АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва в
складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Троц
В.О.,

за участю:

представника позивача
МашковськоїО.А.,

представника відповідача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_3 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 25 вересня 2014 року по цивільній
справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Київстар» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПрАТ «Київстар»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4,
в якому просило стягнути з відповідача
заборгованість за надані послуги
зв'язку в сумі 3 560 грн. 66 коп. та три
відсотки річних у сумі 168 грн. 86 коп., а
також відшкодувати понесені судові
витрати.

В обґрунтування заявлених вимогу
вказувало, що відповідач, в порушення
умов укладеного між сторонами
договору, не здійснив оплату за надані
послуги зв'язку, внаслідок чого виникла
заборгованість, яка підлягає стягненню
з урахуванням також трьох відсотків
річних, у відповідності з вимогами ст.
625 ЦК України.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 25.09.2014 позов задоволено -
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПрАТ
«Київстар» заборгованість у розмірі 3
560 грн. 66 коп., три відсотки річних у сумі
168 грн. 86 коп. та судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову. Вважає, що суд
дійшов необґрунтованого висновку про
наявність підстав для задоволення
позову, оскільки позивачем не надано
жодного доказу надання відповідачу
послуг на суму заборгованості. Крім
цього, вказує, що у відповідності з
вимогами чинного законодавства,
позивач був зобов'язаний припинити
надання послуг у разі відсутності
коштів на особовому рахунку абонента
або повідомити про технічну
неможливість припинення надання
послуг.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав апеляційну
скаргу з викладених в ній підстав та
просив її задовольнити.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечував за її безпідставністю і
необґрунтованістю та просив рішення
суду залишити без змін, оскільки воно
ухвалено з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідач, в порушення умов договору,
не здійснив оплату наданих йому послуг
зв'язку, а тому вимоги про стягнення
заборгованості є законними. Крім того,
оскільки боржник прострочив виконання
грошового зобов'язання з нього
підлягає стягненню три відсотки річних
від простроченої суми, у відповідності
з вимогами ст. 625 ЦК України.

Вказані висновки суду є законним та
обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, щоміж позивачем та
відповідачем була укладена угода №
4963679 про надання послуг мобільного
зв'язку стандартів GSM-900 та GSM-1800,
відповідно до умов даної угоди позивач,
як Оператор, надає відповідачу
(абоненту) послуги стільникового
зв'язку, а останній користується
вищенаведеними послугами та своєчасно
оплачує їх вартість на умовах,
визначених в угоді.

Відповідно до п. 3.2.1 відповідач
зобов'язується вчасно оплачувати
послуги стільникового мобільного
зв'язку позивача згідно з діючими
тарифами.

Однак, відповідач не виконав умови
угоди, згідно рахунку-фактури № 13308847
від 31.07.2012 виникла заборгованість
відповідача перед позивачем у розмірі 3
560,66 грн. Відповідно до довідки позивача
відповідач звертався до Центру
обслуговування абонентів з заявою щодо
деталізації його рахунку за період з
01.07.2012 до 05.07.2012.

Розрахунки за телекомунікаційні
послуги здійснюються автоматизованою
системою, яка має сертифікат
відповідності. Позивачем надаються
телекомунікаційні послуги за
замовленням абонента, здійсненого за
його кінцевим обладнанням (мобільний
телефон, смартфон, модем тощо) в ручному
режимі чи автоматичному режимі. Ручним
режимом є з'єднання, здійснене
введенням разової команди з клавіатури
номера телефону та натискання кнопки
виклику, введення веб- адреси, з'єднання
з інтернетом тощо. Автоматичним
режимом є відповідні налаштування
мобільного телефону
виробником/продавцем чи самим
абонентом, що автоматично термінують
ті чи інші з'єднання. Незалежно від
того, здійснення замовлення послуг
було вчинено абонентом в ручному
режимі чи в автоматичному, це
здійснюється за волевиявленням
абонента, який відповідно несе
відповідальність за належне
використання та зберігання мобільного
терміналу, кодів поповнення рахунку.

З наданих до справи стороною позивача
розрахунків заборгованості слідує, що
заборгованість виникла за послуги
роумінгу, надані відповідачу в липні 2012
року.

Відповідно до "Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг"
роумінгом є послуга, яка забезпечує
можливість абонентові одного
оператора рухомого (мобільного) зв'язку
отримувати послуги в мережі іншого
оператора із збереженням початкової
реєстрації абонента в
телекомунікаційній мережі свого
оператора.

Статтею 74 Закону України «Про
телекомунікації» визначено, що
взаємодія операторів телекомунікацій
України з операторами телекомунікацій
інших держав, розподіл між ними доходів
від надання послуг міжнародного
зв'язку, взаємоз'єднання мереж
телекомунікацій загального
користування тощо, здійснюється
відповідно до рекомендацій
Міжнародного союзу електрозв'язку на
підставі міжнародних договорів
України з відповідними державами
та/або договорів операторів
телекомунікацій України з операторами
телекомунікацій інших країн.

