РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 р. Володимир-Волинський
міський суд Волинської області у
складі:

головуючого - судді Каліщука А.А.

за участю секретаря Павлович Ю.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Володимир-Волинського міського суду
цивільну справу за первісним позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру
аліментів на утримання дитини,
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про зміну способу стягнення аліментів
та стягнення додаткових витрат на
утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на
утримання дитини. Позовні вимоги
мотивує тим, що згідно рішення
Володимир-Волинського міського суду
від 12.10.2011 р. із нього стягнуто на
користь відповідача аліменти на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від
всіх видів доходу, але не менше 30% від
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 26.09.2011 р.
і до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що на даний час змінився його
матеріальний стан, зокрема погіршився,
оскільки він на час ухвалення рішення
працював, однак на даний час не працює,
не отримує доходи.

Уточнивши позовні вимоги, позивач
просить змінити розмір аліментів, які
стягуються з відповідача на її користь
на утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_4 з 1/3 частки від всіх видів його
заробітку (доходу) на 500 грн. щомісячно і
до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач до початку розгляду справи
по суті подала зустрічний позов до
ОСОБА_3 про зміну способу присудження
аліментів та стягнення додаткових
витрат на утримання дитини, котрий
11.11.2014 р. ухвалою суду прийнятий до
спільного розгляду із первісним
позовом.

В судовому засіданні представник
позивача за первісним позовом ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав повністю,
просив первісний позов задовольнити, в
обґрунтування надав пояснення
аналогічні тим, що викладені у позовній
заяві. У задоволенні зустрічного
позову просив відмовити, оскільки
відповідач не надала суду жодних
письмових доказів, котрі б
підтверджували додаткові витрати на
дитину, зокрема витрати на її лікування
та витрати понесені відвідуванням
дитиною гуртків.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2
первісний позов не визнала. Просила
змінити розмір (спосіб стягнення)
аліментів з 1/3 частини від всіх видів
доходу ОСОБА_3 на 800 грн. щомісячно і до
досягнення дитиною повноліття. Крім
того, зазначила, що ОСОБА_3 повинен
брати участь у додаткових витратах, що
викликані особливими обставинами
дитини, зокрема її хворобами та
відвідуванням гуртків, що потребує
додаткових витрат. Пояснила, що дитина
хворіла гострими распіраторними
вірусними інфекціями, однак не може
суду надати докази, котрі б
підтверджували здійснені нею витрати
на лікування дитини. Також відсутні
докази на підтвердження витрат
пов»язаних із відвідуванням донькою
гуртків.

Заслухавши пояснення сторін та
дослідивши і оцінивши письмові
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що первісний та зустрічний
позов підлягає до задоволення частково
з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 12.10.2011 року з
ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 стягуються
аліменти на утримання неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3
частини від всіх видів доходу, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 26.09.2011 р. і до досягнення
дитиною повноліття.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України,
розмір аліментів, визначений рішенням
суду, не вважається незмінним.

Так, згідно ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу
України, розмір аліментів, визначений
за рішенням суду або домовленістю між
батьками, може бути зменшено або
збільшено за рішенням суду за позовом
платника або одержувача аліментів у
разі зміни матеріального або сімейного
стану, погіршення або поліпшення
здоров'я когось із них.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України
за рішенням суду розмір аліментів
визначається у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає
підстави для зміни розміру аліментів,
визначеного за рішенням суду, але не
пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3
ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України
тільки вказує на можливість зміни
раніше встановленого розміру
аліментів за наявності доведених в
судовому порядку підстав, а саме: зміни
матеріального або сімейного стану,
погіршення або поліпшення здоров'я
когось із них та в інших випадках,
передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру
аліментів в твердій грошовій сумі (що
фактично є зміною розміру) ст. 184 СК
України відносить: нерегулярний,
мінливий дохід платника аліментів,
одержання частини доходу в натурі та
інші обставини, що мають істотне
значення.

Право вимагати заміни розміру
аліментів шляхом зміни способу
присудження аліментів не може
заперечуватися, адже можливість вибору
способу присудження аліментів з огляду
на мінливість життєвих обставин,
зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не
може обмежуватися разовим її
здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної
заборони змінювати розмір аліментів
шляхом зміни способу їх присудження, за
положеннями ст. 192 СК України зміна
розміру аліментів може мати під собою
зміну способу їх присудження (зміна
розміру аліментів, стягнутих за
рішенням суду у частці від заробітку
(доходу) матері, батька дитини на розмір
аліментів, визначений у певній твердій
грошовій сумі та навпаки).

У спірних правовідносинах підлягає
застосуванню не тільки ст. 192 СК
України, але й низка інших норм,
присвячених обов'язку батьків
утримувати своїх дітей (ст. 182
«Обставини, які враховуються судом при
визначенні розміру аліментів», ст. 183
«Визначення розміру аліментів у частці
від заробітку (доходу) матері, батька
дитини», ст. 184 «Визначення розміру
аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вищенаведена правова позиція
викладена у постанові Верховного суду
України від 05.02.2014 р. у справі за № 143 цс
13, котра згідно ст. 360-7 ЦПК України є
обов»язковою для всіх судів України.

Судом встановлено, що на день ухвалення
рішення про стягнення аліментів ОСОБА_3
працював на підставі трудового
договору у приватного підприємця
ОСОБА_6, отримував постійний дохід, а
тому судом ухвалено рішення про
стягнення з нього аліментів на
утримання дитини у частці від
заробітку (доходу)..

Проте, після ухвалення даного рішення
ОСОБА_3 31.10.2011 р. був звільнений з роботи,
що підтверджується трудовим договором,
котрий цього ж дня знято з реєстрації

З трудової книжки вбачається, що ОСОБА_3
після звільнення з вищевказаної роботи
не працевлаштувався, а відтак не
отримує постійного доходу.

Таким чином, після ухвалення рішення
про стягнення аліментів, матеріальний
стан ОСОБА_3 змінився, зокрема
погіршився.

Враховуючи те, що відповідач на день
ухвалення рішення про стягнення із
нього аліментів у частці від доходу
працював, отримував дохід, однак після
цього звільнився і на даний час не
працевлаштований, не отримує
регулярного доходу, що у відповідності
до вимог ст. 184 СК України є підставою
для стягнення аліментів у твердій
грошовій сумі та з урахуванням
вищенаведеного рішення ВСУ, суд
приходить до висновку, що слід змінити
розмір аліментів шляхом зміни способу
його присудження, тобто змінити розмір
аліментів, стягнутих за рішенням суду
від 12.10.2011 р. у частці від заробітку
(доходу) на розмір аліментів,
визначений у твердій грошовій сумі.

Водночас, згідно положень ч. 1 ст. 3
Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7
СК України при вирішенні будь-яких
питань щодо дітей суд повинен виходити
з якнайкращого забезпечення інтересів
дітей і, тим більше, при захисті одного
із основних прав дитини - права на
утримання, яке кореспондується з
конституційним обов'язком батьків
утримувати дітей до їх повноліття.

Та обставина, що ОСОБА_3 не працює, не
звільняє його від обов'язку утримувати
неповнолітню дитину, оскільки він не є
інвалідом, не має жодних медичних
протипоказань до виконання робіт, а
тому не позбавлений можливості
працевлаштуватись на роботу,
отримувати дохід і забезпечити
належний рівень життя доньки,
достатній для її фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного, соціального
розвитку.

Визначаючи аліменти у розмірі 600 грн.
щомісячно, суд виходить з того, що даний
розмір не є надмірним з точки зору
звичайних і необхідних потреб
неповнолітньої дитини на один місяць
та спроможності відповідача з огляду
на його вік та повну працездатність
працевлаштуватись і отримувати дохід,
з якого сплачувати аліменти саме в
цьому розмірі.

На думку суду, визначення аліментів у
меншому розмірі не забезпечить
звичайних потреб неповнолітньої
дитини та її достатній рівень життя,
який їй гарантовано Законом України
«Про охорону дитинства» та Конвенцією
про права дитини від 20.11.1989 р.

Частково задовольняючи вимогу по
зустрічному позову про зміну розміру
аліментів шляхом зміну способу їх
присудження, суд також бере до уваги, що
обов'язок утримувати дитину є не тільки
обов»язком ОСОБА_3, як батька дитини, а й
рівною мірою і ОСОБА_2, як її матері.

Відмовляючи в задоволенні
вимоги по зустрічному позові про
стягнення додаткових витрат на
утримання дитини в розмірі 300 грн.
щомісячно, суд виходить з наступного.

Так, згідно ст. 185 СК України той з
батьків, з якого присуджено стягнення
аліментів на дитину, а також той з
батьків, до кого вимога про стягнення
аліментів не була подана, зобов'язані
брати участь у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами (розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до положень п.18 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» у випадках
застосуванні судами передбаченої у ст.
185 СК участі у додаткових витратах на
утримання дитини, викликаних
особливими обставинами, йдеться про
фактично зазнані або передбачувані
витрати.

Проте, всупереч вимогам ч.1 ст. 60 ЦПК
України ОСОБА_2 жодними належними та
допустимими доказами не довела
обставин фактично понесених нею або
передбачуваних витрат, котрі викликані
особливими обставинами.

Водночас, у підтвердження додаткових
витрат на доньку ОСОБА_2 надала медичну
карту дитини, з якої вбачається, що
протягом 2014 р. дитині неодноразово
надавалась медична консультація та
допомога.

Проте, даний документи не містить
жодних відомостей щодо розміру витрат,
понесених чи необхідних для виконання
зазначених лікарями рекомендацій та
лікування.

Крім того, суду надано характеристику
ЗОШ І-ІІ ступеня с. Верба на ім»я
ОСОБА_4, котра підтверджує, що дитина
відвідує гуртки, направлені на
розвиток творчих здібностей.

Однак, цей документ також не містить
жодних фактичних даних про витрати,
котрі пов»язані з відвідуванням
дитиною гуртків, їхній розмір, а тому не
є доказом фактично понесених ОСОБА_2 та
передбачуваних витрат, котрі викликані
розвитком здібностей дитини.

Інших доказів, котрі б підтверджували
фактично понесені або передбачувані
витрати, котрі викликані особливими
обставинами, ОСОБА_2 не надала суду,
таким чином дану обставину не довела, а
тому вимога про стягнення додаткових
витрат на утримання дитини не підлягає
до задоволення.

Керуючись ст. ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України
ст.ст. 183,184, 185, ч.1 ст. 192 Сімейного
кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Первісний та зустрічний позов
задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, які
стягуються згідно рішення
Володимир-Волинського міського суду
Волинської області від 12.10.2011 р. з
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_2 на
утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 із 1/3 частини від всіх
видів заробітку (доходу) щомісячно на 600
(шістсот) щомісячно, до досягнення
дитиною повноліття.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про
стягнення із ОСОБА_3 додаткових витрат
на утримання неповнолітньої дочки
ОСОБА_4 відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Волинської області через
Володимир-Волинський міський суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя
А.А.
Каліщук