провадження 2/631/206/14
Номер справи
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Нова
Водолага

Нововодолазький районний суд
Харківської області в складі:

головуючого судді Покальчука Ю.М.

при секретарі Євсюковій О.В.

з участю позивача ОСОБА_2

представника позивача Крецул Л.М.

відповідачів по справі та їх
представників

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Нововодолазької районної
державної адміністрації, Сосонівської
сільської ради Нововодолазького
району Харківської області та третьої
особи відділу Держземагенства у
Нововодолазькому районі Харківської
області про визнання права власності
на земельну частку пай.

В С Т А Н О В И В

До Нововодолазького районного суду з
позовом звернувся позивач ОСОБА_2 до
Нововодолазької районної державної
адміністрації, Сосонівської сільської
ради, Нововодолазького району,
Харківської області та третьої особи
відділу Держземагенства у
Нововодолазькому районі, Харківської
області про визнання права власності
на земельну частку пай.

В судовому засіданні позивач та його
представник, пояснили суду, що 14.03.1996
році колективному
сільськогосподарському підприємству
«Росія» було видано Державний акт на
право колективної власності на землю
серії ХР-21-00-000446, при цьому в додатку до
Державного акту, в список громадян
членів колективного
сільськогосподарського підприємства
«Росія» прізвище позивача значиться
під №-430, так як позивач працював в КСП
«Росія», був його членом, але
сертифіката на право на земельну
частку ( пай) реформованого КСП «Росія»
йому видано не було і земельна ділянка
також не виділялась.

В судовому засіданні позивач та його
представник звертають увагу суду на
той факт, що позивач - ОСОБА_2 був членом
КСП-колгоспу «Росія» на день видачі
Державного акту на право колективної
власності на землю, та був внесений в
додаток №-1 Державного акту, тому на
думку сторони позивача він є
співвласником земельної ділянки, яка
йому належить на праві спільної
часткової власності.

Крім того сторона позивача наполягає
та зауважує, що під час виходу з
підприємства позивач не отримав
земельної ділянки в натурі, таким чином
позивач вважає, що його право власності
порушено. Про те, що право на земельну
частку (пай) порушено, позивач дізнався,
коли звернувся до районної державної
адміністрації із заявою про передачу
йому у приватну власність земельної
частки (паю) в лютому 2013 року. А про
те, що позивач внесений в додаток №-1
Державного акту на право колективної
власності на землю до списку членів КСП
«Росія», що мають право на земельний
пай, він дізнався 08.02.2013 року коли
письмово звернувся до відділу
земельних ресурсів.

Позивач в судовому засіданні наполягає
на тому, що відповідно до ст.391 ЦК
України він як власник майна має право
вимагати усунення перешкоди у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном. А крім того
згідно із ст.392 ЦК України позивач як
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право спірне або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Позивач вважає, що згідно діючого на
момент паювання землі законодавства,
він повинний був мати виділену під №-430
земельну ділянку, а також отримати
сертифікат на право на земельну частку
(пай), оскільки відповідно до пункту 2
Указу Президента України від 08 серпня
1995 року №-720/95 «Про порядок паювання
земель, переданих у колективну
власність сільськогосподарським
підприємствам і організаціям», право
на земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства, кооперативу,
товариства, відповідно до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю.

Підсумовуючи свої доводи в
обґрунтування позовних вимог, позивач
та його представник в п'яте змінивши та
уточнивши свої позовні вимоги просить
суд визнати за ним - ОСОБА_2 право на
земельну частку (пай) в розмірі 7,47 га. в
умовних кадастрових га. КСП - колгоспу
«Росія», Нововодолазького району,
Харківської області. В частині
визнання поважною причини пропуску
ним, ОСОБА_2 строку позовної давності
для звернення до суду з позовною заявою
про визнання права на земельну частку
пай та поновити його, позивач
відмовився від підтримання даних
вимог.

Відповідач по справі Сосонівський
сільський голова Вязовий А.М. в
судовому засіданні позов не визнав по
тій підставі, що позивач, ОСОБА_2, не
довів у судовому засіданні свого
членства в колгоспі «Росія» села
Сосонівка, Нововодолазького району,
Харківської області, оскільки
перебував в трудових відносинах з
даним господарством без умов членства.
Крім того на думку відповідача в
матеріалах справи мають місце
порушення, відображені в трудовій
книжці позивача, які на теперішній час
усунути немає можливості. Так в
трудовій книжці ОСОБА_2 мається напис і
стоїть печатка про прийняття його на
роботу в якості бригадира будівельної
бригади за 1994 рік, а також мається напис
про його звільнення за власним
бажанням від 1999 року, а печатка
господарства проставлена яка
виготовлена уже правонаступником
сільськогосподарським
багатофункціональним кооперативом
Росія, яке створено в 2000 році. Крім того
в матеріалах трудової книжки відсутні
записи про прийняття ОСОБА_2 в члени
даного господарства, що унеможливлює
визнання за ним права на пай.

Нововодолазька районна державна
адміністрація Харківської області, як
відповідач по справі по попередніх
позовних вимогах позов не визнавала, а
після зміни та надання позивачем
уточнених і остаточних позовних вимог
звернулися до суду з заявою про те, що
при наявності законних підстав
адміністрація як відповідач не буде
заперечувати проти задоволення
позовних вимог.

Відділ Держкомагенства у
Нововодолазькому районі, як третя
особа, також готові визнати позов
ОСОБА_2 за умови, що останнім будуть в
судовому порядку доведені та
підтверджені свої позовні вимоги.

За даних обставин суд досліджуючи
позиції кожної із сторін судового
розгляду приходить до висновку, що
позов не підлягає задоволенню оскільки
не містить обґрунтування і не
базується на принципах, які діяли на
час виникнення відповідних
правовідносин.

Суд, враховуючи викладене, а також
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи за звернення
фізичних чи юридичних осіб в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі вважає позовні
вимоги ОСОБА_2 такими, що не підлягають
задоволенню.

Суд повно і всебічно дослідивши
свідчення позивача, відповідачів по
справі, третьої особи, проаналізувавши
матеріали справи в сукупності з
другими дослідженими доказами, вважає
за необхідне в задоволенні позову
відмовити.

Відповідно до вимог ст.ст. 8,10,11 ЦПК
України, приймаючи в увагу принцип
змагальності, надання доказів, а також
доведеності їх з боку учасників
процесу, суд вирішує позов в межах
заявлених вимог, проаналізувавши
свідчення позивача, відповідача,
третіх осіб у справі окремо, а також в
сукупності з іншими доказами, суд
вважає за необхідне пояснення позивача
та його докази оцінювати критично,
надавши перевагу поясненням та
спростуванням які надані стороною
відповідача.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна особа
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Суд приймаючи дане рішення виходить з
того, що у даному судовому засіданні
достовірно встановлено, що при
оформленні ОСОБА_2 на роботу по
трудовому найму в КСП «Росія»,
Нововодолазького району, Харківської
області, питання, що до членства ОСОБА_2
в якості члена колгоспу не
розглядалося на загальних зборах, і
відповідних записів не робилося, як і
немає відповідного рішення загальних
зборів даного господарства.

Так у наданій копії трудової книжки
містяться записи про прийняття
позивача 20.12.1994 року на роботу на посаду
бригадира колгоспу «Росія» та запис
про звільнення його 12.11.1999 року за
власним бажанням. Запис про прийняття
ОСОБА_2 у члени КСП « Росія» та
виключення із нього у трудовій книжці
не міститься. Факт трудових відносин
позивача з підприємством не є доказом
його членства в КСП.

Відповідно до п.2 Указу Президента
України № 720/95 від 08.08.1995 року право на
земельну частку (пай) мають члени
колективного сільськогосподарського
підприємства, сільськогосподарського
кооперативу, сільськогосподарського
акціонерного товариства, в тому числі
пенсіонери, які раніше працювали в
ньому і залишаються членами
зазначеного підприємства,
кооперативу, товариства, відповідно
до списку, що додається до державного
акта на право колективної власності
на землю.

Позивачем до вищевказаної позовної
заяви не надано доказів його членства у
КСП «Росія», а лише надано відомості
про те, що останній внесений у списку
громадян, які є додатком до
додержавного акту на право колективної
власності на землю зазначеного КСП.
Отже позивачем не надано доказів, які б
вказували на набуття ним права на
земельну частку (пай) у колективному
сільськогосподарському підприємстві.

Суд позбавлений можливості приймати
судове рішення під умовою та за
відсутності достовірного
підтвердження відповідних правових
підстав.

Відповідно до п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України
позовна заява повинна містити
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав про
звільнення від доказування. Однак
вимога ОСОБА_2, щодо визнання за ним
права власності на земельну частку пай
не містить під собою ніяких доказів.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст.8,9,21,24,55,64,68 Конституції України,
норми якої є нормами прямої дії, ст.ст.
3-14,15,57-62,208-209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до Нововодолазької районної державної
адміністрації, Сосонівської сільської
ради Нововодолазького району,
Харківської області та третьої особи
відділу Держземагенства у
Нововодолазькому районі, Харківської
області про визнання права власності
на земельну частку пай.

Сторони які беруть участь у справі
зможуть ознайомитися з повним текстом
рішення 3 листопада 2014 року.

Копію рішення надати усім учасникам
цивільного процесу для відома.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області,
через суд першої інстанції, який
ухвалив судове рішення, шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення.

Суддя Покальчук Ю.М.