АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/908/14 р.
Головуючий 1 інстанції -
Справа № 629/4102/13ц
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Івах
А.П.,

суддів - Ізмайлової
Г.Н., Пшенічної Л.В.,

при секретарі -
Курносовій К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Лозівського міськрайонного суду
Харківської області від 10 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю компанія «БОТіК»,
третя особа: Управління
Держземагенства у Лозівському районі
Харківської області про визнання
правочину недійсним із застосуванням
наслідків його недійсності,-

в с т а н о в и л а:

25 вересня 2013 року ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до ТОВ
Компанія «БОТіК», просила визнати
недійсним договір оренди земельної
ділянки № 417 від 02 серпня 1012 року
укладений між нею та відповідачем,
зареєстрований у книзі записів про
державну реєстрацію договорів оренди
землі управління Держемагенства у
Лозівському районі Харківської
області за номером 02764, та
зобов'язати ТОВ Компанія БОТіК»
передати земельну ділянку
сільськогосподарського призначення
площею 6,2464 га, розташовану на території
Шатівської сільської ради Лозівського
району Харківської області, яка
належить їй згідно Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ІІІ-ХР № 018287 від 26 грудня 2002 року.

Рішенням Лозівського
міськрайонного суду Харківської
області від 10 грудня 2013 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовленно в повному обсязі.

Не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого
представника ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати і ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги, посилається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що були заявлені
сторонами у суді першої інстанції,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 213,
214 ЦПК України рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та яким доказами вони підтверджуються,
чи є інші фактичні дані, які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Вимогам вказаного процесуального
закону рішення суду першої інстанції
відповідає у повній мірі.

Розглядом справи достовірно
встановлено Згідно державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ІІІ-ХР № 018287 від 26 грудня 2002 року
ОСОБА_1 є власником земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 6,2464 га, яка розташована на
території Шатівської сільської ради
Лозівського району Харківської
області (а.с. 10).

1 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ТОВ
Компанія «БОТіК» було укладено договір
оренди землі № 60, який зареєстровано у
Лозівському районному відділі
реєстрації Харківської регіональної
філії Центру ДЗК 22 червня 2007 року за №
68 (а.с. 11-15). Договір було укладено
на 5 років, тобто до 22.06.2012 року.

Відповідно до п. 8 Договору, після
закінчення строку договору орендар має
переважне право поновлення його на
новий строк.

02.08.2012 року між сторонами укладено
спірний договір оренди земельної
ділянки.

Реєстрація вказаного договору оренди
землі проводилася відповідно до
діючого на той час постанови Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 року № 1021
«Про затвердження порядків ведення
Поземельної книги і Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі». Перелік документів необхідних
для державної реєстрації договорів
оренди земельних ділянок визначено п.
16-2 вказаної Постанови. Згідно з
зазначеним пунктом Постанови для
державної реєстрації договору оренди
земельної ділянки із земель приватної
власності власник чи набувач права або
уповноважена ними особа подають до
відповідного територіального органу
Держземагенства заяву та документи
передбачені цим пунктом. Тобто
державна реєстрація проводиться на
підставі заяви однієї із сторін
договору.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, суд
першої інстанції виходив із того, що
договір є укладеним згідно з вимогами
закону, позивач не довів того факту, що
спірний договір, не містить її підпису,
у зв'язку з чим доводи позивача вважав
непереконливими, а вимоги
необґрунтованими і такими, що не
підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції
ґрунтується на основі повно та
всебічно досліджених у судовому
засіданні доказів, відповідає вимогам
ст.. 57, 58, 59, 64 ЦПК України, ст. ст.. 202, 203, 207,
210, 215, 638, 792 ЦК України, положенням
Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України
правочином є дія, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Така дія
повинна бути правомірно, а її
неправомірність є підставою для
визнання правочину недійним.

Стаття 215 ЦК України встановлює
загальне правило про те, що правочин є
недійсним у зв'язку з недодержанням у
момент його вчинення стороною
(сторонами) загальних вимог, які
необхідні для чинності правочину,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 203 ЦК України передбачені
загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину.

З висновок суду першої інстанції
судова колегія погоджується, оскільки
суд правильно встановив фактичні
обставини справи, визначився з
правовою природою спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами та норми права, що їх
регулюють, у відповідності до вимог ст.
215 ЦПК України у своєму рішенні навів
мотиви, з яких вважав встановленою
відсутність фактів, якими позивачі
обґрунтовували вимоги позову.

Так, главою п'ятою ЦПК України
передбачається, що доказами є будь-які
фактичні дані, на підтвердження яких
суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, що мають значення для
вирішення справи.

Належними доказами є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Суд не бере до уваги докази, які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Посилання представника позивача на
висновок судово-почеркознавчої
експертизи №5562 за кримінальним
провадженням №000045 складена 25.06.2013
року, як на доказ, проведеної в рамках
розслідування кримінальної справи
відносно відповідача, не основане на
законі, оскільки цей доказ не є
належним. По цій справі експертиза не
призначалась та не проводилась. Суд не
може давати оцінку доказам по іншій
справі.

За вимогами ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухваленні рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що позивачем не
надано належних та допустимих доказів
на обґрунтування позову та не доведено
тих обставин, на які він посилався як на
підставу своїх позовних вимог.
Доказування ж не може ґрунтуватися на
припущеннях.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції,
виконавши вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Підстав для задоволення доводів
апеляційної скарги, скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції -
судова колегія не вбачає.

Керуючись ст.. ст.. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308,
313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області від 10 грудня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і протягом двадцяти днів
може бути оскаржена в касаційному
порядку шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -