Номер провадження: 22-ц/785/8927/14
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,
Суворова В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 17 липня 2012 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради -
«Про відновлення права користування
житлом, усунення перешкод у
користуванні житлом, вселення до
квартири та виселення з неї», -

ВСТАНОВИЛА:

28.04.2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із
зазначеним позовом, по якому просив
вселити його та його неповнолітню
доньку ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_1,
виселити відповідача з зазначеної
квартири, стягнути на його користь та
на користь неповнолітньої доньки
солідарно моральну шкоду у розмірі 20000
грн. та судові витрати.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилався на те, що він
зареєстрований та мешкає за вказаною
адресою з донькою ОСОБА_5 та дружиною -
ОСОБА_6 у зазначеній комунальній
квартирі, в якій займає житлову
кімнату, площею 15 кв.м. В березні 2012 року
він перебував у тривалому службовому
відрядженні. Дружина з дочкою у цей час
перебували у родичів в Тернопільській
області. Після відрядження він
повернувся додому, однак не зміг
потрапити до своєї квартири, оскільки
виявив, що замки у вхідних дверях
змінені, а в квартирі мешкають
незнайомі особи. Він з'ясував, що
квартиру відповідач здала квартиру в
одренду, яка повідомила, що вона є
виключним власником даної квартири,
через що він був змушений звернутися з
відповідною заявою до відділу міліції.
Вважає, що відповідач самоправно
привласнила житлову кімнату, незаконно
змінила замки на дверях квартири,
протиправно вселила туди невідомих
людей та не допускає його в квартиру.
Вказане жиле приміщення за життя було
виділено його бабусі ОСОБА_7, та після
її смерті він став там проживати з
членами своєї родини. Неправомірними
діями відповідача йому завдано
моральну шкоду. Так, з вини відповідача
позивач з сім'єю вже тривалий час
вимушений постійно шукати притулок, що
спричиняє дуже великі незручності.
Зазначене порушило звичайний життєвий
ритм, спровокувало безсоння та
головний біль.

Представник позивача позов підтримав,
просив його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, просив у задоволенні позову
відмовити.

Представник 3-ї особи - органу опіки та
піклування ПРА ОМР надала заяву про
розгляд справи у її відсутність.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, належним чином повідомлений
про час та місце розгляду справи.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 17.07.2012 року позов ОСОБА_3
частково задоволений, вселено позивача
ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_5 до
квартири АДРЕСА_1, у задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 09.10.2012 року апеляційна
скарга ОСОБА_4 на вказане рішення
відхилена, а судове рішення залишено
без змін.

14.07.2014 року ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення районного
суду, по якій просить рішення районного
суду скасувати, постановити ухвалу про
закриття провадження у справі,
посилаючись на порушення районним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини по справі.

01.04.1968 року ОСОБА_8, яка є матір'ю ОСОБА_4,
було надано службове житлове
приміщення, площею 9 кв.м. у квартирі
АДРЕСА_1, яке у 1981 році було надано їй
вже у постійне користування.

З 1991 року у зазначеній квартирі
проживають ОСОБА_4 та її син ОСОБА_2

Розпорядженням Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради
від 11.11.2011 року кімната площею 15,75 кв.м. у
квартирі АДРЕСА_1 була передана в
користування ОСОБА_3 на його родині.

Позивач та його неповнолітня донька
ОСОБА_5 з 23.12.2011 року зареєстровані в
квартирі АДРЕСА_1, де займають житлову
кімнату, площею 15,75 кв.м., що
підтверджується довідкою № 1006 від
05.04.2012 року, а також відповідним штампом
про реєстрацію в паспорті на його ім'я.

За фактом перешкоджання позивачу
мешканню у вищезазначеній квартирі
Портофранковським ВМ Приморського РВ
ОМУ ГУМВС України в Одеській області
позивачу було рекомендовано
звернутися до суду в порядку розгляду
цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 64 ЖК України,
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду про те, що вимоги позивача про
вселення позивача та його
неповнолітної доньки до спірного
примішення підлягають задоволенню,
одночасно вимоги про виселення
відповідача зі спірного приміщення не
підлягають задоволенню, оскільки
зазначені вимоги є необґрунтовані та
непідтверджені належними доказами.

Одночасно колегія суддів зазначає, що
законність рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 17 липня 2012
року перевірялась апеляційним судом
Одеської області, ухвалою якого від 9
жовтня 2012 року, рішення районного суду
залишено без змін.

Апелянтом ОСОБА_2 не наведені нові
доводи та підстави, які спростовують
висновки районного суду про
необхідність вселення ОСОБА_3 з донькою
в спірну квартиру.

Крім того, враховуючи доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
звертає увагу на те, що ОСОБА_4 була
передана кімната площею 11,1 кв.м. у
зазначеній квартирі, але спірне
приміщення площею 15,75 кв.м. їй офіційно
не передавалось, у зв'язку з чим права
та інтереси ОСОБА_2 вселенням ОСОБА_3 з
донькою в зазначену квартиру не
порушуються.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", зокрема п. 4 вказаної постанови
визначено, що у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.
Постановою передбачено, що оскільки
відшкодування моральної шкоди
регулюється законодавчими актами, то
необхідно з'ясувати характер
правовідносин сторін і встановлювати,
якими правовими нормами вони
регулюються, чи допускає відповідне
законодавство відшкодування моральної
шкоди при даному виді правовідносин.

Враховуючи, що матеріалами справи не
підтверджується спричинення з боку
відповідача моральної шкоди, районний
суд прийшов до правильного висновку, що
у задоволенні позовних вимог про
стягнення моральної шкоди у розмірі 20000
грн. слід відмовити.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими частковому задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
часткового задолення позову.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 17 липня 2012 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І.
Сватаненко

І.А.Артеменко

В.О.Суворов

19.11.2014 року
м. Одеса