АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7276/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3447/14
Головуючий у 1-й інстанції Савічев В. О.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого судді : Кривчун Т.О.

суддів : Карнауха П.М., Пилипчук Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
Приватного підприємства "Валява"

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного підприємства "Валява" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом до ПП "Валява", в
якому прохав стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі та
компенсацію за невикористану
відпустку у сумі 15142,69 грн., середню
заробітну плату за 4 місяці затримки
розрахунку у сумі 19825,20 грн., 1226,56 грн.
інфляційних збитків та 500,00 грн. витрат
на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що з 14.10.2011 року
працював у ПП "Валява" на посаді
менеджера зі збуту, 20.02.2013 року його
було переведено на посаду директора
підприємства, 31.03.2014 року трудовий
договір з ним було розірвано за угодою
сторін, однак повний розрахунок з ним
проведено не було, зокрема, не було
виплачено заробітну плату за січень 2014
року в розмірі 3880,24 грн., лютий 2014 року в
розмірі 2250,00 грн., та 21 день березня 2014
року в розмірі 2490,57грн., а також
нараховані в лютому 2014 року 1779,12грн. за
чергову відпустку та в березні 2014 року
компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 4742,76грн., загальна сума
невиплаченої зарплати та компенсації
за невикористану відпустку становить
15142,69 грн.

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_1 до
Приватного підприємства "Валява" про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за весь час затримки розрахунку при
звільненні задоволено.

Стягнуто з Приватного підприємства
"Валява" на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі в
розмірі 15142,69грн., середній заробіток за
весь час затримки розрахунку при
звільненні в розмірі 28681,14грн.,
інфляційні збитки в розмірі 1226,56 грн.,
за надання юридичної допомоги 500,00 грн.

Стягнуто з Приватного підприємства
"Валява" на користь держави судовий
збір в розмірі 438,23 грн.

Із рішенням суду не погодилося ПП
"Валява", директор якого в поданій
апеляційній скарзі просить його
змінити в частині стягнення з
відповідача на користь ОСОБА_1
відшкодування за невиплачену
заробітну плату та стягнути в цій
частині за період з 01 квітня по 06 серпня
2014 року 17514,96грн.

Як підставу для зміни рішення
місцевого суду апелянт зазначає
прийняття його із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

В обгрунтування доводів скарги
посилаються на те, що місцевим судом
невірно розраховано розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в сумі 28681,14 грн.

Зазначають, що відповідно до ст.27
Закону України "Про оплату праці",
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ від 08.02.1995р. №100 у
випадках збереження середньої
заробітної плати сума середнього
заробітку за час затримки розрахунку
ОСОБА_1 за період часу з 01.04.2014 року по
06.08.2014 року повинна складати 17514, 96 грн.
Окрім того, позивачем було пред'явлено
позов на суму 19825, 20 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, натомість місцевий суд
вийшов за межі позовних вимог,
стягнувши 28681,14 грн.

У надісланих суду письмових
запереченнях ОСОБА_1, посилаючись на
законність та обґрунтованість рішення
місцевого суду, просить апеляційну
скаргу відхилити, а судове рішення
залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду в повній мірі не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що
14.10.2011 року позивача ОСОБА_1 було
прийнято на роботу у ПП "Валява" на
посаду менеджера зі збуту (наказ №4-К
від 14.10.2011 року) (а.с.5).

Згідно Наказу №7/2 від 20.02.2013 року ОСОБА_1
переведено з посади начальника відділу
продажів на посаду директора ПП
"Валява", де у відповідності із штатним
розкладом підприємство
зобов'язувалось щомісячно виплачувати
заробітну плату.

31.03.2014 року трудовий договір із
роботодавцем і позивачем припинено за
угодою сторін згідно п.1 статті 36 КЗпП
України на підставі наказу №21-К від
21.03.2014 року (а.с.6).

Установлено, що в останній день роботи,
відповідачем не був проведений повний
розрахунок по всім належним позивачу
до виплати сумам в порядку та строки,
передбачені статтею 116 КЗпП України.

