Провадження № 22-ц/779/2422/2014
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого : Мелінишин
Г.П.

суддів: Ковалюка
Я.Ю., Шалаути Г.І.

секретаря:
Капущак С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Тисменицького районного суду від 15
жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась в
суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу.

Рішенням Тисменицького районного суду
від 15 жовтня 2014 року позов задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
зареєстрований 16 жовтня 2013 року у
відділі РАЦС Івано-Франківського
міського управління юстиції, актовий
запис №1673.

ОСОБА_3 подав на вказане рішення
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права. Зазначає, що
судом неповно з'ясовано обставини
справи, що мають істотне значення для
правильного її вирішення, а тому
викладені в рішенні висновки не
відповідають дійсним обставинам
справи. Так, суд не звернув увагу на той
факт, що позов від імені позивача
подано фактично її мамою ОСОБА_4,
оскільки на цей період ОСОБА_2
перебувала в Іспанії. З того часу
дружина не поверталась на територію
України, на підтвердження чого він
просив витребувати з органу державної
Прикордонної служби відповідну
довідку. Однак, суд його клопотання не
задовольнив. В той же час ОСОБА_4 не мала
відповідного повноваження на
звернення до суду із позовом про
розірвання шлюбу. Крім того, судом не
враховано, що сімейне законодавство не
передбачає можливості розірвання
шлюбу представником одного із
подружжя.

Неправильним є також і висновок суду,
що спільне життя подружжя та
збереження шлюбу суперечить інтересам
однієї із сторін. Під час зустрічі в
червні 2014 року вони з дружиною вирішили
зберегти сім'ю, у зв'язку із чим остання
у телефонному режимі уповноважила свою
маму подати заяву про залишення позову
без розгляду. Проте, така заява ОСОБА_4
до суду подана не була.

З цих підстав просив рішення скасувати,
а провадження в справі закрити.

В засіданні апеляційного суду апелянт
доводи скарги підтримав з наведених у
ній мотивів.

Представник позивача ОСОБА_4 та позивач
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися.
Враховуючи клопотання останньої суд
вважає за можливе розглядати справу у
їх відсутності, оскільки неявка цих
осіб не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, пояснення
апелянта, перевіривши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив із того, що подальше
збереження шлюбу між сторонами
неможливе і буде суперечити інтересам
однієї із сторін.

Такий висновок суду є обґрунтованим,
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи, зібраним у справі
доказам, яким суд дав належну правову
оцінку виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи 16
жовтня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстровано шлюб (а.с. 5).

Встановлено, що сторони не підтримують
шлюбних стосунків, від даного шлюбу
дітей не мають.

Відповідно до положення статті 51
Конституції України шлюб ґрунтується
на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч.1 ст. 110 СК України позов про
розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

У відповідності до частини 2 статті 112
СК України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи із зазначеного та встановивши
при цьому, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу є
неможливим, так як суперечило б
інтересам позивача, враховуючи, що вона
наполягає на розірванні шлюбу і ці
обставини мають істотне значення,
протягом періоду розгляду справи
примирення між сторонами не відбулося,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог.

Що стосується покликання апелянта на
подання позову особою, яка не має
повноважень на ведення справи, то такі
не заслуговують на увагу.

Як вбачається із матеріалів справи, 14
листопада 2013 року ОСОБА_2 уповноважила
ОСОБА_4 вести справи пов'язані з її
розлученням з ОСОБА_3, в тому числі з
правом подавати від її імені позови.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 44 ЦПК України
представник, який має повноваження на
ведення справи в суді, може вчиняти від
імені особи, яку він представляє, усі
процесуальні дії, що їх має право
вчиняти ця особа. Обмеження
повноважень представника на вчинення
певної процесуальної дії мають бути
застережені у виданій йому
довіреності.

Тобто, цивільний процесуальний кодекс
України не містить норм щодо обмежень
права на подання позову представником,
в т. ч. про розірвання шлюбу, а особиста
участь особи вимагається при
реєстрації розірвання шлюбу у
державному органі реєстрації актів
цивільного стану (ст. 115 СК України).

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що фактичні обставини справи
судом першої інстанції з'ясовано
всебічно та повно, дано їм вірну
правову оцінку, а рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, що давало б підставу для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Тому підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Тисменицького районного суду
від 15 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Г.П. Мелінишин

Судді:
Я.Ю. Ковалюк Г.І.
Шалаута