Справа № 363/2227/14 Головуючий у І
інстанції Підкурганний В.В.Провадження
№ 22-ц/780/6316/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

12 листопада 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 25 вересня 2014
року за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах
дітей та сім»ї Вишгородської районної
державної адміністрації про поділ
майна,-

встановила:

у травні 2014 року позивач звернулася до
суду із вказаним позовом.

В позові просила розділити майно, що є
спільною сумісною власністю, а саме: за
нею та дітьми залишити трьохкімнатну
квартиру АДРЕСА_1, а відповідачеві
ОСОБА_2 виділити земельну ділянку у м.
Переяслав-Хмельницькому Київської
області та автомобіль «Мазда - 323 Ф»
(д.н.з. НОМЕР_2).

Позов обґрунтовувала тим, що зазначене
майно набуте сторонами по справі у
шлюбі, тому є спільною сумісною
власністю.

Однак, з урахуванням того, що з нею
проживають четверо дітей, вважала, що
саме запропонований нею варіант поділу
спільного майна має бути взятий судом
до уваги.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 25 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Розділено майно, що є спільною сумісною
власністю подружжя наступним чином:

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 2/3
частини квартири АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 12
частину земельної ділянки площею
0,100га., з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що розташована в АДРЕСА_6

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/3
частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 12
частину земельної ділянки площею
0,100га., з цільовим призначенням для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд, що розташована в АДРЕСА_6

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на те, що рішення
незаконне, винесене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням
Вишгородського районного суду від 31
березня 2014 року розірвано шлюб між
сторонами по справі, який було укладено
07 грудня 1999 року.

У шлюбі, у подружжя народилися четверо
дітей 1995,2000,2001 та 2007 років народження.

29 квітня 2005 року ОСОБА_2 придбав
трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_4, 20
серпня 2007 року ОСОБА_3 придбала
земельну ділянку розміром 0,100га., по
АДРЕСА_6 в подальшому отримавши
державний акт про право власності на
зазначену земельну ділянку.

Рішенням Вишгородського районного
суду від 17 квітня 2014 року із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на
утримання трьох дітей.

Відповідно до копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу від 14
травня 2003 року, власником автомобіля
«Мазда 323» (д.н.з. НОМЕР_1) є ОСОБА_4

Із матеріалів справи вбачається,
спірні квартира та земельна ділянка
були набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у період
перебування у шлюбі.

В той же час, позивачка вважала за
доцільне залишити у її власності
квартиру у м. Вишгороді, а земельну
ділянку - у власності колишнього
чоловіка. Останній, в свою чергу,
вважає, що квартира має бути
розподілена у рівних частинах із
позивачкою, а земельна ділянка повинна
залишитись у ОСОБА_3, так як вона була
ініціатором її придбання.

Крім того, суд приходить до вірного
висновку про поширення правового
режиму спільної сумісної власності на
спірне нерухоме майно, яке позивачка
просить суд розділити.

Відповідно до частини 1 статті 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

У статті 61 СК йдеться про те, що
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно з ч.1 статті 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об»єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Також ч.3 статті 70 СК України
передбачено, що за рішенням суду частка
майна дружини, чоловіка може бути
збільшена, якщо з нею, ним проживають
діти, а також непрацездатні повнолітні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

З довідки від 24 вересня 2014 року №1591
убачаються, що у квартирі АДРЕСА_5 разом
із позивачкою проживають двоє синів та
дві дочки.

Судовим рішенням про стягнення
аліментів на користь утримання
неповнолітніх дітей подружжя ОСОБА_3,
вирішено стягувати із ОСОБА_2 1/3 частини
всіх видів заробітку (доходів), але не
менше ніж 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку.

Таким чином, на час розгляду справи у
суді, мінімальний розмір аліментів на
утримання однієї дитини віком від 6 до 18
років складав 396 грн.

З довідки про доходи відповідача від 14
квітня 2014 року №71 вбачається, що
заробітна плата відповідача складає 622
грн. 70 коп.

За таких обставин суд приходить до
правильного висновку про наявність
визначених законом підстав для
збільшення частки майна позивачки, при
його поділі, а саме при поділі квартири.

Крім того, спірна земельна ділянка має
бути розподілена між сторонами по
справі у рівних частинах.

В той же час, з урахуванням наявних
доказів у справі, підстав для поділу
спірного, на думку позивачки,
автомобіля, судом вірно не встановлено.

Адже, відповідно до свідоцтва про
державну реєстрацію транспортного
засобу власником автомобіля «Мазда 323»
(д.н.з. НОМЕР_1) є ОСОБА_4, тобто інша
особа, а не відповідач ОСОБА_2

Доказів про набуття у встановленому
законом порядку, такого автомобіля
подружжям під час шлюбу, в супереч
вимогам статті 60 ЦПК України, суду не
надано. Розписка ОСОБА_4 про отримання
коштів від ОСОБА_2 не є належним доказом
придбання автомобіля, і тому судом
вірно не взято до уваги.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов частково.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити,
рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 25 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді