Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/4045/14
Головуючий у 1 інстанції Суркова В.П.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Шевченківського районного суду
м.Запоріжжя від 18 серпня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Обслуговуючий
садово-городний кооператив
«Запоріжсталь-2», про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа:
Обслуговуючий садово-городний
кооператив «Запоріжсталь-2», про
визнання права власності на самочинно
збудований житловий будинок.

В позові зазначав, що з 13.03.2007 року він
являється членом обслуговуючого
садово-городного кооперативу
«Запоріжсталь-2», а на підставі рішення
Запорізької міської ради № 39/244 від
25.02.2009 року йому на праві власності
належить земельна ділянка № 135 СТ
«Запоріжсталь-2» площею 0,0634 га, яка
розташована по АДРЕСА_1. На зазначеній
земельній ділянці самочинно збудовані
садовий будинок літ. А, який
складається з кухні 1-1 площею7,8 кв.м. та
кімнати 1-2 площею 12 кв.м., а також
службова прибудова літ. А площею 10,9
кв.м., сарай літ. Б, вбиральня літ. В,
басейн № 1, хвіртка №2.

На теперішній час виникла необхідність
в державній реєстрації права власності
на вказані будівлі.

Посилаючись на викладені обставини,
просив суд визнати за ним право
власності на самочинно побудовані
садовий будинок, службову прибудову,
сарай, вбиральню, басейн, хвіртку, що
розташовані на земельній ділянці по
АДРЕСА_1.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Запоріжжя від 18 серпня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишає рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки АДРЕСА_1
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку від
20.07.2009р. Зазначена земельна ділянка
була передана позивачу від ОСОБА_4 у
березні 2007р., шляхом виключення її за
власним бажанням з обслуговуючого
садово-городного кооперативу
«Запоріжсталь-2» та прийняття у члени
ОСОБА_3, за що останній сплатив ОСОБА_4
згідно розписки 5 500,00 грн. На переданій
земельній ділянці знаходився садовий
будинок, сарай, вбиральня, басейн,
хвіртка. Звертаючись до суду з позовом,
позивач просив визнати за ним право
власності на зазначені споруди,
посилаючись на те, що він набув на них
право власності, здійснивши у березні
їх купівлю у ОСОБА_4, яка мала на споруди
технічний паспорт.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції послався на
відсутність порушеного права позивача
зі сторони відповідача, а також
відсутність даних про порушення
позивачем перед компетентними
органами питання про прийняття спірних
споруд в експлуатацію.

Колегія суддів погоджується з
зазначеними висновками.

Так, позивач не надав суду укладений
між ним та ОСОБА_4 договір
купівлі-продажу садового будинку.
Більш того, ОСОБА_4 не була власником ні
земельної ділянки, ні садового будинку,
а тому не мала прав їх продавати. Також,
з наданої позивачем розписки не
вбачається про отримання грошей саме
за продаж будинку, а лише за садову
ділянку. Посилання позивача на
технічний паспорт на ім»я ОСОБА_4 не є
правовстановлюючим документом. Таким
чином, спірний садовий будинок на
теперішній час є самочинним
будівництвом.

Згідно ч.2 ст.331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва. Якщо договором
або законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації, коли ж право
власності на нерухоме майно відповідно
до Закону підлягає державній
реєстрації - право власності виникає з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст.182 ЦК України
порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість
встановлюється законом. До прийняття
такого Закону реєстрація здійснюється
у відповідності до Тимчасового
положення про порядок реєстрації прав
власності на нерухоме майно,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5,
відповідно до положень п. 1.6
обов'язковою умовою для оформлення
державної реєстрації права власності
на закінчене будівництво нерухомого
майна є прийняття його в експлуатацію
у встановленому законом порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 09 вересня 2009 року «Про затвердження
Тимчасового порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
приватних житлових будинків садибного
типу, дачних та садових будинків з
господарськими спорудами і будівлями,
споруджених без дозволу на виконання
будівельних робіт» передбачено, що
підставою для оформлення права
власності на приватні житлові будинки,
дачні та садові будинки, споруджені до
05 серпня 1992 року, є складений БТІ
висновок про технічний стан будівлі та
документ, що засвідчує право власності
або користування земельною ділянкою,
на якій вона розміщена. Зазначена
постанова втратила чинність 02 червня
2011 року.

Законом України від 17 лютого 2011 року
«Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлено, що прийняття
в експлуатацію зведених до 31 грудня 2009
року індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, які збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт,
здійснюються інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж таких об'єктів за наявності
документа, що посвідчує право
власності або користування земельною
ділянкою, на якій вони розташовані.

Відповідно до п. п.9, 12 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних та кримінальних
справ № 6 від 30.03.2012 року № «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України, про правовий режим
самочинного будівництва» при розгляді
справ зазначеної категорії судам слід
мати на увазі, що відповідно до статті 26
Закону України від 16.11.1992 р. №2780 ХІІ
«Про основи містобудування» спори з
питань містобудування вирішуються
радами, інспекціями державного
будівельного архітектурного контролю
у межах їх повноважень, а також судом
відповідно до законодавства. За
загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 ЦПК України).
У зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право. Вирішуючи
справу за позовом власника
(користувача) земельної ділянки про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно, суди
зобов'язані встановлювати усі
обставини справи, зокрема: чи є позивач
власником (користувачем) земельної
ділянки; чи звертався він до
компетентного державного органу про
прийняття забудови до експлуатації; чи
є законною відмова у такому прийнятті;
чи є порушені будівельні норми та
правила істотними.

Судом першої інстанції встановлено,
що питання оформлення права власності
на самочинне будівництво не було
предметом розгляду компетентного
державного органу, а також вказані
позивачем споруди у встановленому
порядку в експлуатацію введені не були.

За такого, позивач не довів належність
обраного способу захисту його, як він
вважає порушеного права на садовий
будинок, який за його твердженням є
об'єктом права власності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
не вбачає підстав для скасування
рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 308,
315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 18 серпня 2014 року у
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: