Номер провадження: 22-ц/785/7786/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі :

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Варикаші О.Д.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_3 до
приватного підприємства «Камея» в собі
директора ОСОБА_4 про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою представника
приватного підприємства «Камея»
ОСОБА_5 на рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 07
липня 2014 року, -

встановила:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом, пізніше уточненим до
приватного підприємства «Камея» в
особі директора ОСОБА_4 про визнання
наказу про звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди стверджуючи, що він 29.11.2009 року на
підставі наказу № 27-ОК приватного
підприємства «Камея» був прийнятий на
посаду економіста цього підприємства.
Продовж трьох років до нього (позивача)
з боку керівництва жодних претензій не
було.

Наказом директора ПП «Камея» №2-ОК від
05.02.2013 року він (позивач) був звільнений
з займаної посади економіста у зв'язку
із втратою довіри на підставі п.2 ст.41
КЗпП України, про що у його трудовій
книжці зроблено запис 13.02.2013 року і в
цей день видана йому (позивачу) без
ознайомлень з наказом та без надання
копії наказу.

Позивач вказував, що підставою його
звільнення став акт № 1 від 20.12.2013 року
про проведення розслідування фактів
порушень на підприємстві, з яким йому
дали змогу ознайомитися 15.01.2014 року без
надання його копії, тому оскаржити його
не міг. Копії документів позивач
отримав поштовою кореспонденцією,
після звернення до ПП «Камея» з вимогою
про надання йому документів.

Позивач вважав наказ про його
звільнення незаконним через те, що
відповідачем порушені вимоги ст.ст.23, 47,
83, 116, 149 КЗпП України, а саме - порушенням
порядку накладення дисциплінарного
стягнення, несвоєчасне ознайомлення з
наказом про звільнення та можливістю
своєчасно його оскаржити,
необґрунтовані мотиви звільнення.

Також позивач вказував на порушення
відповідачем його прав, які полягають у
порушенні порядку та строків видачі
йому трудової книжки.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду з даним позовом та просив суд:
поновити йому строк оскарження наказу
про звільнення; скасувати наказ №2-ОК
від 05.02.2014 року про його звільнення у
зв'язку з втратою довіри зі сторони
роботодавця за п. 2 ст. 41 КЗпП України;
поновити його на посаді економіста
приватного підприємства «Камея»;
стягнути з приватного підприємства
«Камея» на його (позивача) користь
матеріальну шкоду - середню заробітну
платню за весь період вимушеного
прогулу, що складає 6 954 гривень 36
копійок; компенсацію за невикористану
відпустку, що складає 709 гривень 80
копійок; заробітну плату за період з
01.01.2013 року по 05.02.2014 року, що складає 6340
гривень 90 копійок; індексацію, що
складає 60 гривень 62 копійок; стягнути з
приватного підприємства «Камея» на
його користь моральну шкоду у розмірі
6300 гривень; стягнути з приватного
підприємства «Камея» на його користь
витрати за послуги адвоката у розмірі
2436 гривень та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та його
представник позов підтримали та
просили суд його задовольнити у
повному обсязі.

Представник відповідача та відповідач
заперечили проти задоволення позову,
надали письмові заперечення проти
позову, просили суд відмовити у
задоволенні позову, мотивуючи тим, що
позивач пропустив строк звернення до
суду з даним позовом та докази на які
посилається є необґрунтованими.
(а.с.29-31)

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 07 липня 2014 року
позов ОСОБА_3 до приватного
підприємства «Камея» в особі директора
ОСОБА_4 про визнання наказу про
звільнення незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
та відшкодування моральної шкоди
задоволений частково.

Поновлено ОСОБА_3 строк оскарження
наказу про звільнення.

Скасований наказ № 2-ОК від 05.02.2014 року
про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з
втратою довіри зі сторони роботодавця
за п. 2 ст. 41 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді економіста
приватного підприємства «Камея».

