Справа № 209/1403/14-ц
Провадження № 2/209/1388/14
РІШЕННЯ

іменем України

"27" листопада 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді
Багбая Є.Д.

при секретарі Кукса О.П.

за участі представника позивача
ОСОБА_1, представників відповідача -
Коптєва О.В. та Євецької О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» про
визнання договору недійсним та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Представники відповідача позов не
визнали повністю.

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» про визнання
договору недійсним та зобов'язання
вчинити певні дії. На обґрунтування
позову зазначає, що ОСОБА_4 є власником
квартири розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. Також він є членом ОСББ
«Престиж-8» яке об'єднує співвласників
квартир розташованих за адресою:
АДРЕСА_1. 9 листопада 2011 року ОСОБА_5 на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу продала
відповідачу по справі ТОВ ЗТ Ф «МіКомп»
нерухоме майно - побутове приміщення
(вбудоване приміщення 106), розташоване
за адресою: АДРЕСА_1. Право власності на
вищезазначене приміщення ОСОБА_5 було
набуте на підставі рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2011 року, яким за
ОСОБА_5 було визнано право власності на
спірне приміщення. Ухвалою колегії
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 лютого
2012 року - рішення Дніпровського
районного суду м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2011 року, яким за ОСОБА_5 було визнано
право власності на спірне приміщення -
було скасовано. Спірне приміщення є
підвалом будинку, в якому знаходиться
технічне обладнання будинку (інженерні
комунікації та споруди, технічні
пристрої для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації квартир, тощо). ОСОБА_5 з 17
червня 2011 року до 16 вересня 2011 року на
підставі договору оренди з правом
викупу від 17 червня 2011 року укладеному
між ОСОБА_5 та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп»,
здійснила реконструкцію внутрішнього
простору орендованого приміщення в
порушення вимог чинного законодавства.
Оскільки укладаючи договір
купівлі-продажу приміщення ОСОБА_5
продала спірне приміщення яке їй не
належало, без погодження інших
співвласників та повноважень від інших
співвласників. Правочин на думку
позивача є недійсним. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_5 померла, правонаступники після
померлої відсутні. Позивач просить
визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
побутового приміщення (вбудоване
приміщення 106), розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 від 19 листопада 2011
року укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп», посвідчений приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
та зобов'язати ТОВ ЗТ Ф «МіКомп»
відновити становище яке існувало до
порушення , а саме привести спірне
приміщення в первісний стан шляхом
усунення наслідків реконструкції,
виконаного згідно договору оренди між
ОСОБА_5 та відповідачем.

В судовому засіданні
представник позивача позов підтримав в
повному обсязі згідно обставин
викладених в позові, просить його
задовольнити.

Представники відповідача позов
не визнали повністю, надали письмові
заперечення проти позову /а.с. 122-126/,
згідно пояснень даних суду та
письмових заперечень вказали, що є
власником будинку розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в тому числі і
спірного приміщення, згідно рішення
виконкому Дніпродзержинської міської
ради №547 від 19 грудня 2001 року, право
власності було зареєстровано в ОКП
«Дніпродзержинське БТІ». 17 червня 2011
року відповідач як власник свого майна
розпорядився ним на свій розсуд та
уклав договір оренди з правом викупу
спірного приміщення з ОСОБА_5. Позивач
не є співвласником спірного
приміщення, тому його згода та згода
інших власників квартир не потрібна.
Укладанням договору не порушені права
та інтереси позивача, тому його вимоги
необґрунтовані та безпідставні.
Представник відповідача просять
відмовити в задоволенні позову.

Судом досліджені письмові докази
по справі:

- постанова про накладення
адміністративного стягнення, акт
інспекції державно
архітектурно-будівельного контролю,
пояснення ОСОБА_5 /а.с. 9-11/, згідно яких
підтверджується здійснення
реконструкції спірного приміщення в
порушення вимог закону;

- рішення суду першої інстанції /а.с. 12/,
згідно якого підтверджується, що право
власності на спірне приміщення ОСОБА_5
було набуте на підставі рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2011 року;

- рішення суду апеляційної інстанції
/а.с. 13-14/, згідно якого підтверджується,
що ухвалою колегії суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 лютого 2012 року - рішення
Дніпровського районного суду м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області від 24 жовтня 2011 року, яким за
ОСОБА_5 було визнано право власності на
спірне приміщення - було скасовано;

- ухвала суду про закриття провадження
/а.с. 15/, згідно якого підтверджується,
що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року
правонаступники та спадкоємці
відсутні;

- договір купівлі-продажу нежитлового
приміщення /а.с. 16-19/, згідно якого
підтверджується, що 9 листопада 2011 року
ОСОБА_5 на підставі нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
продала відповідачу по справі ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп» нерухоме майно - побутове
приміщення (вбудоване приміщення 106),
розташоване за адресою: АДРЕСА_1;

- витяг з Держреєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень /а.с. 20/, згідно якого
підтверджується що ОСОБА_4 є власником
квартири розташованої за адресою:
АДРЕСА_1;

- копія паспорту позивача /а.с. 21/, згідно
якого підтверджується, що позивач
зареєстрований в квартирі
розташованій за адресою: АДРЕСА_1;

- довідка ОСББ «Престиж-8» /а.с. 36/, згідно
якого підтверджується, що позивач є
членом ОСББ;

- протоколи установчих зборів ОСББ /а.с.
37-57/, згідно яких підтверджується дата
утворення та статус ОСББ;

- договори купівлі-продажу квартири
/а.с. 127, 128/, згідно яких підтверджується
продаж квартири відповідачем яка зараз
належить позивачу;

- довідка ОКП «Дніпродзержинське БТІ»
/а.с. 129/, згідно якої підтверджується, що
право власності на частину приміщень в
будинку розташованому за адресою:
АДРЕСА_1 належить відповідачу, спірне
приміщення за відповідачем не
зареєстроване;

- рішення виконкому
Дніпродзержинської міської ради та акт
державної технічної комісії про
прийняття об'єкту в експлуатацію та
переліку об'єктів /а.с. 130, 131-134/, згідно
яких підтверджується, що дозвіл на
реєстрацію права власності за
відповідачем частини приміщень в
будинку розташованому за адресою:
АДРЕСА_1;

В судовому засіданні встановлено:

Будинок розташований за адресою:
АДРЕСА_1 з 19 грудня 2001 року знаходиться
на балансі відповідача ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп». 30 травня 2005 року між
Дніпродзержинською міською радою та
ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» було укладено договір
оренди земельної ділянки
сільсько-господарського призначення
за адресою: АДРЕСА_1, на підставі
рішення ради від 25 березня 2005 року
№516-18/1Y. В оренду була передана земельна
ділянка загальною площею 0,3063 га для
фактичного розміщення житлового
будинку з вбудовано-прибудованими
об'єктами торгівлі, громадського
харчування, побуту та
спортивно-оздоровчого призначення на 10
років. Згідно договору ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп» має право передавати у
володіння і користування орендовану
земельну ділянку або її частину іншій
особі. На підставі рішень виконкому
Дніпродзержинської міської ради №547
від 19 грудня 2001 року та №595 від 29 грудня
2001 року за ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» було
зареєстровано право власності на
частину приміщень в будинку, згідно
переліку /а.с. 129/. Право власності на
спірне вбудоване приміщення за
відповідачем чи іншою особою не
реєструвалося. Спірне приміщення є
підвалом будинку, в якому знаходиться
технічне обладнання будинку (інженерні
комунікації та споруди, технічні
пристрої для забезпечення
санітарно-гігієнічних умов і безпечної
експлуатації квартир, тощо). 17 червня 2011
року між ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» та ОСОБА_5
було укладеного договір оренди
спірного приміщення з правом викупу. З
17 червня 2011 року до 16 вересня 2011 року на
підставі договору оренди з правом
викупу від 17 червня 2011 року укладеному
між ОСОБА_5 та ТОВ ЗТ Ф «МіКомп», ОСОБА_5
здійснила самовільну реконструкцію
внутрішнього простору орендованого
спірного приміщення в порушення вимог
чинного законодавства. На підставі
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2011 року за ОСОБА_5 було визнано право
власності на спірне приміщення, ОСОБА_5
зареєструвала право власності на
спірне приміщення в ОКП
«Дніпродзержинське БТІ». 9 листопада 2011
року відповідач ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу було придбане
у ОСОБА_5 спірне нерухоме майно -
побутове приміщення (вбудоване
приміщення 106), розташоване за адресою:
АДРЕСА_1. 19 вересня 2011 року
співвласниками квартир розташованих в
будинку за адресою: АДРЕСА_1, було
створено об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку «Престиж-8».
Ухвалою колегії суддів судової палати
з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 лютого 2012 року за
апеляційною скаргою ОСББ «Престиж-8» -
рішення Дніпровського районного суду
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області від 24 жовтня
2011 року, яким за ОСОБА_5 було визнано
право власності на спірне приміщення -
було скасовано. ОСОБА_4 є власником
квартири розташованої за адресою:
АДРЕСА_1-6. Також він є членом ОСББ
«Престиж-8»

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники
майна, що є у спільній сумісній
власності, володіють і користуються
ним спільно, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними. Розпоряджання
майном, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється за згодою всіх
співвласників. У разі вчинення одним
із співвласників правочину щодо
розпорядження спільним майном
вважається, що він вчинений за згодою
всіх співвласників. Згода
співвласників на вчинення правочину
щодо розпорядження спільним майном,
який підлягає нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, має бути висловлена
письмово і нотаріально посвідчена.
Співвласники мають право уповноважити
одного з них на вчинення правочинів
щодо розпорядження спільним майном.
Правочин щодо розпорядження спільним
майном, вчинений одним із
співвласників, може бути визнаний
судом недійсним за позовом іншого
співвласника у разі відсутності у
співвласника, який вчинив правочин,
необхідних повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 215
ЦК України одна із сторін договору або
інша заінтересована особа вправі
заперечити його дійсність, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена.

Частиною першою статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, частиною першою статті 203 ЦК
України, за якою зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі
все, що вона одержала на виконання
цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано, за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» Реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК)
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину. Норма частини першої статті
216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті
12 ЦК добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України Якщо майно
за відплатним договором придбане в
особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і
не міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння;

2) було викрадене у власника або
особи, якій він передав майно у
володіння;

3) вибуло з володіння власника або
особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом

Згідно зі ст.. 57 ЦПК України докази
встановлюються на підставі...пояснень
сторін... допитаних як свідків, показань
свідків, письмових доказів...

Згідно статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 61 ЦПК України ,
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Проаналізувавши об'єктивні дані,
що вищевикладені в судовому рішенні,
засновані на представлених сторонами й
досліджених судом доказах, суд вважає
що позов підлягає частковому
задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що позивач є
власником квартири та є членом ОСББ
«Престиж-8», останній є співвласником
допоміжних приміщень у будинку. Спірне
побутове приміщення (вбудоване
приміщення 106), розташоване за адресою:
АДРЕСА_1 є допоміжним приміщенням у
будинку та вибуло з володіння
співвласників цього майна - в тому
числі і власників квартир в будинку,
поза їх волею. Правові підстави набуття
ОСОБА_5 права власності на приміщення є
незаконними, оскільки остання не була
власником приміщення на момент його
відчуження, а тому не мала права
продавати приміщення ТОВ ЗТ Ф «МіКомп».
Таким чином, ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» набуло
право власності на спірне приміщення
безпідставно, що відповідно до вимог
статей 215 ЦК України є підставою для
визнання договору купівлі-продажу
недійсним. Враховуючи вищенаведене суд
вважає позовні вимоги позивача, щодо
визнання договору недісним підлягають
задоволенню.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» відновити становище
яке існувало до порушення, а саме
привести спірне приміщення в первісний
стан шляхом усунення наслідків
реконструкції, виконаного згідно
договору оренди між ОСОБА_5 та
відповідачем, суд вважає останні
такими що не підлягають задоволенню
виходячи зі слідуючого. Стаття 216 ЦК
України передбачає загальні наслідки
недійсності правочину, відповідно до
яких недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю, а згідно
зі статтею 236 ЦК України правочин є
недійсним з моменту його вчинення та не
породжує тих юридичних наслідків,
задля яких укладався, у тому числі не
породжує переходу права власності до
набувача. За загальним правилом
наслідком недійсності угоди є
застосування двосторонньої
реституції, яка не ставиться в
залежність від добросовісності сторін
угоди. Разом із тим частиною третьою
статті 216 ЦК України передбачено, що
загальні наслідки недійсності угоди
застосовуються, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі правові
наслідки окремих видів недійсних
правочинів. Цивільним кодексом України
передбачені засади захисту права
власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України
надає власнику право витребувати майно
із чужого незаконного володіння. Права
особи, яка вважає себе власником майна,
не підлягають захистові шляхом
задоволення позову до добросовісного
набувача з використанням правового
механізму, установленого статтями 215, 216
ЦК України. При встановленні наявності
речово-правових відносин, до таких
відносин не застосовується
зобов'язальний спосіб захисту. У
зобов'язальних відносинах захист прав
особи, яка вважає себе власником майна,
можливий лише шляхом задоволення
віндикаційного позову, якщо є підстави,
передбачені статтею 388 ЦК України, які
дають право витребувати майно у
добросовісного набувача. Крім того
реконструкція спірного приміщення
була проведена не на підставі
оспорюваного правочину, а на підставі
договору оренди який не є предметом
розгляду цієї справи. Виходячі з
вищевикладеного вимоги позивача щодо
застосування реституції задоволенню
не підлягають.

Судові витрати підлягають стягненню з
відповідача згідно вимог ст.. 88 ЦПК
України.

На підставі ст. 369, 215, 216, 388 ЦК
України, керуючись ст. 8,10, 59, 60, 61, 83, 209,
213-215, 218 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Цивільний позов ОСОБА_4 до ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп» про визнання договору
недійсним та зобов'язання вчинити
певні дії - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нерухомого майна -
побутового приміщення (вбудоване
приміщення 106), розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 від 19 листопада 2011
року укладеного між ОСОБА_5 та ТОВ ЗТ Ф
«МіКомп», посвідчений приватним
нотаріусом Дніпродзержинського
міського нотаріального округу ОСОБА_6.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4
до ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» про визнання
договору недійсним та зобов'язання
вчинити певні дії -відмовити.

Стягнути ТОВ ЗТ Ф «МіКомп» на
користь ОСОБА_4 понесені ним судові
витрати на сплату судового збору в
розмірі 243 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя

Дніпровського районного суду

м. Дніпродзержинська
Є.Д. Багбая