№2/263/3953/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014
року
місто
Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя
Донецької області у складі:

головуючого судді Ковтуненка В.О.,

при секретарі Момот А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Маріуполі справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання квартири особистою приватною
власністю дружини, третя особа: ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом про визнання за нею права
особистої приватної власності на
квартиру АДРЕСА_1, посилаючись на
наступні обставини. В період з 23 серпня
1997 року по 25 вересня 2003 року вона
перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, проте
фактично вони разом проживали у
цивільному шлюбі з 1996 року та 11.02.1997
року придбали квартиру АДРЕСА_2, яка
була оформлена на ОСОБА_2, але придбана
за її особисті кошти. В подальшому,
25.12.2002 року шляхом обміну вищевказаної
квартири з доплатою була придбана
квартира АДРЕСА_1, при цьому доплату
вона вносила зі своїх особистих коштів.
Таким чином, незважаючи на те, що спірна
квартира придбана в період шлюбу, вона
є її особистою приватною власністю, в
зв’язку з чим просить визнати за нею
право власності на вказану квартиру.

Позивачка надала суду письмову заяву
про розгляд справи у її відсутність,
позовні вимоги підтримує та просить їх
задовольнити у повному обсязі.
Додатково зазначила, що після
розлучення питання розділу майна
подружжя не вирішувалося, а вона разом
із дітьми залишилася проживати у
спірній квартирі, на яку відповідач не
претендує.

Відповідач надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги визнає та не заперечує
проти їх задоволення.

Третя особа надала суду письмову заяву
про розгляд справи у її відсутність та
на розсуд суду.

Дослідивши письмові матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм відносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 23
серпня 1997 року по 25 вересня 2003 року.

Згідно з договором обміну від 25 грудня
2002 року, посвідченим приватним
нотаріусом Маріупольського міського
нотаріального округу Донецької
області ОСОБА_4 за №9932, ОСОБА_2, який є
власником квартири АДРЕСА_3, на
підставі Біржового контракту №ИР-57
Азовської Універсальної Біржі від
11.02.1997 року, право власності
зареєстровано в Маріупольському
міському бюро технічної
інвентаризації 11.02.1997 року в
реєстраційній книзі за номером №38328,
обміняв зазначену квартиру на квартиру
АДРЕСА_1 з доплатою у розмірі 21600
гривень.

Згідно з реєстраційним посвідченням
МКП «Маріупольське БТІ» від 27.12.2002р.
ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_4.

25 вересня 2003 року було розірвано шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, актовий запис №508
від 25.09.2003р. зареєстрований Жовтневим
ВРАЦС Маріупольського МУЮ у Донецькій
області.

Відповідно до вимог ст.10, ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов’язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, при цьому доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних або юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 Сімейного кодексу України
визначено, що особистою приватною
власністю дружини, чоловіка, є: майно
набуте нею, ним за час шлюбу, але на
підставі договору дарування; майно
набуте нею, ним за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому особисто.

Пунктами 23, 24 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» передбачено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з’ясувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте за час шлюбу на
підставі договору дарування, або за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

Вирішуючи справу суд враховує, що
сторонами не заперечувалося, що
квартира АДРЕСА_5 була придбана
подружжям ОСОБА_1 за особисті кошти
ОСОБА_1, а в подальшому обміняна на
квартиру АДРЕСА_1, з доплатою особистих
коштів ОСОБА_1 у розмірі 21600 гривень.
Докази, які б спростовували зазначене,
суду не надані.

На підставі викладеного, з урахуванням
визнання позову відповідачем ОСОБА_2,
суд приходить до висновку, що позовна
вимога про визнання спірної квартири
особистою приватною власністю ОСОБА_2
лени Марківни підлягає задоволенню.

З урахуванням думки позивачки, суд не
стягує з відповідача сплачений судовий
збір у сумі 2594 гривні.

На підставі Цивільного кодексу
України, Сімейного кодексу України,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
квартири особистою приватною
власністю дружини, третя особа: ОСОБА_3,
задовольнити.

Визнати особистою приватною власністю
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4, яка належала
ОСОБА_2 на підставі договору обміну від
25 грудня 2002 року, посвідченого
приватним нотаріусом Маріупольського
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_4 за №9932.

Припинити право власності ОСОБА_2 на
квартиру АДРЕСА_4.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на квартиру АДРЕСА_4.

На рішення суду сторонами може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя

В.О. Ковтуненко