати слід стягнути з
відповідача в користь позивача.

На підставі вищенаведеного,
відповідних норм матеріального права,
а саме, ст.ст. 3, 18 Конвенції про права
дитини, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про
охорону дитинства», п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України»,
ст.ст. 3, 151, 153, ч. 2 ст. 155, ч. 3 ст. 157
Сімейного кодексу України, ст.ст. 15-16
Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 41,
124 Конституції України, керуючись
нормами цивільного процесуального
законодавства, а саме, ст.ст. 11, 57, 58, 60, 88,
179, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного
процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа, яка
не заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
ОСОБА_5, орган, якому законом надано
право захищати права свободи та
інтереси інших осіб - служба у справах
захисту дітей виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
надання дозволу на виїзд малолітньої
дитини за кордон без нотаріально
посвідченої згоди батька у супроводі
бабці - задовольнити частково.

Дозволити виїзд малолітнього ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_4, у
супроводі бабці дитини ОСОБА_1, місце
реєстрації: АДРЕСА_1, за кордон України
до Російської Федерації з 23 грудня 2014
року по 10 січня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в розмірі 243
гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Бойчук О.В.