Таким чином, в судом обґрунтовано
встановлено, що відповідач після
підписання з позивачем угоди отримував
послуги зв'язку, як в ручному, так і
автоматичному режимі, і за отримання
даних послуг має здійснювати
відповідні оплати за розрахунками, що
здійснюються автоматизованою
системою.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства. Статтями
610-612 ЦК України визначено, що
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом. Боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення.

Згідно до ст.ст.901, 903 ЦК України за
договором про надання послуг одна
сторона (виконавець) зобов'язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі певної дії або здійснення
певної діяльності, а замовник
зобов'язується оплатити виконавцеві
зазначену послугу, якщо інше не
встановлено договором. Якщо договором
передбачено надання послуг за плату,
замовник зобов'язаний оплатити надану
йому послугу в розмірі, у строки та в
порядку, що встановлені договором.

Статтею 625 ЦК України визначено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та три проценти річних
від простроченої суми, якщо інший
розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З огляду на встановлені фактичні
обставини справи, наявні в ній докази
та вимоги чинного законодавства, суд
першої інстанції правомірно не прийняв
до уваги заперечення відповідача щодо
того, що при відсутності коштів на
особовому рахунку відповідача послуги
не мали надаватися, оскільки згідно
«Правил надання та отримання
телекомунікаційних послуг» обмеження
у наданні послуг при відсутності
коштів на рахунку здійснюється за
наявності технічної можливості.
Враховуючи особливості послуг
роумінгу, які полягають у
взаємоз'єднанні телекомунікаційних
мереж, позивач не мав технічної
можливості припинити надання послуг.

Також обґрунтовано суд не прийняв до
уваги і пояснення відповідача з
приводу того, що відповідач на час
надання послуг не був за межами
України, оскільки ці пояснення не
підтверджені жодними доказами. При
цьому, суд небезпідставно вказав на те,
що відповідальність за користування
мобільним телефоном (отримання послуг)
лежить на відповідачі, не дивлячись на
те, користувався ним він, чи за його
згодою інша особа.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що рахунок-фактура № 6-13308847 від 31.07.2012
без підпису та печатки не може бути
доказом надання йому вказаних послуг, а
так звана деталізація не доводить факт
надання позивачем послуг.

Натомість, п. 74 «Правил надання та
отримання телекомунікаційних послуг»
№ 295 від 11.04.2012 передбачено перелік
вимог (реквізитів) щодо
рахунку-фактури, який надсилається
Абонентові для оплати за надані
послуги. Правилами не передбачено
обов'язкова наявність таких реквізитів
як «підпис» та «печатка». Крім того, в
замовленні, яке є невід'ємною частиною
Угоди про надання послуг стільникового
зв'язку чітко вказано про бажання
абонента не отримувати поштою
кореспонденцію (в тому числі
рахунки-фактури).

Щодо твердження апелянта про
неналежність такого письмового доказу
як деталізація, слід зазначити, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Так, деталізація викликів, які
здійснювались з абонентського номеру,
яким користувався Відповідач,
відображає вид, час, обсяг та вартість
наданих послуг. Ці дані прямим чином
стосуються суті спору, оскільки
фактично є доказами наданих та
отриманих послуг. Сама деталізація по
суті є витягом з білінгової системи,
яка є належним чином сертифікованою
(Сертифікат міститься в матеріалах
справи) і працює в автоматичному
режимі.

Посилання апелянта на те, він не
замовляв і не користувався послугами
роумінгу, також є безпідставними,
оскільки телекомунікаційні послуги є
специфічним видом послуг і надаються
лише за замовленням споживача (п. 16
«Правил надання та отримання
телекомунікаційних послуг» № 295). Як
вже зазначалось телекомунікаційні
послуги надаються за замовленням
абонента, здійсненного за його
кінцевим обладнанням (мобільний
телефон, смартфон, модем тощо) в ручному
режимі чи в автоматичному режимі.
Ручним режимом є термінація з'єднання,
здійснена введенням разової команди:
введення з клавіатури номера телефону
та натискання кнопки виклику, введення
веб-адреси та встановлення з'єднання з
Інтернет тощо. Автоматичним режимом є
відповідні налаштування мобільного
телефону виробником/продавцем чи самим
абонентом, що автоматично термінують
ті чи інші з'єднання (оновлення
програмного забезпечення кінцевого
обладнання, через GPRS - з'єднання,
перевірка надходження пошти на
електронну скриньку через GPRS -
з'єднання тощо).

Більш того, не знайшли свого
підтвердження й доводи апелянта на
недотримання позивачем пп. 27 п. 39
Правил, оскільки відповідач отримував
всі необхідні текстові повідомлення,
що підтверджується Витягом з логіки
відправлення повідомлень, зокрема щодо
вартості послуг в роумінгу та щодо
списання коштів в роумінгу із
затримкою.

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є безпідставними,
необґрунтованими і висновку суду про
правомірність і доведеність заявлених
вимог не спростовують.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
повно та всебічно розглянув справу,
надав всім доводам сторін належну
правову оцінку, оцінив належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності та постановив законне,
правильне по суті і справедливе
рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, оскільки при апеляційному
розгляді справи порушень норм
матеріального і процесуального права,
які є підставою для скасування
судового рішення, в справі не виявлено,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 25 вересня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді