УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року Іллічівський
районний суд м.Маріуполя під
головуванням судді Матвєєвої Ю. О при
секретарі Кадимовій А.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі подання головного
державного виконавця Іллічівського
ВДВС Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України боржника ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И В:

Державний виконавець Іллічівського
ВДВС Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області
звернувся до суду з поданням про
тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за межі України, до виконання
ним зобов’язань, покладених згідно
рішення № 0520/6487/2012 від 10 липня 2012 року
про стягнення на користь Кредитної
спілки "Азовська кредитна компанія"
заборгованості в розмірі 2128,14 грн. Цю
вимогу обґрунтував тим, що боржник
заборгованість не погашає, на виклики
державного виконавця не реагує.

З матеріалів подання вбачається, що на
виконанні у Іллічівському відділі ДВС
Маріупольського МУЮ знаходяться
виконавчій лист № 0520/6487/2012 від 10 липня
2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на
користь Кредитної спілки "Азовська
кредитна компанія" заборгованості в
розмірі 2128,14 грн.

12 червня 2014 року державним виконавцем
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження.

У судове засідання державний
виконавець не з’явився, в матеріалах
справи міститься заява про розгляд
справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що зазначене
подання задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання,
зазначене в частині першій цієї статті,
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
“Про виконавче провадження”
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов’язань, покладених на
нього рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника – фізичної особи
за межі України - до виконання
зобов’язання за рішенням.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України
“Про порядок виїзду з України та
в’їзду в Україну громадян України”
громадянинові України, який має
паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті. Зокрема
пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону встановлено, що
таке обмеження може бути застосоване,
якщо громадянин України ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи) - до
виконання зобов’язань.

Судом встановлено, що державним
виконавцем до подання не долучено
доказів, які б свідчили, що боржник
дійсно ухиляється від сплати боргу,
оскільки матеріали справи не містять
відомостей щодо направлення боржнику
повідомлення про необхідність
з’явитись до державного виконавця, а
також не долучено копію паспорта
боржника - громадянина України.

Суду не надано доказів, які б давали
підстави вважати, що боржник має намір
виїхати за кордон тимчасово або на
постійне місце проживання, а також те,
що не застосування таких заходів може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Крім того, суду
не надано відомостей, що боржник має
закордонний паспорт.

Крім того, згідно ч. 2, 3 ст. 2 Протоколу №
4 до Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод» встановлено, що
кожен є вільним залишати свою країну,
на здійснення цього права не можуть
бути встановлені жодні обмеження, крім
тих, що є необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Забезпечення майнових прав не може
здійснюватись шляхом обмеження
основоположних свобод.

Статтею ст. 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 22 Конституції України,
конституційні права і свободи людини
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Оскільки Конституція є Основним
Законом України, то права людини, які
гарантовані нею, не можуть бути
порушені.

Враховуючи те, що особа яка направила
подання в суд не представила суду
належні докази по справі, в задоволенні
подання державного виконавця
Іллічівського відділу ДВС
Маріупольського МУЮ про встановлення
тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві
виїзду за кордон слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 22, 33 Конституції України, ст. 2
Протоколу № 4 до Конвенції «Про захист
прав людини і основоположних свобод»,
ст. 11 Закону України “Про виконавче
провадження”, ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзд в
Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК
України суд, -

У Х В А Л И В :

В поданні головного державного
виконавця Іллічівського ВДВС
Маріупольського міського управління
юстиції Донецької області про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України боржника ОСОБА_1
відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Іллічівський районний суд м. Маріуполя
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 5 днів з дня її проголошення. У
разі якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 5
днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_2