Справа № 415/394/14-ц
Провадження № 2/415/552/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2014 року
м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської
області в складі:

головуючого судді
Калмикової Ю.О.,

при секретарі
Мягкій І.В., Добуграй В.К.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Ткаченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста
Лисичанська цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального
підприємства «Лисичанська
житлово-експлуатаційна контора № 5»
про скасування наказу про
дисциплінарне стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Лисичанського
міського суду з позовною заявою до
Комунального підприємства
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» про скасування наказу про
дисциплінарне стягнення.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на те, що він
працює у КП «ЛЖЕК № 5» на посаді водія
автотранспортних засобів аварійної
служби. Наказом № 16-к від 23 січня 2014 до
нього застосовано дисциплінарне
стягнення у виді догани. У
вищевказаному приказі зазначено, що
він « 16.12.2013 року самовільно залишив
своє робоче місце і був відсутній на
робочому місці без поважних причин, чим
порушив вимоги п. 3.3. Правил
внутрішнього трудового розпорядку, п.
1.4. посадової інструкції. Вважає наказ
про застосування дисциплінарного
стягнення необґрунтованим і
незаконним, оскільки: 1) перебуваючи на
робочій зміні 16 грудня 2013 він
відлучився на короткий час після того,
як поставив до відома диспетчера
аварійної служби ОСОБА_3 і отримавши
від нього усну згоду. Цей факт він
повідомив у пояснювальній записці від
17 січня 2014 року, яка була витребувана 16
січня 2014 року в.о. начальника КП ЛЖЕК № 5
ОСОБА_4; 2) відлучався він на короткий
час з поважної причини - ходив за
ковдрою, так як в приміщенні аварійної
служби було холодно; 3) вважає, що
температура у приміщенні аварійної
служби не відповідає санітарним нормам
мікроклімату виробничих приміщень; 4)
доповідна записка диспетчера ОСОБА_3, з
невідомої йому причини, була написана
набагато пізніше; 5) його відсутність на
короткий час документально не було
зафіксоване, акту про відсутність його
на робочому місці не складали; 6)
відповідно до ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується не пізніше одного
місяця з дня виявлення; 7) диспетчер
аварійної служби ОСОБА_3 у своїй
пояснювальній записці вказав, що ним
був виявлений цей проступок 16 грудня 2013
року, доповідна записка була
витребувана керівництвом 16 січня 2014
року. Доповідну записку він написав 17
січня 2014 року, а стягнення у виді догани
винесли вже 23 січня 2014 року.

На підставі викладеного, позивач
просив суд скасувати дисциплінарне
стягнення, накладене на нього наказом
№ 16-к від 23 січня 2014 року у виді догани.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1
підтвердив доводи, викладені в
позовній заяві. На позовних вимогах
наполягав. Просив суд скасувати
дисциплінарне стягнення, накладене на
нього наказом № 16-к від 23 січня 2014 року
у виді догани та задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі. Додав, що на
період часу 16.12.2013 року він вже не
проживав з ОСОБА_5, а жив зі своєю
дружиною. ОСОБА_5 ставила йому
ультиматуми. Щодо того, що він наніс їй
тілесні ушкодження, то це все вигадки
та наговори ОСОБА_5 Щодо
дисциплінарного стягнення, то вважає,
що воно було накладено на нього з
порушенням строків, передбачених
КЗпПУ, тобто через місяць. Докладна
записка ОСОБА_3 написана заднім числом.
Тому вважає, що має місце порушення
строків застосування дисциплінарного
стягнення. Окрім цього, його
відсутність на робочому місці 16.12.2013
року ніде не зафіксована, однак факту
відсутності він не заперечує, адже він
дійсно 16.12.2013 року відлучався у
зазначений проміжок часу з робочого
місця для того, щоб взяти ковдру, адже
на робочому місці було холодно.

У судовому засіданні представник
відповідача Ткаченко С.О. позов не
визнала. Пояснила, що ОСОБА_1 працює у КП
«ЛЖЕК № 5» на посаді водія
автотранспортних засобів аварійної
служби. Між КП «ЛЖЕК № 5» та ОСОБА_1 був
укладений трудовий договір. При
укладенні трудового договору ОСОБА_1
був ознайомлений з колективним
договором, ПВТР, посадовою інструкцією,
графіками роботи. 16.12.2013 року позивач
самовільно залишив своє робоче місце
без поважної причини. На підставі цього
було проведе службове розслідування та
до ОСОБА_1 було застосовану
дисциплінарне стягнення у виді догани.
Вважає позов ОСОБА_1 необґрунтованим,
так як він не надав суду доказів
поважної причини своєї відсутності.
Натомість вважає, що відсутність
письмового попередження власники про
причини своєї відсутності на робочому
місці, показання оператора
диспетчерської служби Жадан про
самовільне залишення ОСОБА_1 свого
робочого місця, нормальним
температурним режимом у побутовому
приміщенні, заявою громадянки ОСОБА_5
про знаходження позивача у її квартирі
16.12.2013 року з 23-00 годин до 00-05 години
свідчать про умисне спотворення фактів
з метою створити собі алібі на той
часовий проміжок часу, коли були
нанесені тілесні пошкодження
цивільній дружині ОСОБА_1 - громадянці
ОСОБА_5.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3
пояснив, що працює у КП «ЛЖЕК № 5» на
посаді оператора диспетчерської
служби. ОСОБА_1 є його підлеглим. Вісім
місяців ОСОБА_1 працює під його
керівництвом. 16.12.2013 року він був на
нічній зміні. Нічна зміна триває з 19
год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. ранку. Так, 16.12.2013
року він приїхав з заявки о 22 годині 30
хвилин, закрив ворота та зайшов у
«побутовку», де був ОСОБА_1 та слюсаря.
Через годину він знову зайшов до
«побутовки», всі були на місці, а
позивача там вже не було. З'явився
ОСОБА_1 тільки о першій годині ночі
17.12.2013 року.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_5
пояснила, що знайома з позивачем, це її
колишній співмешканець. На період часу
16.12.2013 року вони разом вже не проживали.
16 грудня 2013 року вона була вдома, коли о
23 годині ОСОБА_1 прийшов до неї додому
з'ясовувати стосунки, після він наніс
їй тілесні ушкодження. Через деякий час
йому о першій годині ночі позивачу
зателефонував диспетчер і ОСОБА_1,
після цього дзвінка, пішов від неї.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 7 Загальної
декларації прав людини всі люди рівні
перед законом і мають право, без
будь-якої різниці, на рівний їх захист
законом.

Загальна декларація прав людини у
статті 8 гарантує право кожної людини
на ефективне поновлення у правах
компетентними національними судами в
разі порушення її основних прав,
наданих їй конституцією або законом.

Відповідно до ст. 150 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення може бути
оскаржене працівником у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Звичайний порядок оскарження
дисциплінарного стягнення передбачає
звернення працівника із заявою до
комісії по трудових спорах, як це
передбачено ст.ст. 221, 225 КЗпП України.
Разом з тим, відповідно до ст. 124
Конституції України працівник може
звернутись безпосередньо до суду з
позовом про оскарження
дисциплінарного стягнення. В цьому
випадку оскаржується безпосередньо
дисциплінарне стягнення, яке може бути
визнане судом недійсним (незаконним).

Позивач ОСОБА_1 скористався своїм
правом та звернувся до суду з даним
позовом до Комунального підприємства
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» про скасування наказу про
дисциплінарне стягнення, у зв'язку з
тим, що вважає наказ про застосування
дисциплінарного стягнення
необґрунтованим і незаконним.

Відповідно до ст. 43 Конституції України
держава створює умови для повного
здійснення громадянами права на працю,
гарантує рівні можливості у виборі
професії та роду трудової діяльності,
реалізовує програми
професійно-технічного навчання,
підготовки і перепідготовки кадрів
відповідно до суспільних потреб.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник зобов'язаний
виконувати роботу, визначену цією
угодою. Особливою формою трудового
договору є контракт, в якому, зокрема,
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін, умови
розірвання договору можуть
встановлюватися угодою сторін.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України,
укладення трудового договору
оформлюється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

У судовому засіданні встановлено,
що згідно з наказом № 71 від 06.04.2011 року,
виданого КП «Лисичанська
житлово-експлуатаційна контора № 5»,
ОСОБА_1 прийнятий на роботу водієм з
06.04.2011 року з іспитовим строком 1 місяць
на підставі особистої заяви ОСОБА_1 від
01.04.2011 року. (а.с. 13-14).

Згідно з копією трудової книжки ОСОБА_1,
06.04.2011 року ОСОБА_1 прийнятий на роботу
до Комунального підприємства
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» на посаду водія. Запис
внесений на підставі наказу № 71 від
06.04.2011 року (а.с.15).

Отже, судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 уклав з відповідачем трудовий
договір на невизначений строк та
перебуває у трудових відносинах з
відповідачем - КП «Лисичанська
житлово-експлуатаційна контора № 5» з
06.04.2011 року.

Відповідно до ст. ст. 21, 139 КЗпП України
працівник зобов'язується виконувати
роботу визначену трудовим договором
чесно і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу
додержуватися трудової дисципліни,
вимог нормативних актів про охорону
праці, дбайливо ставитись до майна
власника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення:
догана, звільнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України,
дисциплінарні стягнення
застосовуються органом, якому надано
право прийняття на роботу (обрання,
затвердження і призначення на посаду)
даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

В статті 149 КЗпП України, зазначено,
щодо застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення. При обранні виду стягнення
власник або уповноважений ним орган
повинен враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно з наказом в.о. начальника КП
«ЛЖЕК № 5» від 23 січня 2014 року № 16-к «Про
накладення дисциплінарного
стягнення», водієві автотранспортних
засобів ОСОБА_1 оголошено догану за
порушення вимог п. 3.3. Правил
внутрішнього трудового розпорядку,
п.1.4. посадової інструкції (а.с. 3).

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.1992 р. № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»
визначено, що при розгляді справ судам
необхідно з'ясовувати, в чому конкретно
проявилося порушення, чи додержані
власником або уповноваженим ним
органом передбачені статтями 147-1-149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарного
стягнення, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
враховані обставини, за яких вчинено
проступок тощо.

Отже, зміст вищезазначених норм закону
зобов'язує адміністрацію при вирішенні
питань щодо дисциплінарної
відповідальності працівника довести
до відома особу про встановлені факти
порушень з її сторонни, зажадати від
неї пояснення та при застосуванні
дисциплінарного стягнення в наказі
зазначити за які конкретно порушення
застосовано стягнення.

Відповідно до п. 8.1. Колективного
договору, зареєстрованого УПСЗН
Лисичанської міської ради за № 75 від
19.09.2013 року, власник підприємства
гарантує надання працівникам вільного
часу проходження медичних оглядів,
одержання мед. Допомоги, відвідування
державних органів для рішення
необхідних житлово-побутових проблем
працівників без здійснення стягнень
заробітної плати (а.с. 16).

Згідно з п. 3.3. Правил внутрішнього
трудового розпорядку Комунального
підприємства «Лисичанська
житлово-експлуатаційна контора № 5»,
працівник зобов'язаний підкорятися
встановленому трудовому розпорядку,
виконувати письмові та усні накази
(розпорядження) наймача, що не
суперечать діючому законодавству та
локальним актам (а.с. 20-21).

Згідно з п. 1.4. робочої інструкцією № 33
водія автотранспортних засобів (код КП
8322.2), затвердженою наказом начальника
КП ЛЖЕК №5 №166 від 25.10.2011 року (далі -
інструкція), водій автотранспортних
засобів підпорядковується
безпосередньо механіку, додаткове
підпорядкування - начальнику
підприємства, головному інженеру,
диспетчеру (для робітників аварійної
служби) (а.с.17-19).

Крім того, згідно з п. 3.16 інструкції,
водій автотранспортних засобів
зобов'язаний дотримуватися трудового
розпорядку (а.с.17-19).

Згідно з п. 3.17 інструкції, водій
автотранспортних засобів зобов'язаний
не допускати випадків заняття
сторонніми справами в робочий час
(а.с.17-19).

Згідно з п. 5.1. інструкції, водій
автотранспортних засобів несе
відповідальність за неналежне
виконання або невиконання своїх
посадових обов'язків, передбачених
цією інструкцією, в рамках, визначених
дійсним трудовим законодавством
України (а.с. 17-19).

З вищевказаною інструкцією гр. ОСОБА_1
був ознайомлений 25.10.2011 року, про що
свідчить його підпис (а.с. 19).

Згідно з доповідною запискою ОСОБА_3
від 31.12.2013 року, зареєстрованою 13.01.2014
року вбачається, що 16.12.2013 року
приблизно з 23 години 10 хвилин по 00
годину 30 хвилин, водій ОСОБА_1 був
відсутній на робочому місці. До
теперішнього часу ОСОБА_1 не виконав
його вимог про надання письмових
пояснень про причини його відсутності
(а.с. 4).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1
від 17.01.2014 року вбачається, що 16.01.2014
року він попередив в усній формі
диспетчера ОСОБА_3 про те, що йому
потрібно взяти ковдру в гаражі.
Отримавши усну згоду ОСОБА_3, він пішов
на короткий час до гаражу, який
знаходиться в районі будинку АДРЕСА_1,
після чого повернувся до ЖЕКу. Його
відсутність на короткий час
документально ніяк не зафіксовано,
претензій ніяких не було. Вважає, що
проступку 16.12.2013 року не було,
дисципліну він не порушував (а.с. 5).

Згідно з наказом в.о. начальника КП
«ЛЖЕК № 5» від 15 січня 2014 № 14 «Про
створення комісії» на підставі
доповідної записки оператора
диспетчерської служби ОСОБА_3 було
наказано: 1) створити комісію для
проведення дисциплінарного
провадження; 2) комісії провести
дисциплінарне провадження з метою
з'ясування обставин тимчасової
відсутності на робочому місці 16.12.2013
року водія автотранспортних засобів
ОСОБА_1; несвоєчасного доведення до
адміністрації підприємства даного
факту оператором диспетчерської
служби ОСОБА_3; 3) за результатами роботи
комісії вирішити питання про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності вищевказаних
робітників при наявності факту
дисциплінарного проступку; 4) контроль
за виконанням наказу залишається за
в.о. начальника КП «ЛЖЕК № 5» (а.с. 93)

У наказі від 23 січня 2014 року № 16-к «Про
накладення дисциплінарного стягнення»
зазначено, що з доповідної записки
оператора диспетчерської служби
ОСОБА_3 вбачається, що водій
автотранспортних засобів аварійної
служби ОСОБА_1, 16.12.2013 року самовільно
залишив своє робоче місце и був
відсутній на робочому місці без
поважних причин приблизно з 23 години 00
хвилин до 00 години 30 хвилин 17 грудня 2013
року, чим порушив вимоги п. 3.3. Правил
внутрішнього трудового розпорядку, п.
1.4. посадової інструкції (а.с. 3).

Крім того, відповідно до заяви ОСОБА_5
від 04.02.2014 року вбачається, що 16.12.2013
року о 23 годині 00 хвилин, водій
аварійної служби ОСОБА_1 знаходився у
її квартирі у робочій час, при цьому
побив її та пішов о 00 годині 05 хвилин
(а.с. 71).

Також зазначений вище факт
підтверджується інформацією та
копіями документів, отриманими від
Лисичанського МВ ГУМВС України в
Луганській області, а саме: протоколом
прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення (або таке,
що готується) від 23.12.2013 року, згідно з
яким, 16 грудня 2013 року приблизно о 23 год.
00 хв. співмешканець гр. ОСОБА_1, 1971р.н.,
знаходився на кв. Жовтневої революції,
12/52, завдавши гр. ОСОБА_6 тілесні
ушкодження (а.с. 96).

Отже, судом встановлено та не
заперечувалось сторонами по справі той
факт, що ОСОБА_1 дійсно 16.12.2013 року о 23
години 00 хвилин у робочій час пішов з
роботи та був відсутній на робочому
місці без поважних причин та без
повідомлення безпосереднього
керівника про тимчасову відсутність в
належній формі, а повернувся на роботу
17.12.2013 року о 00 годин 30 хвилин, чим
дійсно порушив вимоги п. 3.3. Правил
внутрішнього трудового розпорядку та
п.1.4. посадової інструкції водія
автотранспортних засобів.

Водночас, суд вважає необґрунтованими
доводи позивача ОСОБА_1 про те, що він
відлучався на короткий час з поважної
причини, бо ходив за ковдрою, так як, на
його думку, температура у приміщенні
аварійної служби не відповідає
санітарним нормам мікроклімату
виробничих приміщень, оскільки у разі
порушення власником обов'язків по
створенню умов праці, передбачених ст.
153 КЗпП України, - законодавчо
встановлена ??певна процедура захисту
прав працівника.

Крім того, відповідачем було надано
протоколи про проведення досліджень
метеорологічних факторів від 21.02.2014
року, у яких зазначено, що на дату
проведення дослідження, 19.02.2014 року,
інтегральна відмітка мікрокліматичних
умов відповідає нормі (а.с. 41-42).

Позивач ОСОБА_1 не надав суду докази
поважної причини його відсутності і не
довів в установленому порядку факт
відсутності на робочому місці до
відома власника.

Навпаки, відсутність письмового
попередження власника про причини
відсутності на робочому місці,
показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_5
свідчать про склад дисциплінарного
проступку в діях ОСОБА_1

Що стосується строку для застосування
дисциплінарного стягнення та порядку
застосування дисциплінарного
стягнення, то адміністрацією КП
«Лисичанська житло-експлуатаційна
контора № 5» повністю дотримані вимоги
ст.ст. 147-1 - 149 КЗпП України. Доповідна
записка ОСОБА_3 від 31.12.2013 року була
подана 13.01.2014 року, наказ про
застосування дисциплінарного
стягнення від 23.01.2014 року, а отже
дисциплінарне стягнення застосоване
власником протягом одного місяця з дня
його виявлення, що відповідає вимогам
ст.ст. 147-1, 148 КЗпП України.

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги заявлено не
обґрунтовано, у зв'язку з чим
підлягають залишенню без задоволення.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 5 Закону
України «Про судовий збір», позивачі за
подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових правовідносин.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК
України ст.ст. 43, 124 Конституції України,
ст.ст. 7, 8 Загальної декларації прав
людини, Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
ст.ст. 21, 139, 147, 147-1, 148, 149, 150 КЗпП України,
ст. 5 Закону України «Про судовий збір»,
суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства
«Лисичанська житлово-експлуатаційна
контора № 5» про скасування наказу про
дисциплінарне стягнення, відмовити за
необґрунтованістю.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Лисичанський міський суд, шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ
Ю.О. КАЛМИКОВА