Справа №295/5570/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі головуючого судді
Кузнєцова Д.В.

при секретарі судового засідання
Говорадло А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Богунського районного
суду в м.Житомирі цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до
відповідача про стягнення боргу за
договором позики в сумі 20 000 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що
25.02.2014 року між нею та відповідачем було
укладено договір позики, за умовами
якого позивач передала ОСОБА_2 в борг
грошові кошти в сумі 20 000 грн., які
останній зобов'язався повернути в
повному обсязі в строк до 15.03.2014 року.
Однак у визначений в розписці строк
відповідач не виконав свої
зобов'язання, не повернув суму позики, у
зв'язку із чим позивач вимушена
звернутися до суду за захистом свого
порушеного права.

Позивач в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. В
матеріалах справи міститься заява за
підписом представника позивача ОСОБА_3
про розгляд даної справи у відсутність
позивача, позовні вимоги підтримує та
просить їх задовольнити. Повноваження
представника позивача ОСОБА_3 подавати
від імені позивача ОСОБА_1 заяви
передбачені довіреністю, копія якої
також міститься в матеріалах справи
(а.с. 25, 26).

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
неодноразово просив перенести розгляд
справи у зв'язку із наданням часу на
укладення мирової угоди. Факт
складання розписки на суму 20 000 грн.
представник відповідача ОСОБА_4 в
судовому засіданні не заперечив,
натомість послався на безгрошовість
даної позики. В обґрунтування своїх
заперечень зазначив, що сторони по
справі в певний момент часу працювали в
одній фірмі - ТОВ «Ойл Стандарт» і
позикодавець був директором цього
підприємства. Написання ж розписки, зі
слів представника відповідача, було
пов'язане із виникненням розтрати на
підприємстві, яку вчинив водій
товариства.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, оглянувши матеріали
справи та дослідивши надані сторонами
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення,
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 25 лютого 2014 року
між сторонами по справі був укладений
договір позики відповідно до якого
відповідач отримав від позикодавця
грошові кошти в сумі 20 000 грн., які
зобов'язався повернути в повному
обсязі в строк до 15 березня 2014 року, про
що ним була власноручно написана
розписка (а.с. 2, 31). Відповідач свої
зобов'язання перед позивачем у
визначений сторонами строк не виконав
та не повернув позику.

За змістом ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За правилами ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України,
одностороння відмова від виконання
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено законом або договором;
зобов'язання має виконуватись належним
чином у відповідності до умов договору
та вимогами даного кодексу у
встановлений строк. Цивільним кодексом
України встановлено, що якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене вище, не
заперечення самого факту складання
розписки представником відповідача в
судовому засіданні, намаганням
відповідача укласти із позивачем
(позикодавцем) мирову угоду із
розстроченням суми боргу за договором
позики, що може свідчити про визнання
боргу відповідачем, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги про
стягнення боргу в сумі 20 000 грн.
ґрунтуються на вимогах закону,
доведені позивачем та підлягають до
задоволення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає до стягнення судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1046-1050 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
борг за договором позики в сумі 20 000
гривень, а також понесені судові
витрати у вигляді судового збору у сумі
243 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Житомирської області через Богунський
районний суд м.Житомира протягом 10 днів
з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д. В. Кузнєцов