Стягнуто з приватного підприємства
«Камея» на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду - середню заробітну платню за
весь період вимушеного прогулу, що
складає 6954 гривень 36 копійок;
компенсацію за невикористану
відпустку, що складає 709 гривень 80
копійок; заробітну плату за період з
01.01.2013 року по 05.02.2014 року, що складає 6340
гривень копійок; індексацію, що складає
60 гривень 62 копійок.

Стягнуто з приватного підприємства
«Камея» на користь ОСОБА_3 моральну
шкоду у розмірі 3000 гривень.

Стягнуто з приватного підприємства
«Камея» на користь ОСОБА_3 витрати за
послуги адвоката у розмірі 2436 гривень
та судові витрати у розмірі 243 гривень 60
копійок.

В апеляційній скарзі, поданої
представником приватного підприємства
«Камея» ОСОБА_5 ставиться питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу №27-ОК від 29 листопада 2011 року
ОСОБА_3 прийнято на роботу в ПП «Камея»
на посаду економіста (а.с.51).

Згідно до висновків, які зазначаються в
копії акту № 1 проведення
розслідування фактів порушень на
підприємстві на підставі наказу № 47/К
від 07.11.2013 року: комісія дійшла висновку
щодо завдання матеріальних збитків ПП
«Камея» працівниками ОСОБА_6 (заступник
директора) та ОСОБА_3 (економіст). Також
підприємству з боку зазначених осіб
нанесено утрату по діловій репутації.
ОСОБА_6 неодноразово грубо порушував
свої трудові обов'язки. Дії ОСОБА_3
надають підстави для виявлення
недовіри з боку керівництва ПП «Камея».
(а.с.8-10)

Враховуючи встановлені вище факти
комісія рекомендувала керівництву ПП
«Камея»: звільнити з робочих місць
заступника директора ОСОБА_6 (підстава
п. 2 ст. 40, п. 1,2 ст. 41 КЗпП) та економіста
ОСОБА_3 (підстава п.2 ст. 41 КЗпП);
звернутись до правоохоронних органів
із заявою з метою повернення грошових
коштів та іншого майна на Підприємство.

Наказом № 2-ОК від 05 лютого 2014 року
ОСОБА_3 звільнено з посади економіста
планово-виробничого відділу ПП «Камея»
у зв'язку з втратою довір'я з боку
власника, ст. 41 КЗпП України. Підставою
звільнення вказано акт № 1 про
проведення розслідування в порушень на
підприємстві (а.с.6).

Відповідно до копії акту № 2 від 05.02.2014
року, бухгалтерами ОСОБА_7 і ОСОБА_8,
інженером по охороні праці і пожежної
безпеки (виконуючої обов'язки
інспектора кадрів) ОСОБА_9 складено акт
про те, що: «..05 лютого 2014 року в 16.30
ОСОБА_3 у відділі кадрів ОСОБА_3 був
наданий наказ № 2-ОК від 05.02.2014 року про
його звільнення для ознайомлення.
ОСОБА_3 наказ прочитав, але підписувати
його відмовився, що також зафіксовано в
доповідній записці інспектора кадрів
на ім'я директора ПП «Камея» ОСОБА_10 від
02.2014 року. ОСОБА_9 зробила копію цього
наказу по проханню ОСОБА_3 і віддала
йому». (а.с.37)

В копії доповідної на ім'я директора ПП
«Камея» від 06.02.2014 року, складеної
ОСОБА_9, зазначається, що 05.02.2014 року
працівники ПП «Камея» економіст ОСОБА_3
і заступник директора ОСОБА_11 були
сповіщені секретарем по телефону про
їх звільнення з 05.02.2014 року. О 16.30 ОСОБА_3
ознайомився з наказом № 2-ОК про його
звільнення. Підписатися в наказі
відмовився, трудову книжку не отримав.
(а.с.38)

З копії листа ПП «Камея» від 06.02.2014 року
на ім'я ОСОБА_3, вбачається, що директор
ПП «Камея» просить ОСОБА_3 з'явитися у
відділ кадрів для отримання трудової
книжки з 08.00 до 17.00 години з понеділка по
п'ятницю. (а.с.39)

Згідно копії листа ПП «Камея» від 23.04.2014
року, повторно на адресу ОСОБА_3
надіслано копію наказу № 2-ОК від 05.02.2014
року про його звільнення. (а.с.12)

Згідно п. 1 ч. І ст. 41 КЗпП України, крім
підстав, передбачених статтею 40 цього
Кодексу, трудовий договір з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
може бути розірваний також у випадках
винних дій працівника, який
безпосередньо обслуговує грошові,
товарні або культурні цінності, якщо ці
дії дають підстави для втрати довір'я
до нього з боку власника або
уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч. З ст. 41 КЗпП України,
розірвання договору у випадках,
передбачених частинами першою і другою
цієї статті, провадиться з додержанням
вимог частини третьої статті 40, a y
випадках, передбачених пунктами 2 і 3
частини першої цієї статті, - також
вимог статті 43 цього Кодексу.

В п. 28 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.1992 року зі
змінами внесеними Постановами Пленуму
Верховного Суду України роз'яснено, що
звільнення з підстав втрати довір'я (п.2
ст. 41 КЗпП) суд може визнати
обґрунтованим, якщо працівник, який
безпосередньо обслуговує грошові або
товарні цінності (зайнятий їх
прийманням, зберіганням,
транспортуванням, розподілом тощо),
вчинив умисно або необережно такі дії,
які дають власнику або уповноваженому
ним органу підстави для втрати до нього
довір'я (зокрема порушення правил
проведення операцій з матеріальними
цінностями). При встановленні у
передбаченому законом порядку факту
вчинення працівниками розкрадання,
хабарництва і інших корисливих
правопорушень ці працівники можуть
бути звільнені з підстав втрати довір'я
до них і в тому випадку, коли зазначені
дії не пов'язані з їх роботою.

Таким чином роботодавець має
обґрунтувати свою недовіру до
працівника фактами вини працівника,
наявністю підстави для звільнення за
недовірою і довести вину працівника.

Відповідачем (його представником) не
надано до суду посадової інструкції
ОСОБА_3, з якої можливо було б
встановити його обов'язки і
відповідальність, не надано інших
документів, наприклад: договору про
повну індивідуальну матеріальну
відповідальність, або передачі
матеріальних цінностей. Так само
стороною відповідача не доведено та не
надано доказів (будь-яких документів,
квитанцій, накладних, розписок)
заподіяння ОСОБА_3 шкоди, факту
крадіжки, втрати цінностей, тощо.

Згідно акту № 1 від 20 грудня 2013 року,
встановлено, що діями ОСОБА_6 та ОСОБА_3
нанесено матеріальні збитки ПП
«Камея», у розмірі 92 569,67 грн., які не
здані до каси підприємства, але
будь-яких переконливих доказів на
підтвердження зазначеного факту суду
не надано.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, крім випадків
встановлених, ст. 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також суд першої інстанції
обґрунтовано звернув увагу на те, що
посилання відповідача на дотримання
вимог при звільненні працівника щодо
відібрання пояснень від ОСОБА_3 у
вигляді фіксування відповідей на
питання членів комісії, які були
поставлені комісією з розслідування
фактів порушення на підприємстві, не
можуть вважатися дотриманням
процедури при звільненні, оскільки не
відповідають вимогам ст.149 КЗпП
України. (а.с. 133-136, 137-143)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12,
інспектор по охороні праці і інспектор
кадрів ПП «Камея» пояснила, що
документи, як підставу звільнення
ОСОБА_3 збирав юрист підприємства, вона
не була причетна до збору документів,
не знає за що звільнено ОСОБА_3

З пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_7,
бухгалтерів ПП «Камея» вбачається, що
документи на звільнення ОСОБА_3 збирав
юрист підприємства, крім того ОСОБА_7
зазначила, що підстави звільнення
ОСОБА_3 - конфлікт директорів, недовіра
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 Пояснила також, що
секретарю доручили подзвонити
замовників та з'ясовано, що вони
отримали замовлення, однак ПП «Камея»
не отримала коштів, яка посада та
посадові обов'язки ОСОБА_3 не знає та
які борги ОСОБА_3 і ОСОБА_6 по акту не
знає.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні
пояснив, що він працював в ПП «Камея» на
посаді юриста з листопада 2013 року, що
договору про матеріальну
відповідальність з ОСОБА_3 не було, він
працював з приватними клієнтами, люди
передавали йому кошти по укладеним
договорам, які він не здавав на
підприємство, недостача виявилася під
час опиту клієнтів, роздруківка
збитків не надавалася ОСОБА_3, але
роз'яснено право на ознайомлення на
протязі 10 днів, копія акту не
надавалася, пояснення ОСОБА_3 надавав -
вони зазначаються в протоколі до акту,
тощо

Свідок ОСОБА_6 пояснив, що працював
разом з ОСОБА_3 на підприємстві ПП
«Камея» на посаді заступника директора
підприємства, вони підпорядковувалися
безпосередньо ОСОБА_4, виконували його
доручення, були ознайомлені з актом,
але пояснення їм не дали можливість
висловити, ОСОБА_3 не допускали на
підприємство, документи на підставі
яких виявили порушення - не надавалися
до ознайомлення, вважав, що звільнення
викликане невдоволенням ОСОБА_4 по
узгодженню замовлень, порушень з боку
ОСОБА_3 не було.

Таким чином допитані в судовому
засіданні свідки не підтвердили факт
існування документальних доказів вини
ОСОБА_3 в нанесенні матеріальних
збитків ПП «Камея» та наявності
підстав для його звільнення за
недовірою.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різницю в заробітку за час
виконання нижеоплачуваваної роботи,
але не більш, як за один рік.

Оскільки відповідачем не надано суду
переконливих доказів вини ОСОБА_3 в
заподіянні підприємству шкоди та не
доведено наявності підстав для
звільнення його за недовірою, то суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що позивача
було звільнено без достатніх для цього
підстав, а тому звільнення позивача
слід: визнати незаконним, наказ № 2-ОК
від 05.02.2014 року від 12.01.2012 скасувати,
позивача поновити на роботі зі
стягненням на його користь середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

Крім того, статтею 23 ЦК України
передбачено, право особи на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» обов'язковому з'ясуванню при
вирішені спору про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
підлягають: наявність такої шкоди,
протиправність діяння її заподіювана,
наявність причинного зв'язку між
шкодою та протиправними діями
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Судом першої інстанції з'ясовано, що
дії відповідача щодо незаконного
звільнення з роботи привели до
моральних страждань ОСОБА_3 втраті
нормальних життєвих зв'язків та
потребувало від нього додаткових
зусиль для організації свого життя, що
дає право на відшкодування йому
завданої моральної шкоди розмір якою
судом першої інстанції визначений
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Що стосується посилань зазначених в
апеляційній скарзі стосовно того, що
ОСОБА_3 пропустив строк для звернення
до суду та судом першої інстанції цей
строк був необґрунтовано поновлений,
то колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вважаючи пропущення ОСОБА_3
строку для звернення до суду поважними
та поновляючи строк виходив з доказів
існуючих в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України
працівник має право звернутися із
позовом про вирішення трудового спору
в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з часу видачі
трудової книжки.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного
суду України № 9 від 6 листопада 1992 року
з наступними змінами і доповненнями
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що встановлені
ст.ст. 228 та 233 КЗпП України строки
звернення до суду застосовуються
незалежно від заяви сторін. У кожному
випадку суд зобов'язаний перевірити і
обговорити причини пропуску цих
строків, а також навести у рішенні
мотиви, чому він поновлює або вважає
можливим поновити порушений строк.
Передбачений ст. 233 КЗпП України
місячний строк поширюється на всі
випадки звільнення незалежно від
підстав припинення трудового договору.

Таким чином місячний строк звернення
до суду у справах про звільнення
необхідно відраховувати з дня вручення
копії наказу про звільнення або з дня
видачі трудової книжки.

Копія наказу ПП «Камея» від 05.02.2014 року
№ 2-ОК щодо звільнення ОСОБА_3 у зв'язку
із втратою довір'я з боку власника на
підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України не
містить відомостей про день вручення
копії такого наказу позивачу.

Згідно копії заяви ОСОБА_3 від 14.04.2014
року вбачається, що він звернуся до ПП
«Камея» щодо ознайомлення його з
наказом про звільнення 23.04.2014 року
(відповідно до дати реєстрації вх. № 16
від 23.04.2014 року). (а.с.63).

Копією листа ПП «Камея» від 23.04.2014 року
на ім'я ОСОБА_3 підтверджується, що
копія наказу №2-ОК від 05.02.2014 року про
звільнення ОСОБА_3 повторно направлена
на його адресу рекомендованим листом,
який він отримав 26.04.2014 року. (а.с.62)

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про
визнання наказу про його звільнення
незаконним, поновлення на роботі 05
травня 2014 року.

Таким чином відповідачем своєчасно не
було вручено позивачу копію наказу про
його звільнення.

Крім того, суд першої інстанції
обґрунтовано вважав пропуск строку
звернення до суду з поважних причин
посилаючись також на відповідь
начальника територіальної державної
інспекції з питань праці в Одеській
області (28.03.2014 року № 15-4337/1925-022 ОСОБА_3,
в тексті якої наведені обставини
порушення видачі трудової книжки
(а.с.75-76).

Згідно ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин,
установлених статтею 233 цього Кодексу,
суд може поновити ці строки.

При таких даних, суд першої інстанції
обґрунтовано вважав можливим поновити
позивачу порушений строк для звернення
до суду, як такий, що пропущений з
поважних причин.

Крім того суд першої інстанції
правильно вказав, що відповідно до ст. 88
ЦПК України, підлягають стягненню з ПП
«Камея» на користь позивача ОСОБА_3
витрати, пов'язані зі сплатою судового
збору у розмірі 243 гривень 60 копійок.

Між тим суд першої інстанції вважав
необхідним стягнути з відповідача на
користь позивача витрати на правову
допомогу в розмірі 2 436 грн. посилаючись
на те, що ОСОБА_3 уклав з адвокатом
ОСОБА_15 договір про надання правової
допомоги № 24 (а.с.47-49).

Однак відповідно до ст. 84 ЦПК витрати,
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, несуть сторони, крім випадків
надання безоплатної правової допомоги.
Граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу встановлюється
законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
затверджено граничні розміри
компенсації витрат, пов'язаних з
розглядом цивільних справ.

Додатком до цієї постанови
встановлено, що розмір компенсації
витрат, пов'язаних із правовою
допомогою стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, якщо
компенсація сплачується іншою
стороною, не перевищує суму, що
обчислюється відповідно до того, що
зазначеній особі виплачується 40 %
розміру мінімальної заробітної плати
за годину її роботи.

Відповідно до аналізу статей 84, 88 ЦПК,
судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права під час
вирішення цивільної справи.

В матеріалах справи відсутні дані про
кількість годин, які затратив для
надання правової допомоги адвокат по
даній справі, тобто будь-яких доказів
про те, що позивач на користь, якого
ухвалене рішення, поніс витрати на
правову допомогу в матеріалах справи
не має.

Також в матеріалах справи відсутні
дані про те, що позивач сплатив судові
витрати в розмірі 243,6 грн.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню, з ухвалення в цій частині
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача витрат з оплати юридичної
допомоги в розмірі 2436 грн. та судових
витрат в розмірі 243,6 грн.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
приватного підприємства «Камея»
ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 07 липня 2014 року по
справі за позовною заявою ОСОБА_3 до
приватного підприємства «Камея» в собі
директора ОСОБА_4 про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди в
частині стягнення з приватного
підприємства «Камея» на користь ОСОБА_3
витрат за послуги адвоката у розмірі 2436
гривень та судових витрат в розмірі 243,6
грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким в задоволенні цих позовних вимог -
відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді :
О.А. Ступаков

О.Д. Варикаша