Справа №2-5995/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

24 листопада 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Оксюти Т.Г.

при секретарі
Горупа В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа:
Солом'янський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до
відповідачів про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та виселення.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він
придбав у ПАТ «ЕРДЕ БАНК» квартиру
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири.

На момент укладання зазначеного
договору купівлі-продажу квартири
продавець належним чином повідомив
позивача, що на цій житловій площі
зареєстровані дві особи ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що банком у 2012
році було звернуто стягнення на
вказану квартиру, як на предмет
іпотеки.

Однак, відповідачі в добровільному
порядку відмовляються виселятись та
знятись з реєстраційного обліку за
вказаною адресою, чим створюють
перешкоди позивачу в реалізації свого
права власності на квартиру.

Вважає, що відповідачі порушують його
права, яка власника, а тому просив позов
задовольнити.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про дату та час розгляду справи
повідомлений належним чином, надав
заяву в якій позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив їх
задовольнити, проти ухвалення заочного
рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не
з'явились, про дату та час розгляду
справи повідомлені належним чином,
причини неявки суду не повідомили.

Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних у ній
матеріалів у їх відсутність, оскільки
неявка відповідача не перешкоджає
постановленню заочного рішення, проти
чого не заперечував позивач.

Третя особа Солом'янський районний
відділ Державної міграційної служби
України в м. Києві в судове засідання
свого представника не направив, про
дату та час розгляду справи
повідомлений належним чином, надіслав
на адресу суду заяву в якій просив
справу розглядати без участі його
представника.

Суд, врахувавши заяви позивача та
третьої особи Солом'янського районного
відділу Державної міграційної служби
України в м. Києві, дослідивши та
вивчивши матеріали справи, приходить
до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 придбав у ПАТ «ЕРДЕ БАНК»
квартиру АДРЕСА_1 що підтверджується
договором купівлі-продажу квартири від
25.06.2014 року.

Вказана квартира житловою площею 76,4
кв.м., загальною площею 129,6 кв.м.

Квартира на момент продажу належала
ПАТ «ЕРДЕ БАНК» на праві власності на
підставі договору про задоволення
вимог іпотеко держателя, посвідченого
12.08.2011 року приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за
№2073.

Право власності позивача ОСОБА_1 на
квартиру АДРЕСА_1 підтверджується
витягом з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності від 25.06.2014 року №23446349,
виданим приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_4

Відповідно до ст. 334 ЦК України, якщо
договір про відчуження майна підлягає
державній реєстрації, право власності
у набувача виникає з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до п.п. 2.2 договору
купівлі-продажу квартири від 25.06.2014
року позивач був належним чином
повідомлений про всі судові спори щодо
майна, а також, що на цій житловій площі,
згідно довідки №1537 від 20.06.2014 року
(форма №3), виданої КП «Дирекція з
управління та обслуговування
житлового фонду» Структурний
підрозділ Центр обслуговування
споживачів №1, зареєстровані дві
повнолітні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Добровільно виселитись та знятись з
реєстраційного обліку відповідачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовляються та
продовжують користуватись належною
позивачу на праві власності квартирою
АДРЕСА_1

Позивач просив визнати ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 такими, що втратили право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1, шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку та виселити, на
що слід зазначити наступне.

Згідно ст. 150 Житлового кодексу України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 155 Житлового кодексу України
жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено право користування
жилим будинком.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має
право витребувати своє майно від особи,
незаконно, без відповідної правової
підстави того, що заволодів ним.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

З довідки форми №3 виданої КП «Дирекція
з управління та обслуговування
житлового фонду» Структурний
підрозділ Центр обслуговування
споживачів №1 від 23.05.2014 року
вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають
відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Отже, на думку суду, позивач, який в
установленому законом порядку набув
право власності на квартиру АДРЕСА_1,
має право вимагати усунення перешкод
та виселення з цього приміщення
попередніх власників.

Таким чином, відповідачі, проживаючи у
квартирі, що на даний час належить
позивачу на праві власності, та будучи
зареєстрованими у ній, порушують його
права та законні інтереси, як власника
на свій розсуд володіти, користуватись
і розпоряджатись належним майном.

Згідно п. 1 ст. 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою).

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. На підставі
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що позивач довів ті обставини
на які посилався як на підставу своїх
позовних вимог, а тому позовні вимоги
про визнання відповідачів такими, що
втратили право на користування
житловим приміщенням та виселення з
квартири АДРЕСА_1 підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Стаття 88 ЦПК України не передбачає
солідарного стягнення судових витрат.

Оскільки даних спір вирішено на
користь позивача, позов задоволено, суд
приходить до висновку, що судові
витрати, понесені позивачем, повинні
бути відшкодовані відповідачами в
рівних частинах, а саме стягненню
підлягає сума судового збору 121,80 грн. з
кожного.

На підставі викладеного, керуючись п. 1
ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», ст.ст. 317, 319, 321, 387,
391 ЦК України, ст. 150, 155 ЖК України, ст. ст.
10, 27, 28, 30, 57-58, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа: Солом'янський районний відділ
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та виселення задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, права
користування та розпоряджання
квартирою АДРЕСА_1 що належить йому на
праві приватної власності, шляхом
зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, за
адресою: АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, з квартири АДРЕСА_1

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН
НОМЕР_1, судовий збір в сумі 121,80 грн. з
кожного.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до Апеляційного суду м. Києва
через Солом'янський районний суд м.
Києва протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, який його постановив, за
письмовою заявою відповідача, яка може
бути подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Суддя