Не виплачено заробітну плату за січень
2014 року в розмірі 3880,24 грн., лютий 2014
року в розмірі 2250,00 грн. та 21 день
березня 2014 року в розмірі 2490,57 грн., а
також нараховано в лютому 2014 року 1779,12
грн. за чергову відпустку та в березні
2014 року компенсацію за невикористану
відпустку в сумі 4742,76 грн., загальна
сума невиплаченої зарплати та
компенсації за невикористану
відпустку складає 15142,69 грн.

Статтею 21 Кодексу законів України про
працю визначено, що трудовий договір є
угода між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом чи
фізичною особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

Статтею 1 Закону України "Про оплату
праці" визначено, що заробітна плата -
це винагорода, обчислена, як правило, у
грошовому виразі, яку за трудовим
договором роботодавець виплачує
працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст.47 КЗпП України власник
або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. У разі звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу він
зобов'язаний також у день звільнення
видати йому копію наказу про
звільнення з роботи. В інших випадках
звільнення, копія наказу видається на
вимогу працівника.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП під час звільнення
працівника виплата всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник у день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові під час
звільнення, власник або уповноважений
ним орган повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Частиною 1 ст.117 КЗпП встановлено, що в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст.116 цього Кодексу, за
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. Не проведення розрахунку з
працівником у день звільнення або, якщо
в цей день він не був на роботі,
наступного дня після його звернення з
вимогою про розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст.117 КЗпП.

У разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у
зазначені в ст.116 КЗпП України строки,
підприємство, установа, організація,
згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, повинні
виплатити працівникові середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку включно.

У відповідності до п.32 Постанови
пленуму ВСУ "Про практику розгляду
судами трудових спорів" від 06.11.1992 року
№9 у випадках стягнення на користь
працівників середнього заробітку у
зв'язку з затримкою розрахунку, він
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи із заробітку за останні два
календарних місяці роботи. При цьому
враховуються положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженої постановою КМУ від 08
лютого 1995 року №100 (із подальшими
змінами та доповненнями) (далі-Порядок).

Відповідно до підпункту "л", п.1 Порядку
цей порядок застосовується і при
обчисленні середнього заробітку у
випадку, передбаченому ч.1 ст.117 КЗпП
України. Пунктом 5 Порядку передбачено,
що нарахування виплат у всіх випадках
збереження середньої заробітної плати
провадиться виходячи з розміру
середньоденної (годинної) заробітної
плати.

За змістом абз.3 п.2 Порядку
середньомісячна заробітна плата
визначається за загальними правилами
обчислення середнього заробітку,
виходячи з виплат за останні два
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата.

З огляду на зміст пункту 8 даного
Порядку нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.

Враховуючи, що наявними у справі
доказами був доведений факт порушення
строків проведення розрахунку ПП
"Валява" з працівником ОСОБА_2, з чим
погодився відповідач, місцевий суд
прийшов до вірного висновку про
обов'язок підприємства відшкодувати
позивачу заборгованість по заробітній
платі на час звільнення та середній
заробіток за період затримки
розрахунку при звільненні за період з 01
квітня 2014 року по 06 жовтня 2014 року (день
ухвалення рішення).

Разом із тим, задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції
невірно визначив період, за який слід
обчислювати розмір середньої
заробітної плати для вирахування
середнього заробітку при звільненні
позивача, взявши за основу два останні
місяці - січень та лютий 2014 року, не
врахувавши, що ОСОБА_1, згідно наказу
про звільнення працював до 31.03.2014 року,
тобто останніми двома місяцями роботи,
що передували звільненню позивача є
лютий та березень 2014 року.

З урахуванням положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати
та довідок про заробітну плату (дохід)
позивача ОСОБА_1, середньоденна
заробітна плата ОСОБА_1 за
лютий-березень 2014 року становить 152,92
грн. (2250 грн. заробітна плата за лютий 2014
року + 2490, 57 грн. заробітна плата за
березень 2014 року = 4740,57грн.) / 31 фактично
відпрацьовані дні у лютому-березні 2014
року). Загальна сума середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні з 01.04.2014 року по 06.10.2014
року складає 20032, 52 грн. (152,92 грн. х 131
день).

Окрім того, ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_1, суд першої
інстанції виходив із того, що
розрахунок суми боргу підприємства
перед позивачем повинен проводитися з
урахуванням індексу інфляції за період
з квітня 2014 року по серпень 2014 року на
підставі ст. 625 ЦК України та дійшов
висновку про наявність правових
підстав для стягнення на його користь
1226, 56 грн. та застосування до спірних
правовідносин статті 625 ЦК України.

Однак з таким висновком місцевого суду
не можна погодитися, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України
відповідач зобов'язаний сплатити
позивачу середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні,
тобто до дня виконання судового
рішення про стягнення належних при
звільненні відповідних грошових сум.
Разом з тим, на підставі судового
рішення не виникають зобов'язальні
правовідносини, а тому відсутні
правові підстави для стягнення індексу
інфляції та трьох процентів річних від
простроченої суми у порядку ст.625 ЦК
України.

Зазначені вище порушення норм
процесуального права позбавили
місцевий суд можливості повністю,
всебічно та об"єктивно дослідити всі
обставини справи та винести по ній
законне і обгрунтоване рішення.

Враховуючи усе вищевикладене, а також
те, що місцевим судом було невірно
застосовано положення Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995
року №100 при проведенні розрахунку
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, а також
безпідставно стягнуто індекс інфляції
за час прострочення виплат, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду підлягає:

- скасуванню в частині стягнення з ПП
"Валява" на користь ОСОБА_1 1226, 56 грн.
інфляційних збитків;

- зміні в частині розміру стягнутого з
ПП "Валява" на користь ОСОБА_1 розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, шляхом
зменшення його з 28681,14 грн. до 20032,52 грн.

З урахуванням вищевикладеного та вимог
ст.88 ЦПК України рішення місцевого в
частині стягнення на користь держави з
ПП "Валява" суми судового збору в
розмірі 438,23 грн. необхідно змінити,
зменшивши суму стягнення до 351, 75 грн.,
пропорційно до задоволених позовних
вимог. В іншій частині рішення суду
слід залишити без змін.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позов, неповністю
з"ясував обставини, які мають значення
для справи, а висновки суду не можна
визнати такими, що відповідають
обставинам справи.

Разом із тим, доводи апеляційної скарги
стосовно того, що місцевий суд вийшов
за межі позовних вимог, стягнувши на
користь позивача більшу суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, не
заслуговують на увагу, оскільки згідно
приписів ст.117 КЗпП України відповідач
повинен був виплатити працівникові
його середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку, проте, на час ухвалення
судового рішення цього так і не зробив,
а тому розрахунок розміру середнього
заробітку проводиться саме на день
ухвалення відповідного рішення суду.

З урахуванням наведеного апеляційну
скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог з підстав порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, пп.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Валява", - задовольнити
частково.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 жовтня 2014 року в частині
стягнутого з Приватного підприємства
"Валява" на користь ОСОБА_1 розміру
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, - змінити,
зменшивши його з 28681,14 грн. до 20032,52 грн.
та змінити в частині суми стягнутого з
Приватного підприємства "Валява"
судового збору на користь держави,
зменшивши його з 438,23 грн. до 351,75 грн.,
пропорційно до задоволених позовних
вимог.

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 06 жовтня 2014 року в частині
стягнення з Приватного підприємства
"Валява" на користь ОСОБА_1 1226,56 грн.
інфляційних збитків, - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Приватного підприємства "Валява" про
стягнення інфляційних збитків, -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ:
/підпис/ П.М. Карнаух

/підпис/ Л.І. Пилипчук

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун