Справа № 1328/930/12
Головуючий у 1 інстанції: Свірідова
Провадження № 22-ц/783/5437/14
Доповідач в 2-й інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого судді: Н.О. Шеремети

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_3, його представника-
ОСОБА_4, ОСОБА_5, її представника -
ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 травня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_5,
треті особи - Третя Львівська державна
нотаріальна контора, ОСОБА_8 - ОСОБА_7
про усунення ОСОБА_5 від права на
спадкування за законом 1/12 частки
квартири.

ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_3,
Третьої Львівської державної
нотаріальної контори, третя особа
ОСОБА_8 - ОСОБА_7 про визнання недійсним
та скасування заповіту, визнання права
на 1/3 частку у квартирі №1 житлового
будинку АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні
первісного позову відмовлено за
безпідставністю вимог, а зустрічний
позов задоволено. Визнано недійсним та
скасовано заповіт, складений на
користь ОСОБА_3, підписаний від імені
ОСОБА_8 - ОСОБА_9 25 червня 2009 року, за
реєстровим номером 2-1109, посвідчений
державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є. Визнано за ОСОБА_5,
в порядку спадкування за заповітом від
09.01.2008 року, право на 1/3 частку (площею 21,8
кв.м) в квартирі за адресою АДРЕСА_1,
після смерті її батька, ОСОБА_8, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Вирішено питання
судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_3, в апеляційній скарзі
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким первісний позов
задовольнити повністю, а в задоволенні
зустрічного позову відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що відповідно до свідоцтва про право
власності на спірну квартиру
власниками спірної квартири є ОСОБА_8,
ОСОБА_3, ОСОБА_8 - ОСОБА_7 Згідно з
розпорядженням Шевченківської
районної адміністрації ЛМР від 27.03.1997 р.
№330 ОСОБА_8 було визначено опікуном
неповнолітнього онука, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, а розпорядженням
Шевченківської районної адміністрації
ЛМР "Про призначення помічника ОСОБА_8"
від 16.02.2004 р. №151, його помічником
призначено ОСОБА_3

Також апелянт вказує, що відповідно до
довідки ЛКП "Підголоско - 410" від 19.02.2007
року №735, він постійно проживав з
спадкодавцем, здійснював за ним догляд,
допомагав по господарству, займався
його похованням.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_5, її
представника ОСОБА_6 щодо задоволення
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до переконання, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду частково не
відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання у момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п»ятою,
шостою ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним ( оспорюваний
правочин).

Відповідно до ч. ч. 1,2,3,5 ст. 203 ЦК України
для чинності правочину, зміст самого
правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямованим на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі ст. 1233 ЦК України вбачається, що
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.2 ст. 1247 ЦК України
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складання. Заповіт має бути особисто
підписаний заповідачем. Якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч.4 ст. 207
цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено,
якщо фізична особа у зв»язку з хворобою
або фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа. Підпис іншої особина тексті
правочину, що посвідчується
нотаріально, засвідчується нотаріусом
або посажною особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 1253 ЦК України на
бажання заповідача його заповіт може
бути посвідчений при свідках. У
випадках, встановлених абз. 3 ч.2 ст. 1248 і
ст. 1252 цього Кодексу, присутність не
менш як двох свідків при посвідченні
заповіту є обов»язковою. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи на
ньому. У тексті заповіту заносяться
відомості про особу свідків.

Відповідно до абз. 1, 4 п. 157, абз. 1, 2, 5 п. 158
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 03.03.2004 р. №20/5
заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати і місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем. Якщо заповідач
внаслідок фізичної вади, хвороби або з
будь - яких інших причин не може
власноручно підписати заповіт, за
дорученням заповідача він може бути
підписаний іншою фізичною особою за
правилами, викладеними в п.16 цієї
Інструкції. На бажання заповідача, а
також у випадках, якщо заповідач через
фізичні вади не може сам прочитати
заповіт, посвідчення заповіту має
відбуватись при свідках. Присутність
не менш як двох свідків при посвідченні
заповіту є обов»язковою. Свідки, при
яких посвідчено заповіт, зачитують
його вголос та ставлять свої підписи
нас ньому.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної
вади, хвороби або з інших поважних
причин не може власноручно підписати
правочин, заяву чи інший документ, за її
дорученням і в її присутності та в
присутності нотаріуса правочин, заяву
чи інший документ може підписати інша
особа. Про причини, з яких фізична
особа, зацікавлена у вчиненні
нотаріальної дії, не могла підписати
документ, зазначається у
посвідчувальному написі. (абз. 2 п. 16
вищезазначеної Інструкції…).

Якщо фізична особа, яка звернулася за
вчиненням нотаріальної дії,
неписьменна або сліпа, нотаріус, крім
того, прочитує їй текст документа, про
що на документі робиться відповідна
відмітка. Якщо сліпа особня письменна,
вона сам підписує документ. (абз.3 п.16
вищезгаданої Інструкції…).

Зі змісту зазначених норм вбачається,
що обов»язковою підставою, яка надає
право підпису іншій особі на правочині
є хвороба або фізична вада особи, яка
вчиняє правочин, або інша поважна
причина за якої особа не може
власноручно підписати заповіт.

Судом встановлено, що 25.06.2009 року
державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є., посвідчено
заповіт ОСОБА_8, який зареєстровано у
реєстрі за № 2-1109.

Зі змісту заповіту вбачається, що
ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробив
таке розпорядження: належну йому на
праві власності частину квартири
АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В оскаржуваному заповіті зазначено, що
у зв»язку з похилим віком ОСОБА_8, за
його дорученням і в його присутності,
та в присутності державного нотаріуса,
заповіт підписаний ОСОБА_9. При цьому
нотаріусом встановлено особу
заповідача, перевірено його
дієздатність та встановлено особу
ОСОБА_9, яка підписала заповіт за
дорученням заповідача. Заповіт
підписано у присутності двох свідків,
заповіт прочитаний свідками, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, особи яких нотаріусом
встановлено. Заповіт уголос прочитаний
свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 заповідачу
до його підписання.

У посвідчувальному написі нотаріусом
також зазначено, що текст заповіту у
зв»яку з похилим віком ОСОБА_8 на його
прохання та в його присутності
підписано ОСОБА_9

З копії свідоцтва про смерть серії
НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

Між сторонами виник спір щодо
успадкування належної ОСОБА_8 частини
квартири АДРЕСА_1.

Мотивуючи позовні вимоги про визнання
недійсним та скасування заповіту,
позивачка за зустрічним позовом
вказала, що волевиявлення заповідача
не було вільним і не відповідало його
волі, оскільки такий за життя виявляв
бажання заповісти належну йому частку
квартири саме їй, а не ОСОБА_3,
оспорюваний заповіт складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, а відтак є нікчемним, що в
свою чергу свідчить про його
недійсність.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5,
суд першої інстанції визнав недійсним
заповіт, складений ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_3, з підстав недодержання у момент
вчинення заповіту вимог, які
встановлені частинами 3, 4 та 5 ст. 203 ЦК
України, оскільки заповіт складений з
порушенням порядку посвідчення
заповітів, з підстав того, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі, заповіт не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Колегія суддів не погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на
момент складення оспорюваного
заповіту ОСОБА_8 був особою похилого
віку, йому виповнилося 84 роки, він був
інвалідом першої групи, у зв»язку з чим
заповіт за дорученням ОСОБА_8 замість
нього був підписаний ОСОБА_9 Про
причину підписання заповіту ОСОБА_9
замість заповідача ОСОБА_8 державний
нотаріус Третьої Львівської державної
нотаріальної контори Семенюк О.Є.,
вказала у заповіті, у посвідчувальному
написі, що доводить дотримання
нотаріусом вимог абз. 2 п.16 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 р. №20/5, яким передбачено
обов»язок нотаріуса зазначити у
посвідчувальному написі причини, з
яких фізична особа не могла підписати
заповіт. Відтак, зі змісту
оскаржуваного заповіту вбачається, що
ОСОБА_8 у зв»язку з похилим віком
уповноважував саме ОСОБА_9 підписати
замість нього оспорюваний заповіт.

Посвідчення заповіту у присутності
двох свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, відомості
про яких занесено у текст заповіту, які
підтвердили в суді першої інстанції
бажання ОСОБА_8 скласти заповіт саме на
ОСОБА_2, те, що заповідач уповноважував
саме ОСОБА_9 підписати замість нього
заповіт, свідчить про те, що складений
заповіт відповідав справжній волі
особи, яка його вчинила, що спростовує
твердження ОСОБА_5 та висновок суду
першої інстанції про те, що
волевиявлення заповідача не було
вільним і не відповідало його
внутрішній волі, те, що заповідач не
уповноважував саме ОСОБА_9 на
підписання замість нього оспорюваного
заповіту.

Присутність двох свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_12 при складенні та посвідченні
оспорюваного заповіту, особи яких
нотаріусом було встановлено,
підтверджує додержання державним
нотаріусом Третьої Львівської
державної нотаріальної контори
Семенюк О.Є. встановленого
законодавством порядку посвідчення
заповітів, а саме, ст. ст.207, 1247, 1253, 1248 ЦК
України, п. п. 16, 158 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 р. №20/5.

Витягом про реєстрацію в Спадковому
реєстрі №20359691, виданим 25.06.2009 р. у якому
зазначено, що місцем посвідчення
заповіту є Третя Львівська державна
нотаріальна контора, спростовується
твердження ОСОБА_5 про те, що державним
нотаріусом в порушення вимог ч.1 ст. 1247
ЦК України не зазначено місце
складення заповіту.

Та обставина, що ОСОБА_5 піклувалася про
свого батька, оплачувала його
лікування, забезпечувала усім
необхідним, переживала за його
здоров»я, а тому ОСОБА_8 завжди виявляв
бажання заповісти свою частину
квартири ОСОБА_5 та ніколи не
висловлював наміру щодо розпорядження
квартирою на користь ОСОБА_3, не
підтверджена належними та допустимими
доказами, є припущенням, а згідно з ч.4
ст. 61 ЦПК України доказування не може
грунтуватися на припущеннях, а відтак
не доводить підставність позовних
вимог ОСОБА_5

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5
про визнання недійсним та скасування
оспорюваного заповіту з підстав
невідповідності його внутрішній волі
заповідача, суд першої інстанції в
оскаржуваному рішенні вказав, що
заповіт був складений ОСОБА_8 під
впливом больового синдрому та дії
сильного знеболюючого, які він приймав
у зв»язку з тим, що його хвороба
супроводжувалась постійним больовим
синдромом. Такий висновок суду є
голослівним, не підтвердженим
належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищенаведене, висновок суду
першої інстанції про підставність
вимог ОСОБА_5 про визнання недійсним та
скасування заповіту, складеного ОСОБА_8
на користь ОСОБА_3, з підстав того, що
волевиявлення ОСОБА_8 не було вільним і
не відповідало його внутрішній волі та
з підстав порушення державним
нотаріусом порядку посвідчення
заповіту, є невірним. Усупереч вимогам
закону суд першої інстанції не
з»ясував всі обставини у справі й не
дав їм належної оцінки, висновки суду
першої інстанції грунтуються на
припущеннях.

Слід зазначити, що суд першої інстанції
безпідставно посилався в
оскаржуваному рішенні на положення
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
№18/5 від 14.06.1994 року, оскільки на момент
складення оспорюваного заповіту
чинною була Інструкція про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України від 03.03.2004
р. №20/5.

Визнання права власності на спадкове
майно в судовому порядку є винятковим
способом захисту, що має
застосовуватися, якщо існують
перешкоди для оформлення спадкових
прав у нотаріальному порядку.

Разом з тим, як вбачається зі спадкової
справи №584/2011, заведеної після смерті
ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5
01.09.2011 р. звернулася до Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_8, що
свідчить про прийняття нею спадщини.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5
та визнаючи за нею право на 1/3 частку
квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування
за заповітом, складеним ОСОБА_8 09.01.1997 р.
на користь ОСОБА_5, суд першої інстанції
не взяв до уваги відсутність перешкод
ОСОБА_5 для оформлення спадкових прав у
нотаріальній конторі та можливість
оформлення права на спадкове майно в
позасудовому порядку, не врахував
положень ч.4 ст. 1254 ЦК України, згідно з
якою якщо новий заповіт, складений
заповідачем, був визнаний недійсним,
чинність попереднього заповіту не
відновлюється, крім випадків,
встановлених статтями 225 і 231 цього
Кодексу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
безпідставність позову ОСОБА_3 про
усунення ОСОБА_5 від права на
спадкування, оскільки позивачем,
всупереч вимогам ст. ст. 10,60 ЦПК України
не надано належних та допустимих
доказів на підтвердження передбачених
ч.5 ст. 1224 ЦК України підстав для
усунення від права на спадкування,
доказів на підтвердження ухилення
ОСОБА_5 від надання допомоги
спадкодавцеві, перебування ОСОБА_8
через похилий вік, хворобу або каліцтво
у безпорадному стані.

Доводи апеляційної скарги в цій
частині не спростовують правильних
висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, оскаржуване рішення
суду в частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5 про визнання недійсним
та скасування заповіту, визнання за нею
права власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_3 - підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
позовних вимог нового рішення про
відмову ОСОБА_5 у задоволенні
зустрічних позовних вимог про
визнання недійсним та скасування
заповіту складеного на користь ОСОБА_3,
підписаного від імені ОСОБА_8 ОСОБА_9
від 25 червня 2009 року, за реєстровим
номером 2-1109, посвідченого державним
нотаріусом Третьої Львівської
державної нотаріальної контори
Семенюк О.Є., визнання за ОСОБА_5, в
порядку спадкування за заповітом від
09.01.2008 року, права на 1/3 частку (площею 21,8
кв.м. ) в квартирі за адресою АДРЕСА_1,
після смерті її батька, ОСОБА_3 ОСОБА_15,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. В решті рішення
суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 05 травня 2014 року в
частині задоволення зустрічного
позову ОСОБА_5 про визнання недійсним
та скасування заповіту, визнання за нею
права власності на 1/3 частину квартири
АДРЕСА_1, стягнення з ОСОБА_3 - скасувати
та ухвалити в цій частині позовних
вимог нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_5 у задоволенні зустрічних
позовних вимог про визнання недійсним
та скасування заповіту складеного на
користь ОСОБА_3, підписаного від імені
ОСОБА_8 ОСОБА_9 від 25 червня 2009 року, за
реєстровим номером 2-1109, посвідченого
державним нотаріусом Третьої
Львівської державної нотаріальної
контори Семенюк О.Є., визнання за
ОСОБА_5, в порядку спадкування за
заповітом від 09.01.2008 року, права на 1/3
частку (площею 21,8 кв.м. в квартирі за
адресою АДРЕСА_1, після смерті її
батька, ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.