Справа №490/3779/14-ц 26.11.2014 26.11.2014 26.11.2014
Провадження №22-ц/784/2845/14
Провадження № 22ц/784/2845/14
Головуючий у 1-ї інстанції Батченко О.В.
Доповідач в апеляційній
інстанції Ямкова О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого: Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової
О.О.,

при секретарі: Яценко Л.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2 та
його представника - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4,

представника
відповідачів - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 5 вересня 2014 року

за його позовом

до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,

третя особа - Миколаївська міська рада

про встановлення порядку користування
земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7
і ОСОБА_8 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1 у
відповідності до першого варіанту
висновку судової будівельно-технічної
експертизи №125-052 від 21 травня 2013 року.

В обґрунтування позову посилався на те,
що йому на праві власності в порядку
спадкування за заповітом, після смерті
його батька ОСОБА_9, належить 9/100 часток
домоволодіння з відповідною часткою
господарських та побутових будівель та
споруд АДРЕСА_1.

Відповідачі є співвласниками
вказаного домоволодіння, для
обслуговування якого в користування
сторін виділена земельна ділянка.

За життя його батьком ОСОБА_9 на
території домоволодіння самовільно
побудовано житловий будинок літ. «Я-1»
на місці знесеного гаражу, який
спадкодавець не оформив, а позивач як
спадкоємець не може оформити у
встановленому законом порядку,
оскільки самовільна будівля
розташований на земельній ділянці, яка
знаходиться в спільному користуванні
співвласників домоволодіння.

За позовом спадкодавця ОСОБА_9 по іншій
цивільній справі 21 травня 2013 року було
проведено судову будівельно-технічну
експертизу №125-052, по якій експертом
запропоновано один варіант
встановлення порядку користування
земельною ділянкою у відповідності до
користування, яке склалося між
співвласниками.

Такий варіант відповідає його
побажанню та порядку користування,
який склався між співвласниками, а тому
є підставою для його встановлення
судом.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 5 вересня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм процесуального і
матеріального права, просив рішення
суду скасувати з ухваленням нового,
яким його вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався
необґрунтованістю позовних вимог
ОСОБА_2, а саме: відсутністю підстав для
встановлення порядку користування
земельною ділянкою відповідно до
запропонованого варіанту експертом, що
може призвести до порушення прав інших
співвласників, а також неможливістю
прийняття судової експертизи, на яку
посилався позивач у якості доказу, та
відсутністю у позивача
зареєстрованого права власності на
частку спірного домоволодіння.

Так, судом установлено, що позивачу
ОСОБА_2, який є правонаступником ОСОБА_9,
належить 9/100 часток домоволодіння з
відповідною часткою господарських та
побутових будівель та споруд АДРЕСА_1, а
відповідачам ОСОБА_4 - 18/100 часток
вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 - 73/200
часток, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 по 73/400 часток
кожній.

Рішенням виконкому Миколаївської
міської ради депутатів трудящих №2002
від 26 жовтня 1994 року для обслуговування
домоволодіння АДРЕСА_1 виділена та
зареєстрована земельна ділянка площею
608кв.м..

Угоди щодо порядку користування
земельною ділянкою, на якій
розташовано домоволодіння, між
співвласниками не укладено.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №125-052
від 21 травня 2013 року експертом
запропоновано один варіант
встановлення порядку користування
спірною земельною ділянкою у
відповідності до порядку, який склався
між співвласниками. Інші варіанти
експертом не були розроблені, у зв'язку
із щільністю забудови.

Отже, за першим варіантом експертизи
експертом враховано порядок
користування, який склався між
співвласниками на момент проведення
дослідження, який не відповідає їх
ідеальним часткам в праві спільної
часткової власності на домоволодіння,
та значно зменшує належні
співвласникам ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8
частки у користуванні закріпленою
земельною ділянкою.

Першим варіантом передбачено
залишення одного виїзду на територію
домоволодіння у загальному
користуванні співвласників, а також
передбачена наявність ділянок
загального користування площами
114,15кв.м. і 16,2кв.м..

За таких обставин, висновки суду першій
інстанції стосовно неможливості
встановлення порядку користування
земельною ділянкою за першим варіантом
судової експертизи є вірними, так як
запропонований варіант порушує права
співвласників, не відповідає ідеальним
часткам у праві спільної часткової
власності, не вирішує можливості
окремого користування кожним із
співвласників тією частиною земельної
ділянки, що йому виділяється, так як
більша площа земельної ділянки
залишається розташованою під
будівлями, та передбачає наявність
ділянок загального користування також
значною площею.

Тобто запропонований експертом
варіант відповідає тільки побажанням
позивача, оскільки передбачає
виділення в його користування
земельної ділянки більшою площею, ніж
належна йому частка в домоволодінні,
яка значною мірою розташована під
самовільно побудованим його батьком
жилим будинком.

Інших варіантів порядку користування
земельною ділянкою позивачем не
надано, так як він не скористався
правом на проведення експертизи, якою
могли бути розроблені додаткові
варіанти цього порядку.

Тому доводи апелянта на підтримку
першого та єдиного варіанту експертизи
є необґрунтованими, та не спростовують
вірні висновки суду.

Разом з тим, висновки місцевого суду
щодо відсутності у позивача права на
пред'явлення позовної вимоги про
встановлення порядку користування, у
зв'язку з відсутністю даних про
державну реєстрацію його права
власності, є такими, що суперечать
нормам матеріального права.

Так, за змістом частини 5 статті 1268 ЦК
України спадщина належить
спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

В той же час, стаття 2 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень»
регламентує державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, яка є офіційним визнанням і
підтвердженням державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень, що супроводжується внесенням
до державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Тобто реєстрація права власності - це
не виникнення самого права, а визнання
і підтвердження такого права.
Реєстрація права власності є похідною
від встановленого факту виникнення,
переходу або припинення права.

Тому, звертаючись до суду із позовом
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою, позивач заявив
таку вимогу як співвласник, до якого
спадкове майно перейшло з часу
відкриття спадщини.

Окрім цього, невірними є висновки суду
стосовно недопустимості такого доказу
як судова експертиза, яка проведена за
ухвалою суду по іншій цивільної справи.

За положеннями статей 66, 144 ЦПК України
і роз'ясненнями, викладеними у пунктах
3, 5, 10 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах» №8
від 30 травня 1997 року, судова експертиза
призначається за ухвалою суду і як
доказ не має наперед встановленої сили
та переваги над іншими джерелами
доказів, підлягає перевірці й оцінці.
Первинною є експертиза, при проведенні
якої об'єкт досліджується вперше. Якщо
висновки експерта визнаються
неповними або такими, що викликають
сумніви, то судом може бути призначено
додаткову або повторну експертизу.

Таким чином, експертиза, проведена на
підставі ухвали суду, не є доказом, якій
одержано з порушенням порядку
встановленому законом.

Застережень з приводу неможливості
використання в якості доказу висновку
експерта, наданого на підставі ухвали
суду по іншій цивільній або
кримінальній справі відносно одного й
того ж об'єкту дослідження, по справі,
яка розглядається судом, нормами
процесуального права не передбачено.

Щодо відсутності оцінки експертного
висновку по справі, провадження за якою
закрито, то це не має правового
значення, так як в такому випадку це
було б підставою для звільнення від
доказування відповідно до статті 61 ЦПК
України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
такі помилкові твердження суду
стосовно допустимості доказів та права
на звернення, не вплинули на його
обґрунтовані висновки щодо
відсутності підстав для встановлення
порядку користування земельною
ділянкою на підставі наданого
експертного висновку, а також на суть
судового рішення.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що місцевим судом
постановлене правильне по суті
рішення, яке відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК
України не може бути скасовано з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Центрального районного суду
м. Миколаєва від 5 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді