Справа № 343/437/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2331/2014
Головуючий у 1 інстанції Монташевич С.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів
Ясеновенко Л.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря Гавриляк Є.М.,

з участю представників ОСОБА_2
та ВДВС Долинського районного
управління юстиції,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Відділу державної виконавчої служби
Долинського районного управління
юстиції, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Івано-Франківській області
про відшкодування матеріальних та
моральних збитків за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського
районного суду від 20 травня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Долинського районного суду
від 20 травня 2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено.

Апелянт вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним, та прийнятим з
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зазначив, що ні 08 червня 2011 року, ні
23.12.2011 року його не було вселено в
будинок через перешкоджання з боку
боржника та протиправну бездіяльність
державного виконавця відділу ДВС
Долинського РУЮ Пилипишина О.З., який
повинен був забезпечити йому
безперешкодне входження в приміщення
та проживання в ньому. Вина державного
виконавця полягає у винесенні
необґрунтованих та безпідставних
постанов про закінчення виконавчого
провадження від 08.06.2011 року та 23.12.2011
року.

Апелянт вважає, що вина державного
виконавця, який не забезпечив
виконання судового рішення
Долинського районного суду від 01.03.2005
року про вселення його в будинок стала
причиною погіршення стану його
здоров'я та появи його хвороб, а завдана
моральна шкода підтверджується
письмовими доказами, що містяться в
матеріалах справи.

На думку апелянта суд першої інстанції
помилково посилається на те, що він
навів аналогічні підстави для
відшкодування моральної шкоди як при
розгляді справи за його позовом до
ОСОБА_4, проте, суд не взяв до уваги, що в
даній справі підставою для
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди стали неправомірні дії
та протиправна бездіяльність
державного виконавця відділу ДВС.

Просить рішення суду першої інстанції
скасувати ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги з
наступних підстав.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що Відділом державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області вживалися
належні заходи для виконання рішення
суду про його вселення у будинок. При
вирішенні спору суд зіслався на вимоги
ст.1166 та 1167 ЦК України.

Однак, до такого висновку суд прийшов
передчасно, без належного дослідження
зібраних у справі доказів та з
порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Наявним у матеріалах справи рішенням
Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 01
березня 2005 року задоволено позов
ОСОБА_2до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та вселення. Зобов'язано
ОСОБА_5, ОСОБА_4 не чинити позивачу
ОСОБА_2 перешкод у користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1 та вселити
його в даний житловий будинок.

Після набрання даним рішенням законної
сили, 10 листопада 2010 року позивач
отримав виконавчий лист, який пред'явив
до виконання відділу Державної
виконавчої служби Долинського
районного управління юстиції
Івано-Франківської області.

12 листопада 2010 року державним
виконавцем ДВС Долинського РУЮ
Івано-Франківської області винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження та надано ОСОБА_5, ОСОБА_4
(далі за текстом - «боржникам») 7 - денний
термін для добровільного виконання
рішення суду, тобто до 19 листопада 2010
року. У зв'язку з тим, що у вказаний
термін рішення суду добровільно не
було виконано, 24 листопада 2010 року
державним виконавцем винесено
постанову про призначення виконання та
залучення представників органів УМВС
до проведення виконавчих дій.

Виконання рішення суду призначалося
неодноразово, проте з різних причин
виконано не було, а згодом виконавче
провадження було закрито за
неможливістю виконання рішення суду.

Не погоджуючись з неправомірними діями
державного виконавця, які полягають у
неналежному проведенні виконавчих дій
та винесенні необґрунтованої та
безпідставної постанови про
закінчення виконавчого провадження
ОСОБА_2 звертався до суду із скаргами на
дії державного виконавця на підставі
ст.383 ЦПК України.

Ухвалою Долинського районного суду від
11 липня 2011 року дії державного
виконавця Пилипишина О.З. визнано
неправомірними та зобов'язано
відновити виконавче провадження. З
даною ухвалою Долинського районного
суду також погодився в своїй ухвалі від
01 вересня 2011 року Апеляційний суд
Івано-Франківської області та 03
листопада 2011 року Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних та кримінальних справ виніс
ухвалу, якою залишив в законній силі
ухвалу Долинського районного суду від
11.07.2011 року.

Ухвалою Долинського районного суду від
23 квітня 2013 року визнано протиправною
бездіяльність державного виконавця
відділу ДВС Долинського РУЮ Пилипишина
0.З. з приводу не відновлення
виконавчого провадження по виконанню
рішення Долинського районного суду від
01.03.2005 року та зобов'язано його
відновити дане провадження. Такого ж
висновку дійшов в своїй ухвалі від
12.06.2013 року Апеляційний суд
Івано-Франківської області та Вищий
спеціалізований суд з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 12 липня 2013 року, якими ухвалу
Долинського районного суду від 23.04.2013
року залишено без змін.

08 липня 2013 року державним виконавцем
відділу ДВС Долинського РУЮ
Пилипишиним О.З . було винесено
постанову про відновлення виконавчого
провадження.

Однак, 16 жовтня 2013 року державний
виконавець виніс ухвалу про закінчення
виконавчого провадження у зв'язку з
тим, що у відділ ДВС Долинського РУЮ не
пред'явлено виконавчий лист.

Всупереч вимогам Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець безпідставно та незаконно
виніс постанову про закінчення
виконавчого провадження при цьому
фактично не виконавши рішення суду.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що державною виконавчою
службою Долинського РУЮ не вжито
заходів для належного виконання
рішення Долинського районного суду від
01.03.2005 року, чим порушено право позивача
на житло.

Такі дії (бездіяльність) державної
виконавчої служби Долинського РУЮ на
думку колегії суддів є незаконними та
такими що завдали позивачу моральну
шкоду, оскільки протягом тривалого
часу, починаючи з листопада 2010 року
позивач не може реалізувати своє
конституційне право на житло та
вселитись у житло, в якому має право
проживати.

Визначений ст. 124 Конституції України
принцип обов'язковості виконання
судових рішень, ухвалених судами
іменем України, реалізовується
державними органами, визначеними
Законом України "Про державну
виконавчу службу", згідно з нормами
Закону України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до ст. 56 Конституції України
кожен має право на відшкодування за
рахунок держави чи органів місцевого
самоврядування матеріальної та
моральної шкоди, завданої незаконними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, їх посадових
і службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

У п. 28 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» судам
роз'яснено, що при розгляді позовів
фізичних чи юридичних осіб про
відшкодування завданої шкоди
рішеннями, діями чи бездіяльністю
державного виконавця під час
проведення виконавчого провадження
суди повинні виходити з положень ст. 56
Конституції України, ст. 11 Закону
України «Про державну виконавчу
службу», ч. 2 ст. 87 Закону України «Про
виконавче провадження», а також з
положень ст. ст. 1173, 1174 ЦК України і
враховувати, що в таких справах
відповідачами є держава в особі
відповідних органів державної
виконавчої служби, що мають статус
юридичної особи, в яких працюють
державні виконавці, та відповідних
територіальних органів Державної
казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової
відповідальності за завдання шкоди у
такому випадку є правопорушення, що
включає як складові елементи шкоду,
протиправне діяння особи, яка її
завдала, причинний зв'язок між ними.
Шкода відшкодовується незалежно від
вини.

Належним доказом протиправних
(неправомірних) рішень, дій чи
бездіяльності державного виконавця є,
як правило, відповідне судове рішення
(вирок) суду, що набрало законної сили,
або відповідне рішення вищестоящих
посадових осіб державної виконавчої
служби. Звертаючись до суду з
позовом, ОСОБА_2 просив відшкодувати
йому за рахунок держави шкоду, завдану
незаконною бездіяльністю органу
державної виконавчої служби при
виконанні рішення суду.

Як на підставу позовних вимог позивач
безпосередньо посилається на
положення ст. 56 Конституції України та
зазначає, що орган державної
виконавчої служби тривалий час не
вчиняє жодних дій для виконання
судового рішення від 1 березня 2005 року,
чим порушуються його житлові права та
йому завдається шкода і
неправомірність таких дій доведена
судовими рішеннями.

Апеляційний суд вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даного спору
безпідставно керувався положеннями ст.
ст. 1166, 1167 ЦК України, оскільки дані
спірні правовідносини регулюються
нормами ст..ст. 1173,1174 ЦК України.
Відповідно до вказаних норм шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями або
бездіяльністю органом державної влади
або органом місцевого самоврядування а
також посадовими або службовими
особами цих органів відшкодовується
державою, або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів або цієї особи.

Оцінюючи надані позивачем докази
тривалого невиконання ухваленого на
його користь судового рішення та
докази про неправомірну бездіяльність
державної виконавчої служби,
встановлену ухвалами Долинського
районного суду Івано-Франківської
області від 11 липня 2011 року та від 23
квітня 2013 року, як обставини які в силу
ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають
доведенню, апеляційний суд приходить
до висновку, що позивачу завдано
моральну шкоду, яка виразилася у
душевних стражданнях у зв'язку з
відсутністю житла, у погіршенні стану
його здоров'я та необхідності
докладати великих зусиль для належної
організації звиклого способу життя.
Тому, відповідно до вимог ст..23 ЦК
України, колегія суддів, виходячи з
вимог розумності та справедливості при
визначенні розміру такого
відшкодування вважає, що слід стягнути
з держави на користь позивача 5000 грн.
морального відшкодування.

При цьому колегія суддів відхиляє
доводи позивача про заподіяння йому
матеріальної шкоди, оскільки її
завдання виконавчою службою при
виконанні рішення суду не доведено, а
наведені мотиви у позовній заяві є
необґрунтованими і не відносяться до
матеріальної шкоди, яка завдана діями
відповідача. Тому у задоволенні
позовних вимог про стягнення
матеріальної шкоди у розмірі 8789,27 грн.
слід відмовити.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України на
користь позивача також з держави в
особі територіального органу
Державної казначейської служби
України слід стягнути 365,40 грн. судового
збору та 300 грн. за надання позивачу
юридичної допомоги. Дані витрати
доведені у суді.

Колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції постановлено рішення з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, тому воно
підлягає скасуванню з постановленням у
даній справі нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Долинського районного суду від
20 травня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов
задовольнити частково.

Стягнути з держави в особі Головного
управління Державної казначейської
служби України в Івано-Франківській
області на користь ОСОБА_2 5 000 (п'ять
тисяч) грн. моральної шкоди, 300 грн. за
надання юридичної допомоги та 365.40 грн.
судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді:
І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький

Л.В. Ясеновенко