справа №482/2431/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем
України

28 січня 2014 року

Новоодеський районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Гажі О.П.

при секретарі судового засідання
Шведовій Я.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Нова
Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до
відділу державної виконавчої служби
Новоодеського районного управління
юстиції і ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментам та пені за
прострочення аліментного зобов'язання,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 11.12.2013 року звернулася в
суд з вищевказаним позовом до
відповідача. В своєму позові
позивач зазначила, що у 2003 році
Новоодеським районним судом
Миколаївської області було винесено
рішення про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 на її користь аліменти на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі ? частки від всіх видів
заробітку, починаючи з 23.09.2003 року і до
повноліття дитини, яке було звернуто до
примусового виконання. У зв'язку з тим,
що боржник на той час працював, у ПП
«Чорноморець», виконавчий лист
державним виконавцем було направлено
за місцем його роботи. Зазначила, що в
жовтні 2004 року вона отримала
повідомлення з ПП «Чорноморець» про те,
що боржник з 09.10.2004 року звільнений з
роботи, що аліменти утриманні з нього
по 08.10.2004 року, а виконавчий лист
повернутий до управління юстиції в
Новоодеському районі. Після звернення,
у вересні 2012 року, до ВДВС
Новоодеського РУЮ за інформацією про
стан виконання рішення суду про
стягнення аліментів, їй стало відомо,
що у ВДВС Новоодеського РУЮ не
перебуває на виконанні жодного
виконавчого листа про стягнення на її
користь аліментів з відповідача.
Зазначила, що 14.03.2013 року вона отримала
в суді дублікат виконавчого листа про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її
користь на утримання сина, який, 23.01.2013
року, було повторно пред'явлено для
виконання до ВДВС Новоодеського РУЮ.
Зазначила, що ВДВС Новоодеського РУЮ, в
порушення її заяви про необхідність
здійснення розрахунку заборгованості
по аліментам з 09.10.2004 року, провело
такий розрахунок заборгованості лише
за останні три роки, яка, станом на
30.08.2013 року, склала 9460,64 гривні.

Посилаючись на вимоги ст.ст.195-196 СК
України, на постанову Пленуму ВСУ №3
від 15.05.2006 року «Про практику
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів», посилаючись на
бездіяльність ДВС, по вині якої було
втрачено виконавчий лист, та на
періодичну виплату за весь цей час
аліментів боржником, наводячи свій
розрахунок заборгованості по виплаті
боржником аліментів та розрахунок пені
за прострочення їх виплати, позивач
просила суд винести рішення, яким
визнати неправомірними дії державного
виконавця ВДВС Новоодеського РУЮ
Білоуса Р.С. щодо визначення розрахунку
заборгованості по аліментам ОСОБА_2,
які він зобов'язаний сплачувати на
користь позивача на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 9460,64
гривні за період з лютого 2010 року по
30.08.2013 року, просила визнати
неправомірною бездіяльність
державного виконавця ВДВС
Новоодеського РУЮ Білоуса Р.С. щодо
визначення розрахунку заборгованості
по аліментам ОСОБА_2, які він
зобов'язаний сплачувати на користь
позивача на утримання сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 09 жовтня 2004
року по січень 2010 року, просила
визначити розмір заборгованості по
виплаті аліментів ОСОБА_2, які він
зобов'язаний сплачувати на підставі
виконавчого листа від 14.01.2013 року по
справі №1419/2129/2012р. на користь позивача
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі ? частини від всіх видів
заробітку, починаючи з 23.09.2003 року і до
повноліття дитини, починаючи з 09.10.2004
року по 30.08.2013 року у сумі 25169,65 гривень,
а також просила суд стягнути з ОСОБА_2
на свою користь заборгованість по
аліментам у розмірі 25169,65 гривень, які
він зобов'язаний сплачувати на
підставі виконавчого листа від 14.01.2013
року по справі №1419/2129/2012р., та просила
суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь
пеню за прострочення сплати аліментів
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 22940,00
гривень та покласти на відповідача всі
судові витрати по справі.

В судове засідання ні позивач, ні її
представник не з'явились, хоча
належними чином повідомлялись про
дату, час і місце судового розгляду
справи.

На адресу суду від представника
позивача надійшла письмова заява про
розгляд справи у відсутність позивача
та її представника та про підтримання
позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача ВДВС
Новоодеського РУЮ, в судовому
засіданні, позову не визнав та,
посилаючись на правомірність своїх
дій, безпідставність заявлених
позовних вимог і недоведеність їх
доказами, просив в задоволені позову
відмовити. В подальші судові засіданні
представник ВДВС не з'явився, але надав
суду письмову заяву про розгляд справи
у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні
позову не визнав. Посилаючись на
безпідставність і недоведеність
позовних вимог, на добровільну,
періодичну, сплату ним весь цей час
аліментів позивачу на утримання сина,
що підтверджується копіями наданих ним
платіжних документів і свідчить про
відсутність його вини в ухиленні від
сплати аліментів, посилаючись на
безпідставне вимагання нарахованої
позивачем заборгованості по аліментам
і пені, просив суд у задоволені позову
повністю відмовити.

В подальші судові засідання відповідач
ОСОБА_2 не з'явився, надавши суду
письмову заяву про розгляд справи у
його відсутність.

Вислухавши пояснення відповідача
ОСОБА_2 та представника відповідача -
ВДВС Новоодеського РУЮ Білоуса Р.С.,
дослідивши обставини справи та
перевіривши їх письмовими доказами,
проаналізувавши та оцінивши
дослідженні в судовому засіданні
докази, суд приходить до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Цей висновок суду ґрунтується на
наступному:

Відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
в суді ті обставини, на які вона
посилається, як на предмет і підстави
позову, так і на заперечення проти
позовних вимог.

Суд зазначає, що сторона позивача не
виявила бажання з'явитися до суду та
довести в судовому засіданні ті
обставини, на які вона посилалася в
своєму позові, обмежившись наданням
суду лише документів в додатку до
позовних вимог.

Разом з тим, суд, вислухавши пояснення
відповідачів та дослідивши письмові
докази, встановив фактичні обставини
справи та властиві їм правовідносини.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що постановою
Новоодеського районного суду
Миколаївської області від 23.09.2003 року з
відповідача ОСОБА_2 судом були стягнуті
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі ? частки з усіх видів заробітку,
починаючи з 23.09.2003 року і до повноліття
дитини.

По справі було виписано
виконавчий лист, який передано
стягувачкі на виконання.

Цей виконавчий лист ОСОБА_1 звернула до
примусового виконання через ВДВС
Новоодеського РУЮ.

У зв'язку з тим, що боржник на той час
працював, у ПП «Чорноморець»,
виконавчий лист державним виконавцем
було направлено за місцем його роботи.

У жовтні 2004 року позивач отримала
повідомлення з ПП «Чорноморець» про те,
що боржник з 09.10.2004 року був звільнений
з роботи і, що аліменти з нього
утриманні по 08.10.2004 року, а виконавчий
лист повернутий до управління юстиції
в Новоодеському районі.

В період, з жовтня 2004 року, тобто з
моменту отримання повідомлення від ПП
«Чорноморець» і до вересня 2012 року, як
свідчать обставини викладені в позові,
позивач не цікавилась долею цього
виконавчого листа та результатами
виплати аліментів боржником.

Тільки, після звернення у вересні 2012
року до ВДВС Новоодеського РУЮ за
інформацією про стан виконання рішення
суду про стягнення аліментів, позивачу
стало відомо, що у ВДВС Новоодеського
РУЮ не перебуває на виконанні жодного
виконавчого листа про стягнення на її
користь аліментів з відповідача.

Після цього позивач 18.10.2012 року
звернулася до суду із заявою про видачу
їй дублікату виконавчого листа.

Ухвалою Новоодеського районного суду
від 20.11.2012 року було задоволено заяву
ОСОБА_1 про видачу їй дублікату
виконавчого листа, який вона отримала в
суді 14.01.2013 року.

23.01.2013 року, позивачем до ВДВС
Новоодеського РУЮ було пред'явлено
дублікат виконавчого листа по справі
№1419/2129/2012р. про стягнення з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача аліментів
на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
у розмірі ? частини від всіх видів
заробітку, починаючи з 23.09.2003 року і до
повноліття дитини.

Державний виконавець ВДВС
Новоодеського РУЮ Білоус Р.С. відкрив
виконавче провадження за даним
виконавчим листом і зробив розрахунок
заборгованості відповідача по
аліментам, за три останні роки від дня
звернення позивача з дублікатом
виконавчого листа до примусового
виконання.

Як вбачається з наданого суду
розрахунку заборгованості по
аліментам, зробленого ВДВС
Новоодеського РУЮ, станом на 30.08.2013
року, заборгованість ОСОБА_2 по
аліментам перед позивачем, склала 9640, 64
грн., а станом на 08.01.2014 року - 8894,58 грн.

Позивач в своєму позові скаржиться на
бездіяльність ВДВС, на неправильно
зроблений ним розрахунок цієї
заборгованості по аліментам та
наводить свій розрахунок
заборгованості по аліментам і наводить
розрахунок пені, які просить стягнути з
відповідача.

Суд зазначає, що позовні вимоги
позивача не ґрунтуються на вимогах
чинного законодавства, а тому
являються безпідставними та такими, що
не підлягають задоволенню.

Так, згідно ст.194 СК України,
передбачено, що аліменти можуть бути
стягнуті за виконавчим листом за
минулий час, але не більше як за три
роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання, за
виключенням випадків пов'язаних з
розшуком відповідача.

Обставини справи свідчать, що
відповідач ОСОБА_2 у розшуку не
перебував, тому, з урахуванням положень
ст.194 СК України, суд приходить до
висновку, що дії державного виконавця
по нарахуванню заборгованості по
аліментам відповідачу за три останні
роки, що передували дню пред'явлення
позивачем дубліката виконавчого листа
до виконання, відповідають вимогам
ст.194 СК України, в зв'язку з чим дії ДВС
вважає законними, правомірними, а
позовні вимоги в цій частині, суд
вважає безпідставними та такими, що не
ґрунтуються на законі.

Також, суд зазначає, що державним
виконавцем було зроблено правильний
розрахунок заборгованості по
аліментам відповідача, відповідно до
ч.3 ст.195 СК України, а саме: за останні
три роки, що передували пред'явленню
виконавчого листа до виконання,
виходячи із середньої заробітної плати
працівника по Новоодеському району, що
підтверджується довідкою Державної
служби статистики про середньомісячні
розміри заробітної плати працівника по
Новоодеському району, що залучена, як
доказ до справи.

Суд вважає правильним розрахунок
заборгованості по виплаті аліментів,
що був зроблений державним виконавцем
ВДВС Новоодеського РУЮ Білоусом Р.С.
від 08.01.2014 року, згідно якого
заборгованість відповідача ОСОБА_2 з
виплати аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, 1999 року
народження, за три останні роки, тобто з
лютого 2010 року по 08.01.2014 року, складає
8894,58 гривень.

Тому, вказана сума заборгованості - 8894,58
гривень підлягає стягненню з
відповідача ОСОБА_2 на користь позивача
ОСОБА_1, але в порядку реалізації
виконавчого провадження з виконання
судового рішення про стягнення
аліментів, відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження», а
не шляхом повторного стягнення.

Не підлягають задоволенню вимоги
позивача і в частині присудження до
стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача пені за прострочення
сплати аліментів на утримання сина, в
розмірі 22940 гривень.

Так, у відповідності до ст.196 СК
України, дійсно передбачена
відповідальність боржника за
прострочення сплати аліментів у виді
нарахування неустойки (пені) у розмірі
1% від суми несплачених аліментів за
кожний день прострочення, але ця
відповідальність наступає лише за
наявності вини особи, яка зобов'язана
сплачувати аліменти за рішенням суду.

Разом з тим, з досліджених в судовому
засіданні обставин справи, такої вини
боржника ОСОБА_2 у несплаті ним
аліментів не вбачається.

Із встановлених в суді обставин,
вбачається, що в період з жовтня 2004 року
до 23.01.2013 року, виконавчий лист на
примусовому виконанні у ВДВС
Новоодеського РУЮ не перебував.

Ті ж, дослідженні в суді обставини
свідчать, що боржник ОСОБА_2 у
вищезазначений період часу значився
безробітним, внаслідок чого розмір
аліментів йому нараховувався із
середньомісячної зарплати працівника
по Новоодеському районі.

Крім того, з наданих суду відповідачем
ОСОБА_2 платіжних документів, копії
чеків, яких долучено до справи,
вбачається, що боржник сплачував
самостійно через банківські установи
весь цей час, починаючи з 2005 року,
аліменти на користь позивача.

Так, в 2005 році боржником було сплачено
на користь позивача аліментів у
розмірі 1250 гривень, в 2006 році,
відповідно на суму - 1650 гривень, в 2007
році, на суму - 1800 гривень, в 2008 році - на
суму 1750 гривень, в 2009 році - 2400 гривень, в
2010 році - на суму 1600 гривень, в 2011 році -
на суму 1200 гривень, в 2013 році - в розмірі
9100 гривень.

Факт самостійної сплати боржником
аліментів на користь позивача
підтверджується також і фактичними
обставинами, викладеними в розрахунку
заборгованості по аліментам, який було
зроблено державним виконавцем від
08.01.2014 року.

Тому, з урахуванням досліджених в
судовому засіданні фактичних обставин,
суд не вбачає вини боржника у
простроченні ним сплати аліментів.

Враховуючи вимоги ст.ст.10,60 ЦПК України,
приймаючи до уваги, що сторона
позивачів до суду не з'явилась та не
довела своїх заявлених вимог, в тому
числі і щодо стягнення пені та її
розміру, суд, з урахуванням
вищевикладених обставин, приходить до
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення такої
неустойки(пені) з боржника, тим більш, у
такому, нарахованому позивачем розмірі
- в сумі 22940 гривень.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
викладені нею в позові в обгрутування
своїх позовних вимог, так як ці доводи,
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України, не доведені належними і
допустимими доказами.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК
України, судові витрати по справі у
виді судового збору, покладаються на
рахунок держави, враховуючи ту
обставину, що позивач звільнена від їх
сплати по Закону України «Про судовий
збір».

Керуючись ст.ст. 11, 60, 179, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В
:

Відмовити в задоволені позову
ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої
служби Новоодеського районного
управління юстиції і ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості по аліментам
та пені за прострочення аліментного
зобов'язання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання заяви
про апеляційне оскарження, якщо таку
заяву не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Миколаївської
області через Новоодеський районний
суд шляхом подачі апеляційної скарги,
яка подається протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Головуючий: