Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"23" жовтня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Родіній
Н.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом, посилаючись на те, що
13.07.2011 року відповідач ОСОБА_2 одержав
від нього в борг під розписку суму в
розмірі 12000,00грн. строком до 01.10.2011 року.
У вказаний строк відповідачем грошові
кошти повернено не було. На підставі
викладеного позивач просить стягнути з
відповідач на його користь борг в сумі
12000,00грн., відсотки в розмірі 1959,73грн.,
суму втрати від інфляції в розмірі
1548,00грн., 3% річних в розмірі 745,64грн. та
судовий збір у розмірі 243,60грн.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не
з'явився, надав заяву в якій повністю
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити, справу розглянути за
його відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явився, про час та день слухання
справи був повідомлений належним
чином, про причину неявки суд не
повідомив, у зв'язку з чим, зі згоди
позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13.07.2011 року ОСОБА_1
передав відповідачу ОСОБА_2 в борг під
розписку 12000,00грн. строком до 01.10.2011
року.

Відповідно до ч.1 ст.1043 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі,
визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Вивчивши обставини справи суд прийшов
до висновку, що відповідач обов'язків
не виконав, суму боргу позивачу у
зазначений строк не повернув, в зв'язку
з чим, з ОСОБА_2 підлягає стягненню
заборгованість у розмірі 12000,00грн.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
кодексу.

Згідно ст.625 ч.2 ЦПК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно сума індексу інфляції за
період заборгованості з жовтня 2011року
по серпень 2014 року складає 1548,00грн. Три
відсотки річних від простроченої суми
склало 1548,00грн., за період
заборгованості з 01.10.2011р. по 29.09.2014р.

В частині задоволення позовних вимог
про стягнення з відповідача ОСОБА_2
процентів за користування грошовими
коштами необхідно відмовити з
наступних підстав.

За умовами розписки від 13.07.2011 року
ОСОБА_2 зобов'язався 01.10.2011 року
повернути ОСОБА_1 суму боргу у розмірі
12000,00грн.

Позивач, в своїй позовній заяві просить
стягнути на його користь проценти за
користування грошовими коштами
керуючись ст.1048 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Закон України «Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг» є спеціальним
нормативно-правовим актом у сфері
надання фінансових послуг. Однією з
фінансових послуг згідно з п.6 ч.1 ст.4
цього Закону є надання коштів у позику,
в тому числі і на умовах фінансового
кредиту.

В п.7 ч.1 ст.1 Закону зазначено, що
учасниками ринку фінансових послуг є
особи, які відповідно до закону мають
право надавати фінансові послуги на
території України.

У п.п.16,18 ч.1 ст.1, п.3 ч.1, ст.6, ст.ст. 9, 12, 16-1,
18, 31 та 34 Закону врегульовані відносини,
пов'язані з участю фізичних осіб, які не
є суб'єктами підприємницької
діяльності, у сфері фінансових послуг.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 цього Закону кошти,
які надаються у позику юридичній або
фізичній особі на визначений строк та
під проценти є фінансовим кредитом.
Фінансовий кредит відповідно до п.6 ч.1
ст.4 Закону, вважається фінансовою
послугою. Суб'єкти, які мають право на
здійснення операцій з надання
фінансових послуг визначенні ст.5
Закону, до них віднесені фінансові
установи, а також фізичні
особи-підприємці. Останні можуть
надавати такі послуги лише у випадках,
прямо передбачених законом.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.1 Закону метою
надання фінансової послуги є отримання
прибутку або збереження реальної
вартості фінансових активів. Надання
коштів під процент є отримання
прибутку, що, в свою чергу, є головною
ознакою підприємницької діяльності.
Здійснення фізичною особою права на
підприємницьку діяльність згідно ч.2
ст.50ЦК України можливо за умови її
державної реєстрації, тобто набуття
статусу фізичної особи-підприємця.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позивач не може надавати
фінансову послугу, метою якої є
отримання прибутку у вигляді процентів
від суми позики, оскільки він не
входить до переліку суб'єктів, які
мають право на здійснення операцій з
надання фінансових послуг.

Враховуючи вищевикладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню, що підтверджується
наданими суду доказами та з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума
боргу в розмірі 1200,00грн., сума індексу
інфляції за прострочення виконання
грошового зобов'язання у розмірі
1548,00грн. та три відсотки річних у
розмірі 745,64грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 243,60грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 130, 209, 224 - 228 ЦПК
України, ст. ст. 23, 50 ч.2, 625, 1043, 1049, 1050 ЦК
України, ст.1 ч.1 п.п.3,5,7,16,18, ст.4 ч.1 п.6, ст.6,
9, 12, 16-1, 18,31,34 Законом України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу про стягнення боргу-
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ІПН:НОМЕР_1, який проживає за адресою:
АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН:НОМЕР_2, який проживає
за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу в
розмірі 12000,00грн., суму індексу інфляції
за прострочення виконання грошового
зобов'язання у розмірі 1548,00грн., три
відсотки річних у розмірі 745,64грн. та
судовий збір в розмірі 243,60грн., а всього
14537,24грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційній суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя. Апеляційна скарга на
рішення суду може бути подана протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя:
Т. В. Пустовойт