печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Литвинової І.
В.,

при секретарі - Іванова Н. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у здійсненні права власності,-

В С Т А Н О В И В :

17.07.2014 до суду звернувся позивач ОСОБА_1
із позовом до відповідача ОСОБА_2, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, про усунення перешкод у
здійсненні права власності, шляхом
заборони вчиняти дії, які можуть
порушити право власності позивача на
належні йому 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, та 1/2 частини машиномісця
АДРЕСА_4.

Нерухоме майно, що є приводом
пред'явлення позовних вимог належить
відповідачу та позивачеві у рівних
частках на праві спільної часткової
власності.

Як вказано у позові, позивачеві стало
відомо, що відповідачем вчиняються дії
з відчуження вказаної квартири та
передання в іпотеку машиномісця, не
повідомивши про свої наміри та без його
дозволу стосовно своєї частки майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України та
на підставі заяви представника
позивача про забезпечення позову,
ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 04.08.2014 накладено арешт на 1/2
частини квартири АДРЕСА_1, що
складається з трьох кімнат, жилою
площею 65,5 кв. м., загальною площею 110,2 кв.
м. - на підставі свідоцтва про право
власності від 20.11.2003 серії САА № 870013; та
на 1/2 частини машиномісця АДРЕСА_4 - на
підставі свідоцтва про право власності
від 04.07.2005 серії ЯЯЯ № 241711, належне
позивачеві ОСОБА_1.

Позивач у судове засідання не з'явився,
представник позивача вимоги позову
підтримала у повному обсязі та просила
задовольнити.

Відповідач та його представник просили
залишити без задоволення позов,
вказуючи на безпідставність вимог,
оскільки відповідач не здійснювала і
не мала наміру вчиняти перешкоди у
здійсненні права власності позивачем
відносно належного їм на праві
спільної сумісної власності
нерухомості, та зазначали, що думка
позивача не підтверджуються належними
доказами.

Допитана у якості свідка ОСОБА_3, що
працює ріелтором в агенції нерухомості
«Цитадель», показала, що познайомилася
з відповідачем у 2012 році, коли ОСОБА_2
хотіла продати трикімнатну квартиру на
вул. Мирного, у зв'язку з чим
проводилася оцінка квартири та огляд,
але у результаті піврічного
рекламування проданою не була. У 2013
році зателефонував ОСОБА_1 та
повідомив, що не бажає продавати
квартиру.

Окрім цього свідок ОСОБА_3 показала, що
оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1
були розміщені на більш ніж десяти
сайтах різних агентств нерухомості,
правовстановлюючі документи на
нерухоме майно вона не бачила, та
відповідач не повідомляла її про
наявність іншого власника.

При пред'явленні свідкові фото з
оголошення про продаж квартири,
остання підтвердила, що оголошення
розміщено з фото квартири ОСОБА_2 -
АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд, вислухавши пояснення та доводи
представника позивача, заперечення
відповідача та його представника,
покази свідка, дослідивши письмові
докази у справі, приходить до
наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що
позивачеві стало відомо, що відповідач
вчиняє дії з метою продажу нерухомого
майна, зокрема належних йому 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1, та передачі в іпотеку
1/2 частки машиномісця АДРЕСА_4, не
повідомивши його про це та без його
згоди. Вказане нерухоме майно
поставлено до продажу на підставі
інших правовстановлюючих документів -
свідоцтва про право власності на
квартиру та на машиномісце.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
власником 1/2 частки вказаного
нерухомого майна, на підставі
свідоцтва про право на власність від
20.11.2003 - на квартиру /а. с. 21/, та свідоцтва
про право на власність від 04.07.2005 - на
машиномісце /а. с. 22/. Інша 1/2 частка
кожного із згаданих об'єктів
нерухомого майна належить відповідачу
ОСОБА_2

Позивач дозволив відповідачеві
використовувати його частку у майні
для власних потреб, однак відповідач
здавала в оренду як квартиру, так і
машиномісце, у зв'язку із чим у позивача
виникли перешкоди у здійсненні права
власності, оскільки відвідуючи м. Київ,
не мав можливості користуватися
належними йому частками майна.

У позові, серед решти обставин
зазначено, що позивач та відповідач
мають спільного малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис № 535,
свідоцтво про народження серії НОМЕР_2,
виданого Відділом реєстрації актів
цивільного стану Шевченківсього РУЮ у
м. Києві) /а. с. 94, 95/, який проживає разом
з батьком -- ОСОБА_1 у м. Гержманув
Чеської Республіки.

Протягом восьми років, коли їхній
спільний син ОСОБА_5 проживав у м. Києві,
позивач здійснював грошові перекази на
його утримання та сплату комунальних
послуг у розмірі 1000 доларів США, що
підтверджується бланками про перекази
коштів /а. с. 55-92/.

Також встановлено, що у вказаній
квартирі зареєстровані, окрім
відповідача, спільний з позивачем син -
малолітній ОСОБА_5, та дочка
відповідача - ОСОБА_4.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що визначено ч. 1 ст. 316
ЦК України. Власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном - ч. 1 ст. 317
ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Стаття 321 ЦК України встановлює
непорушність права власності. Зокрема,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Незважаючи на наявність
зареєстрованого права власності на 1/2
частки вказаного нерухомого майна,
відповідач перешкоджає позивачу у
користуванні 1/2 частки квартири
АДРЕСА_1, та 1/2 частки машиномісця
АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спірним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено,
що власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Стаття 150 ЖК УРСР встановлює, що
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Положеннями ст. 155 ЖК УРСР передбачено,
що жилі будинки (квартири), що є у
приватній власності громадян, не може
бути в них вилучено, власника не може
бути позбавлено права користування
жилим будинком (квартирою), крім
випадків, установлених законодавством.

Судом встановлено, що відповідач
вчиняє дії з метою продажу нерухомого
майна - квартири АДРЕСА_1, та передачі в
іпотеку машиномісця АДРЕСА_4, не
повідомивши позивача - ОСОБА_1, якому
належить 1/2 частки кожної з вказаної
нерухомості, та не отримавши згоду
стосовно його часток. Дані обставини
підтверджуються письмовими доказами
та показами свідка.

З врахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог
позивача про усунення перешкод у
здійсненні права власності, шляхом
заборони відповідачеві вчиняти дії,
які можуть порушити право власності
іншого власника, а отже позов підлягає
задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України,
підлягають присудженню з відповідача
понесені та документально
підтверджені судові витрати позивача у
розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 358, 383, 386, 391
ЦК України, ст.ст. 150, 155 ЖК УРСР, ст.ст. 10,
11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у здійсненні права власності -
задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права
володіння, користування та
розпорядження майном ОСОБА_1 - 1/2
частиною квартири АДРЕСА_1 та 1/2
частиною машиномісця АДРЕСА_4 шляхом
заборони ОСОБА_2 відчужувати,
передавати в оренду, передавати в
іпотеку належні ОСОБА_1 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частину
машиномісця АДРЕСА_4

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий
збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
І. В.
Литвинова