АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Невідомої
Т.О.

суддів - Поливач
Л.Д., Саліхова В.В.

при секретарі
-Троц В.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 16 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до,
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», про визнання недійсним
договору про внесення змін №1/107 від 27
травня 2008 року до кредитного договору
№33 від 29 березня 2007 року

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_2
звернулася з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» (далі по тексту ПАТ «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк»), в якому, ураховуючи заяву від 08
квітня 2014 року, просила суд визнати
недійсним договір №1/107 від 27 травня 2008
року про внесення змін до кредитного
договору №33 від 29 березня 2007 року та
стягнути з відповідача 2 400,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 29
березня 2007 року між нею та Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком, правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», був
укладений кредитний договір №33, за
умовами якого вона отримала кредит в
сумі 800 000,00 грн. на строк до 04 березня 2017
року, зі сплатою 17 % річних. 27 травня 2008
року між тими ж сторонами укладений
договір про внесення змін до вказаного
кредитного договору, відповідно до п.1
якого процентна ставка збільшена до 18%
річних і строк дії таких змін до
кредитного договору починає перебіг з
01 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що умови договору
про внесення змін №1/107 від 27 травня 2008
року до кредитного договору №33 від 29
березня 2007 року є несправедливими по
відношенню до неї, як споживача
банківських послуг, і містять істотний
дисбаланс договірних прав та
обов'язків не на її користь, що
суперечить положенням ст.ст. 18, 21
Закону України «Про захист прав
споживачів», просила визнати його
недійсним з підстав, передбачених
статтею 215 ЦК України. Позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача 2 400,00
грн. мотивувала тим, що вказані кошти,
які є комісійною винагородою за
іпотечним договором від 30 березня 2007
року та договором про внесення змін і
доповнень до вказаного іпотечного

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/10885/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Богдан О.О.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.

договору від 28 січня 2010 року, сплачені
нею безпідставно, а тому підлягають
поверненню відповідно до положень
статті 387 ЦК України.

Ухвалою Оболонського районного суду м.
Києва від 16 липня 2014 року позов ОСОБА_2
до ПАТ «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», третя
особа ТОВ «Кредитні ініціативи», в
частині стягнення коштів в сумі 2 400,00
грн. залишено без розгляду.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від16 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, та
неправильне застосування норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному
обсязі.

Зазначає, що договір про внесення змін
№1/107 від 27 травня 2008 року не відповідає
вимогам ч.1 ст.18, п.4 ч.1 ст.21 Закону
України «Про захист прав споживачів», а
тому має бути визнаний недійсним. Крім
того, вказує на те, що оспорюваний
договір порушує конституційні засади
суспільства, адже спрямований не на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним, а на маніпулювання
відсотковою ставкою за кредитом,
обіграючи дії правових норм у часі.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим колегія суддів вважала за
можливе розглядати справу у
відсутності сторін відповідно до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України. При цьому,
колегією суддів як безпідставне
відхилено клопотання ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 про відкладення
розгляду справи через погане
самопочуття апелянта та зайнятість
представника в іншому процесі,
оскільки будь-яких належних доказів на
підтвердження зазначених обставин
суду не надано.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з недоведеності вимог позивача
щодо недобросовісності умов спірного
договору та порушення її прав, як
споживача, оскільки підвищення
відсоткової ставки на 1 % не призводить
до істотного дисбалансу договірних
прав та обов'язав на шкоду позивача.

Такий висновок суду ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Як убачається з матеріалів справи, 29
березня 2007 року, між ОСОБА_2 та
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком,
правонаступником якого є ПАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»,
укладений кредитний договір №33, за
умовами якого вона отримала кредит в
сумі 800 000,00 грн. на строк до 04 березня 2017
року, зі сплатою 17 % річних.

Пунктом 3.9 вказаного договору
передбачено, що зміна процентної
ставки за кредитом можлива за умови
настання під час дії цього договору
будь-якої з наступних подій:

- зміна розміру облікової
та/або ломбардної ставки та/або ставки
рефінансування Національного Банку
України;

- зміна вартості
української гривні по відношенню до
долара США;

- зміни розрахункової
вартості придбання Банком кредитних
ресурсів;

- зміна рівня інфляції

Про зміну процентної ставки за
кредитом позичальник повідомляється
Банком письмово протягом 7 (семи)
календарних днів з дати прийняття
Банком рішення про її зміну. Зміни з
цього приводу повинні бути внесені
шляхом укладення договору про внесення
змін та/чи доповнень до цього Договору
на протязі:

14 календарних днів з моменту
направлення Банком письмового
повідомлення позичальнику про
необхідність таких змін поштою з
повідомленням (з урахуванням часу
поштового обігу);

3 банківських днів з моменту отримання
позичальником такого повідомлення
особисто під розписку.

За відсутності відповіді позичальника
або його незгоді із запропонованим
розміром процентів за користування
кредитом цей Договір може бути
розірваний за будь-чиєї ініціативи у
порядку, передбаченому чинним
законодавством України.

27 травня 2008 року між сторонами укладено
договір №1/107 про внесення змін до
кредитного договору №33 від 29 березня
2007 року, відповідно до якого внесено
зміни до п.2.2 зазначеного кредитного
договору, зокрема за користування
кредитом встановлена процентна ставка
в розмірі 18% річних з 01 травня 2008 року.

30 березня 2007 року між ОСОБА_2 та
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
укладено іпотечний договір, предметом
якого є майнові права на квартиру №12,
яка розташована у будинку за
будівельною адресою: АДРЕСА_1, термін
введення будинку в експлуатацію -
червень 2007 року, тобто майнові права на
нерухомість, будівництво якої не
завершено.

28 січня 2010 року між ОСОБА_2 та
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком
укладено договір про внесення змін та
доповнень до іпотечного договору від 30
березня 2007 року, відповідно до якого
визначено розмір процентів за
користування кредитом у розмірі - 18%;
зменшено комісійну винагороду банку з
0,5% до 0,2%.

Доводи ОСОБА_2 про те, що
оспорюваний договір містить
несправедливі для споживача умови, є
необґрунтованими, оскільки підвищення
відсоткової ставки на 1% не утворює
значного дисбалансу договірних прав і
обов'язків на шкоду позивача. Крім того,
суд першої інстанції правильно виходив
із того, що добровільність договору
сторони не оспорюють, банк мав право на
підвищення відсоткової ставки, як і
позивачка мала право на це підвищення
не погоджуватись та розірвати договір,
розмір підвищення відсотків у договорі
є зрозумілим і не потребує спеціальних
знань та досліджень. Звернення
позивача з вказаним позовом лише через
шість років після укладення
оскаржуваного договору, також свідчить
про те, що ОСОБА_2 була згодна з його
умовами, і почала їх вважати
недобросовісними після утворення
заборгованості перед банком.

Суд надав правильну оцінку
зібраним у справі доказам і
обґрунтовано виходив з того, що
договір №1/107 від 27 травня 2008 року про
внесення змін до кредитного договору
№33 від 29 березня 2007 року, укладений між
ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком, був
укладений з дотриманням діючого
законодавства.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та на їх правильність не
впливають, а тому не можуть бути
прийняті до уваги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315,319 ЦПК
України, колегія судді,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 16 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
Т.О.
Невідома

Судді:

Л.Д.Поливач

В.В.Саліхов