Справа № 243/5021/14
Провадження № 2/243/2172/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року

Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області в складі:

головуючої -судді Ільяшевич
О.В.,

при секретарі Ляшко
О.О.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в в м. Слов'янську справу за
позовом ОСОБА_1 до Прелеснянської
сільської ради про визнання права
власності на житловий будинок з
господарським будівлями та спорудами в
порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до відповідача
Слов’янської районної ради, який був
ухвалою суду від 22 жовтня 2014 року за
заявою позивачки замінений на
належного - Прелеснянську сільську
раду Слов'янського району, та просила
визнати за нею в порядку спадкування
права та обов'язки забудовника
побудови по АДРЕСА_1 Слов'янського
району Донецької області, після смерті
ОСОБА_3.

06 листопада 2014 року ОСОБА_1 змінила
позовні вимоги до Прелеснянської
сільської ради та просила визнати за
нею право власності порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1 Слов'янського
району Донецької області. В
обгрунтування позову зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла її мати -
ОСОБА_3. Після її смерті залишилась
спадкове майно, до складу якого увійшов
житловий будинок АДРЕСА_1 Слов'янського
району Донецької області та земельна
ділянка для обслуговування вказаного
житлового будинку. Все своє майно, на
підставі заповіту за реєстром № 29
посвідченого 05 лютого 2007 року
виконкомом Прелеснянської сільської
ради, спадкодавиця заповідала
позивачу. Однак реалізувати своє право
на отримання спадщини після смерті
ОСОБА_3 позивачка не може, через
відсутність правовстановлюючого
документу на житловий будинок з
господарськими та побутовими
спорудами та будівлями, який
розташований у Слов’янському районі
Донецької області в АДРЕСА_1 на ім'я
спадкодавця, оскільки
правовстановлюючі документи на
житловий будинок були загублені.
Просить суд визнати за собою, як за
спадкоємцем за заповітом після смерті
ОСОБА_3 право власності на житловий
будинок з господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, та
земельну ділянку для обслуговування
даного житлового будинку, в порядку
спадкування.

Позивачка в судове засідання не
з'явилась, подала до суду заяву в якій
просила справу слухати у її
відсутності, позовну заяву підтримала,
з підстав наведених в ній, просила її
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився. До суду надійшла
заява з Слов’янської міської ради, в
якій висловлене клопотання про
слухання справи у відсутності їх
представника, позов визнав в повному
обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд позов
задовольняє із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року в с. Прелене
Слов'янського району Донецької області
померла мати позивачки ОСОБА_3 (а.с. 6).
Позивачка являється дочкою померлої,
що підтверджується свідоцтвом про
народження та свідоцтвом про одруження
(а.с. 7-8). Згідно із заповітом, який не
змінено та не скасовано, ОСОБА_3
заповіла позивачці все належне їй на
день смерті майно (а.с.14). У
відповідності до довідки
Прелеснянської сільської ради № 179/02-32
від 27 жовтня 2014 року, власником жилого
будинку АДРЕСА_1 Донецької області, у по
господарській книзі, за особовим
рахунком № НОМЕР_2 записана ОСОБА_3 (а.с.
45). За даними технічного паспорту
будинок побудований у 1960 році(а.с.15-21). У
відповідності до постанови про відмову
у вчиненні нотаріальної дії,
нотаріусом відмовлено позивачці у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на житловий будинок та на земельну
ділянку у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку та жилий будинок
(а.с.13).

Вказані факти сторонами не оспорюються
ними визнаються. Крім того, що
зазначені обставини сторонами
визнаються, вони підтверджуються
матеріалами справи, їх визнання
відповідачем не суперечить закону та
не порушує права, свободи і інтереси
інших осіб, тому підстав для відмови у
прийнятті визнання відповідачем
позову суд не вбачає.

В зв'язку з цим, судом у відповідності
із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані
обставини такими, що не підлягають
доказуванню.

За змістом ст. ч.4 ст. 3 ЗУ "Про держану
реєстрацію майнових прав на нерухоме
майно та їх обмежень", права на нерухоме
майно, які виникли до вступу в силу
даного закону, визнаються дійсними, у
випадках відсутності їх державної
реєстрації, передбаченої цим законом,
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, яке не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

За змістом статті 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Отже, спадкоємством вважається перехід
майна померлого (спадкодавця) до інших
осіб (спадкоємців) у порядку,
передбаченому ЦК України.

Для спадкоємця, що прийняв спадщину,
виникають як майнові права, так і
обов'язки. До майнових прав належить,
зокрема, право власності.

Відповідно до статті 86 ЦК Української
РСР право власності - це врегульовані
законом суспільні відносини щодо
володіння, користування і
розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий
будинок набувається в порядку, який
існував на час його будівництва.

Як достовірно встановлено у судовому
засіданні, спірний житловий будинок
був збудований у 1960 році.

У 1960 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі - Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі - Постанова від
26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня
1948 року кожен громадянин і кожна
громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
п'яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та
Постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадянина
права власності на жилий будинок був
сам факт збудування ним його з
додержанням вимог цих актів
законодавства.

Ці правові акти не пов'язували
виникнення права власності на житловий
будинок із проведенням його
реєстрації.

Згідно приписів до п.3.2, розд.3 ч. 36
"Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна", затвердженого
Наказом Держбуду України № 217 від 24
травня 2001 року, не належать до
самочинного будівництва індивідуальні
(садиби) житлові будинку, побудовані до
05 серпня 1992 року.

Таким чином, з моменту побудови
громадянином у 1960 році житлового
будинку, цей громадянин набув
статусу власника житлового будинку та
згідно зі статтею 58 Цивільного кодексу
Української РСР 1922 року він набув право
в межах, установлених законом,
володіння, користування й
розпорядження цим майном. Наведена
правова позиція також зазначена у
Постанові Верховного Суду України від
18 грудня 2013 року № 6-137цс13.

До того ж, реєстрація будинку в
погосподарських книгах сільської ради
свідчить про те, що ОСОБА_3 являлась
власником спірного житлового будинку.
А тому, суд приходить до висновку, що
ОСОБА_3 за свого життя та на час
відкриття спадщини, володіла на праві
власності будинком АДРЕСА_1

У відповідності до матеріалів
спадкової справи інших спадкоємців,
які б прийняли спадщину після смерті
ОСОБА_3 немає.

Відповідно до ст. 392 ЦК України,
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У відповідності до Постанови Пленуму
Вищого Спеціалізірованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014
року «Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», суди повинні мати на
увазі, що законом може бути
встановлений інший момент(підстава)
набуття права власності. Так, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини(ч.5 ст. 1268 ЦК України), проте
право власності на нерухоме майно у
разі прийняття спадщини виникає у
спадкоємця з моменту державної
реєстрації речового права на нерухоме
майно(стаття 19 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень). Разом із тим, суди
повинні розмежовувати право на
спадщину як макйнове право(об'єкт
спадкування) та виникнення права
власності на спадкове майно як об'єкт
нерухомого майна. При цьому, якщо право
власності спадкодавця не було
зареєстровано в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно,
правовстановлюючими є документи
спадкодавця, що підтверджують
виникнення у нього права власності на
нерухоме майно(ст. 19 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно).

З огляду на викладене, судом
встановлено, що будівництво житлового
будинку, який є об'єктом спадщини,
відбувалось відповідно до чинного на
час його будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці на підставі наданого
виконавчим комітетом дозволу на його
будівництво (тобто будинок не є
самовільним будівництвом, як у
розумінні діючого на час його побудови
законодавства, так і у відповідності до
норм Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна", затвердженого
Наказом Держбуду України № 217 від 24
травня 2001 року ), на момент смерті
спадкодавця цей будинок був повністю
збудований, проте позивач не може
оформити належне їй право власності на
вказаний будинок в порядку спадкування
відповідно до вимог закону з тих
підстав, що реєстрація права власності
на будинок в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутня. У зв'язку з цим, суд приходить
до обґрунтованого висновку про те, що
спірний житловий будинок є об'єктом
права власності, а також про наявність
правових підстав для визнання за
позивачем права власності на цей
будинок у порядку спадкування.

На підставі викладеного, керуючись ст.
16, 392 ЦК України, СК України (ред.. 1926р.),
ЗУ "Про держану реєстрацію майнових
прав на нерухоме майно та їх обмежень"
Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 26 серпня 1948 року "Про право громадян
на купівлю і будівництво
індивідуальних житлових будинків",
Указом Президії Верховної Ради СРСР
від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, Постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків", Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна, затвердженого Наказом Держбуду
України № 217 від 24 травня 2001 року ст.ст.
3,10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1
Донецької області, та складається із
житлового будинку літер "А-1", загальною
площею 63,9 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.,
тамбуру літер «а», загальною площею 3,10
кв.м., ганку літер «а-1», загальною
площею 1, 40 кв.м., літньої кухні-сараю "В",
льоху "Б", воріт з хвірткою та огорожі №
1, № 2, колодязю № 3, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року у
с. Прелесне, Слов'янського району
Донецької області.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до суду апеляційної
інстанції через Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у
єдиному екземплярі.

Повний текст рішення суду виготовлений
24 листопада 2014 року.

Головуюча-суддя:

О.В.Ільяшевич