АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7824/14
Головуючий 1 інст. - Задорожний М.І.
Справа №2/638/4908/14
Доповідач - Черкасов В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Черкасова В.В.

суддів - Бобровського
В.В., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Лашаковій Д.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу судді Дзержинського
районного суду м.Харкова від 04 липня 2014
року

по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Перший український міжнародний банк»
до ОСОБА_2, Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_1 про скасування запису про
державну реєстрацію права власності та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ПАТ «Перший
український міжнародний банк» до
ОСОБА_2, Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_1 про скасування запису про
державну реєстрацію права власності та
зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Дзержинського районного
суду м.Харкова від 04 липня 2014 року
відкрито провадження по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування ухвали суду
першої інстанції з постановленням
нової ухвали, якою повернути позовну
заяву позивачеві.

В обгрунтування доводів апеляційної
скарги заявник посилається на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, вказує, що
позовні вимоги Банку заявлені виключно
до суб'єкта владних повноважень -
Реєстраційної служби ХМУЮ, таким чином,
на спірні правовідносини поширюється
юрисдикція адміністративних судів.

Колегія суддів, перевіривши матеріали
справи, заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
приймали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції, знаходить
апеляційну скаргу підлягаючою
задоволенню частково.

При цьому колегія суддів виходить із
наступного.

Відкриваючи провадження по справі суд
першої інстанції виходив з того, що
справа за вищевказаним позовом
підлягає розгляду у порядку цивільного
судочинства у Дзержинському районному
суду м.Харкова.

Проте з таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших відносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Судом встановлено та підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами,
що ПАТ «Перший український міжнародний
банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, Реєстраційна служба
Харківського міського управління
юстиції, третя особа, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
ОСОБА_1 про скасування запису про
державну реєстрацію права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2:
зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ
виключити з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно запис про
державну реєстрацію права власності на
вищевказану квартиру за ОСОБА_2;
зобов'язати Реєстраційну службу ХМУЮ
внести запис до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
державну реєстрацію права власності на
квартиру за ОСОБА_1 (а.с.1-2).

Підставою вищевказаного позову є те, що
квартира АДРЕСА_1 є предметом іпотеки
та на праві власності належить ОСОБА_1,
проте право власності на неї у
Державному реєстрі не зареєстровано.
Це порушує право Банку, як
заставодержателя та унеможливлює
виконання виконавчого документу про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК
України та роз'яснень, викладених в
абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12червня 2009 року №2 "Про
застосування, норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» вирішуючи питання про
відкриття провадження у справі, суд
повинен виходити з того, що згідно зі
ст. 124 Конституції України юрисдикція
загальних судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі,
а за частинами першою і другою ст.15 ЦПК
України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (ст.17) або
Господарським процесуальним кодексом
України (ст. ст. 1, 12) віднесено до
компетенції адміністративних чи
господарських судів. Законом може бути
передбачено розгляд інших справ за
правилами цивільного судочинства.

Частинами 1 та 2 статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) передбачено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори, зокрема: 1)
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності; 2) спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби; 3) спори між суб'єктами владних
повноважень з приводу реалізації
їхньої компетенції у сфері управління,
у тому числі делегованих повноважень; 4)
спори, що виникають з приводу
укладання, виконання, припинення,
скасування чи визнання не чинними
адміністративних договорів; 5) спори за
зверненням суб'єкта владних
повноважень у випадках, встановлених
Конституцією та законами України; 6)
спори щодо правовідносин, пов'язаних з
виборчим процесом чи процесом
референдуму.

Пленум Вищого адміністративного суду
України у пункті 8 Постанови від 20
травня 2013 року № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів"
визначив наступне: Відповідно до
абзацу другого частини першої статті 2
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень"
(далі - Закон № 1952-IV) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

За змістом статті 9 цього Закону
державний реєстратор є державним
службовцем, крім випадку, коли
державним реєстратором є нотаріус як
спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються (делегуються) функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно. Відповідно до частини
другої статті 30 цього Закону дії або
бездіяльність державного реєстратора,
державного кадастрового реєстратора,
нотаріуса, державного виконавця можуть
бути оскаржені до суду.

Суди повинні мати на увазі, що під діями
також слід розуміти рішення, прийняті
зазначеними суб'єктами владних
повноважень з питань реєстрації.

Спори, які виникають у цих відносинах,
підлягають розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Матеріали справи свідчать, що спір
виник з приводу зобов'язання
Реєстраційної служби скасувати запис
про державну реєстрацію права
власності з Державного реєстру прав
власності на нерухоме майно, яке
здійснюється органом державної влади,
тобто має місце публічно-правовий спір,
а тому справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства,
оскільки даний спір підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Відкриваючи провадження у справі в
порядку цивільного судочинства, суд
першої інстанції зазначені положення
процесуального закону не врахував.

Таким чином, суд першої інстанції в
порушення норм процесуального права
дійшов до висновку, що даний спір
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Доводи апеляційної скарги
підтверджуються матеріалами справи та
вимогами чинного законодавства.

Судова колегія, перевіряючи законність
та обгрунтованість ухвали судді першої
інстанції, в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у судді
першої інстанції, визнає, що ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права, що відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою
для її скасування.

Керуючись ст. ст. 303 304, п.4ч.2ст.307, п.3 ч.1
ст.312, 313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу судді Дзержинського районного
суду м.Харкова від 04 липня 2014 року -
скасувати, питання передати на новий
розгляд до того ж суду .

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно і
оскарженню в касаційному порядку не
підлягає, як така, що не перешкоджає
подальшому провадженні у справі.

Головуючий:

Судді: