Справа № 360/492/14 Головуючий у І
інстанції Додатко В.Д.Провадження №
22-ц/780/5050/14 Доповідач у 2 інстанції
Верланов С.М.Категорія 52
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
приватного акціонерного товариства
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, грошової компенсації
за невикористану відпустку та
середнього заробітку,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»
(далі - ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» та
просив стягнути з відповідача на свою
користь невиплачену заробітну плату за
період з 01 січня 2011 року по 31 травня 2011
року та з 01 листопада 2011 року по 01
лютого 2012 року, у загальному розмірі 14
000 грн., компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 2000 грн., а також
середній заробіток за період затримки
розрахунку за період з 01 лютого 2012 року
по 01 лютого 2014 року у розмірі 48 000 грн.

Вимоги позову обґрунтував тим, що 11
листопада 2010 року він був прийнятий на
посаду токаря 4 розряду ПрАТ
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод».
Зазначав, що до січня 2011 року
він отримував заробітну плату в
середньому 2000 грн. на місяць, а з січня
2011 року відповідач почав затримувати
виплату заробітної плати.
01 лютого 2012 року позивач був
звільнений за власним бажанням, однак
при звільненні йому не виплачено
заборгованість по заробітній платі.
Також зазначав, що за період з 2010 по 2012
роки він у відпустці не був і грошова
компенсація за невикористану
відпустку йому при звільненні не
виплачена. З наведених підстав позивач
просив його позов задовольнити.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково:
стягнуто з ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
його користь невиплачену заробітну
плату за період з 01 січня 2011 року по 01
травня 2011 року та з 02 листопада 2011 року
по 01 лютого 2012 року, у загальному
розмірі 14 000 грн. та компенсацію за
невикористану відпустку за 2011 рік у
розмірі 1188 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішення в частині стягнення
заборгованості по заробітній платі
допущено до негайного виконання, але не
більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі ПрАТ
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»
просить рішення суду першої інстанції
в частині стягнення невиплаченої
заробітної плати у розмірі 14 000 грн.
скасувати та ухвалити нове рішення в
цій частині про відмову в позові,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не в повному
обсязі відповідає зазначеним вимогам
закону.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення
з відповідача на користь позивача
невиплаченої заробітної плати у
розмірі 14 000 грн., суд першої інстанції
виходив із того, що при звільненні
позивачу не була невиплачена заробітна
плата за період з 01 січня 2011 року по 01
травня 2011 року та з 02 листопада 2011 року
по 01 лютого 2012 року, а всього у розмірі 14
000 грн.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
право на своєчасне одержання
винагороди за працю захищається
законом.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказу від 01 листопада 2010 року
№38 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу
до відкритого акціонерного товариства
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»,
перейменованого в подальшому на
ПрАТ«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод», на
посаду токаря 4-го розряду в механо -
зварювальний цех. Наказом від 31 травня
2011 року №11 ОСОБА_2 звільнено з роботи за
власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП
України.

На підставі наказу від 01 листопада 2011
року №16 ОСОБА_2 з 01 листопада 2011 року
був прийнятий на роботу до
ПрАТ«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
посаду токаря 4-го розряду в механо -
зварювальну дільницю, а наказом від 01
лютого 2012 року №3 його звільнено з
роботи за власним бажанням на підставі
ст.38 КЗпП України.

Вказані обставини підтверджуються
даними трудової книжки ОСОБА_2, даними
табелів обліку робочого часу та не
заперечуються представником
відповідача.

З наявних у матеріалах справи
відомостей нарахування заробітної
плати працівникам ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» за
січень - червень 2011 року вбачається, що
ОСОБА_2 у період з 01 січня 2011 року по 31
травня 2011 року нараховувалася та
виплачувалася заробітна плата і станом
на 01 червня 2011 року у відповідача перед
позивачем відсутня заборгованість по
заробітній платі, що підтверджується
даними відомості нарахування
заробітної плати за червень 2011 року
(а.с. 25-29, 114-119).

Однак суд першої інстанції в порушення
вимог ст.ст.213-214 ЦПК України не
перевірив вказаних обставин та дійшов
помилкового висновку про те, що у
відповідача перед позивачем наявна
заборгованість по заробітній платі за
період з 01 січня 2011 року по
31 травня 2011 року.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги
ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати
за період з 01 листопада 2011 року по 01
лютого 2012 року, колегія суддів вважає,
що вони підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

В обґрунтування своїх позовних вимог
про стягнення невиплаченої заробітної
плати ОСОБА_2 зазначав, що його
щомісячна заробітна плата під час
роботи у відповідача становила 2 000 грн.

Однак будь-яких доказів про розмір
заробітної плати позивача за період з 01
листопада 2011 року по 01 лютого 2012 року
матеріали справи не містять.

Апеляційний суд, сприяючи всебічному і
повному з`ясуванню обставин справи
відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України
зобов'язав представника відповідача
надати суду докази про нарахування та
виплату заробітної плати ОСОБА_2 у
період з 01 листопада 2011 року по 01 лютого
2012 року.

З наданої представником відповідача
апеляційному суду довідки від 10
листопада 2014 року вбачається, що у ПрАТ
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»
відсутні документи на підтвердження
нарахування та виплати заробітної
плати ОСОБА_2 та табелі використання
робочого часу за період з 01 листопада
2011 року по 01 лютого 2012 року (а.с.128).

Разом з тим, згідно відомостей у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
видами діяльності ПрАТ «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» є
виробництво промислових та інших машин
і устаткувань, діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування у цих сферах, технічні
випробування та дослідження (а.с.171-173).

Відповідно до даних Головного
управління статистики у Київській
області заробітна плата штатних
працівників у промисловості в
середньому становила: в листопаді 2011
року -3 421 грн., у грудні 2011 року - 4 236 грн.
та у січні 2012 року - 3 318 грн. (а.с.174-176).

Отже, враховуючи, що представник
відповідача не спростував того, що
розмір заробітної плати позивача у
період з 01 листопада 2011 року по 01 лютого
2012 року становив 2000 грн. щомісячно, та
приймаючи до уваги, що суд відповідно
до положень ч.1 ст.11 ЦПК
України розглядає цивільні справи лише
в межах заявлених позивачем вимог, то з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню невиплачена
заробітна плата за період з 01 листопада
2011 року по 01 лютого 2012 року у розмірі 6 000
грн. (2 000 грн. Ч 3 місяці).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
невиплаченої заробітної плати
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а тому рішення суду в цій частині
підлягає зміні на підставі
ст. 309 ЦПК України.

Рішення суду першої інстанції в
частині стягнення грошової
компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку не
оскаржується, тому відповідно до
положень ст. 303 ЦПК України апеляційним
судом не перевіряється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну приватного акціонерного
товариства «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод»
задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 17 липня 2014 року в
частині стягнення з приватного
акціонерного товариства
«Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
користь ОСОБА_2 невиплаченої
заробітної плати - змінити.

Стягнути з приватного акціонерного
товариства «Клавдієвський
дослідно-експериментальний завод» на
користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну
плату за період з 01 листопада 2011 року по
01 лютого 2012 року в розмірі 6 000
(шість тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді