РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1583/14-ц

18 листопада 2014 року

Костопільський районний суд
Рівненської області в складі:

головуючий суддя - Цвіркун О.С.

при секретарі - Федас І.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника відповідача - Лукашина
Є.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Костопіль цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" про захист порушеного
права споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
ПАТ КБ «Приватбанк» в якому просить суд
визнати недійсним кредитний договір №
7462 від 29.08.2012 року укладений між
ним та відповідачем та зобов'язати ПАТ
КБ «Приватбанк» повернути
безпідставно отримані грошові кошти в
сумі 1559, 27 грн., які стягнуті банком, в
рахунок погашення простроченої
заборгованості за кредитним договором
№ 7462 від 29.08.2012 рок, шляхом
зарахування на картковий рахунок №
НОМЕР_1. В його обґрунтування позивач
зазначив, що в травні 2013 року ним було
відкрито в ПАТ КБ «Приватбанк»
картковий рахунок НОМЕР_1, для
здійснення соціальних виплат, на який
Пенсійним фондом України на його
користь, здійснюється адресна виплата
пенсії за інвалідністю. З отриманих смс
- повідомлень надісланих на його
мобільний номер сервісним центром ПАТ
КБ "Приватбанк" стало відомо, що з
карткового рахунку № НОМЕР_1 банком
автоматично стягнуто грошові кошти
зокрема, 30.04.2014 року в сумі 31 грн. 34 коп.,
19.05.2014 року в сумі 637 грн. 90 коп., для
погашення простроченої
заборгованості. В телефонній розмові
із працівником сервісного центру КБ
ПАТ «Приватбанк» позивач отримав
усну інформації з якої вбачається, що
20.05.2014 року його було повідомлено про
існування простроченої
заборгованості, яка виникла на
підставі кредитного договору від 29.08.2012
року № 7462 у сумі 55 доларів 49
центів США. ОСОБА_1 зазначає, що жодних
кредитних договорів з ПАТ КБ
"Приватбанк" не підписував, а тому
вважає, що кредитний договір № 7462
від 29.08.2012 року укладений із порушення
вимог встанолених ЦК України та
Законом України «Про захист прав
споживача» до диних видів договорів та
на підставі цього є недійсним, і таким
чином банк порушує його права, як
споживача знімаючи автоматично кошти з
карткового рахунку.

Вході розгляду справи позивачем було
подано клопотання про збільшення
позовних вимог, відповідно до яких
ОСОБА_1 просить зобов'язати відповідача
повернути йому безпідставно стягнуті з
нього грошові кошти в сумі 2311 грн. 29
коп.

В судовому засіданні позивач зменшив
свої позовні вимоги та просив суд
зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк»
повернути безпідставно отримані
грошові кошти в сумі 542 грн. 25 коп.,
посилаючись на те, що відповідачем
добровільно повернуто йому на
картковий рахунок грошові кошти в сумі
1769 грн. 24 коп. Окрім того позивач
пояснив, що між ним та ПАТ КБ
«Приватбанк» у 2006 році був укладений
кредитний договір, однак в 2007 році
кредит був погашений повністю. Жодних
претензій по неналежному виконанню
зобов'язань по даному договору банк до
нього не висував. Разом з тим ОСОБА_1
зазначив, що навіть якщо й існувала
заборгованість, то строк на її
стягнення вже пройшов відповідно до
вимог ЦК України, Закону України «Про
захист прав споживача» та п. 31
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.05.2012 року.

Представник відповідача позовні
вимоги позивача не визнав, пояснив, що
кошти були зняті із рахунку правомірно,
адже у ОСОБА_1 існувала заборгованість
по кредитному договору № 3264 сrеd від
04.10.2006 року в сумі 55,45 доларів США, яку
банк самостійно погасив знявши їх
автоматично із рахунку НОМЕР_1. Окрім
того, представник зазначив, що
посилання позивача на те, що строк
позовної давності по стягненню
заборгованості минув є неправдивим,
адже відповідно до Правил та Умов
існуючих у банку кредитний договір 2006
року був пролонгований у зв'язку з не
подачею ОСОБА_1 заяви про припинення
договору кредиту.

Заслухавши позицію сторін та всебічно,
об'єктивно дослідивши письмові докази,
суд вважає встановленими наступні
обставини та визначені відповідно до
них правовідносини.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що в травні 2013 року
ОСОБА_1 було відкрито в ПАТ КБ
«Приватбанк» картковий рахунок НОМЕР_1,
для соціальних виплат, на який
Пенсійним фондом України, здійснюється
адресна виплата пенсії за
інвалідністю.

ПАТ КБ «Приватбанк» з вищевказаного
карткового рахунку автоматично було
стягнуто кошти в загальній сумі 2321 грн.
29 коп., зокрема: 18.04.2014 року - 27 грн. 39 коп.,
30.04.2014 року - 3 грн. 95 коп., 19.05.2014 року - 637
грн. 90 коп., 02.06.2014 року - 100 грн., 04.06.2014
року -151 грн., 23.06.2014 року - 649 грн. 03 коп.,
18.07.2014 року - 644 грн. 89 коп., 23.08.2014 року - 107
грн. 13 коп., що підтверджується
виписками по рахунку (а.с.5, 7, 25).

09.09.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
добровільно повернув позивачу кошти на
картковий рахунок НОМЕР_1 в сумі 1769
грн. 24 коп., що підтверджується випискою
по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с.49-50).

Зважаючи на те, що представником
відповідача визнано вказані вище
факти, то на підставі ч.1 ст.61 ЦПК
України, вони не підлягають
доказуванню.

Разом з тим судом встановлено, що між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» 04.10.2006
року був укладений кредитний договір №
32164 cred та укладено договір про
відкриття карткового рахунку та
обслуговування платіжної картки
«Микрокредит» №32164_crad (а.с.45-47).

Твердження представника відповідача,
що кошти в сумі 552 грн. 05 коп., які були
стягнуті відповідачем із карткового
рахунку позивача та не повернуті йому є
автоматичним погашенням
заборгованості по вищевказаному
кредитному договору, судом визнані
необґрунтованими, оскільки останнім не
надано доказів, що грошові кошти банком
було списано із рахунку позивача саме в
рахунок погашення заборгованості по
кредитному договору № 32164 cred від 04.10.2006
року, а також не надано розрахунку
заборгованості по даному договору та
передбаченого у п.2.3.3 Договору
меморіального ордеру, яким
оформляється списання коштів із
рахунку боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України, за
договором банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком.

Згідно ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк не має
права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно п. 26.2 ст. 26 Закону України «Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні» при наданні дозволу на
списання коштів повинно чітко бути
зазначено реквізити рахунку, з якого
має здійснюватися договірне списання,
реквізити договору між платником та
отримувачем, що передбачає право
отримувача на договірне списання.

Із пояснень позивача встановлено, що
свої зобов'язання по вищевказаному
кредитному договору він виконав у 2007
році, банком жодної вимоги щодо
погашення даного кредиту ні в
досудовому порядку ні в судовому
порядку на протязі із 2007 року по 2014 рік
не висувались, розпоряджень на
списання будь-яких коштів із свого
рахунку банку не надавав.
Представником відповідача в судовому
засіданні вказані доводи ОСОБА_1 не
були спростовані.

Відповідно, до ст. 1071 ЦК України, банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта без його
розпорядження на підставі рішення
суду, а також у випадках, встановлених
законом чи договором між банком і
клієнтом.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_1
розпоряджень на списання грошових
коштів із його рахунку банку не давав,
існування заборгованості позивача
перед банком по кредитному договору №
32164 cred від 04.10.2006 року відповідачем
недоведено. А тому суд вважає
доведеним, що відповідач без
достатньої правової підстави списав із
карткового рахунку НОМЕР_1 відкритого
на ім'я позивача належні останньому
грошові кошти в сумі 552 грн. 05 коп..

У відповідності до ст. 1212 ЦК України,
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються
незалежно від того, чи безпідставне
набуття або збереження майна було
результатом поведінки набувача майна,
потерпілого, інших осіб чи наслідком
події. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про: 1)
повернення виконаного за недійсним
правочином; 2) витребування майна
власником із чужого незаконного
володіння; 3) повернення виконаного
однією із сторін у зобов'язанні; 4)
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1213 ЦК України, набувач
зобов'язаний повернути потерпілому
безпідставно набуте майно в натурі. У
разі неможливості повернути в натурі
потерпілому безпідставно набуте майно
відшкодовується його вартість, яка
визначається на момент розгляду судом
справи про повернення майна.

Беручи до уваги, що позивачем в ході
розгляду справ було зменшено позовні
вимоги та враховуючи вимоги ст.11 ЦПК
України, що суд розглядає справу в
межах заявлених позовних вимог, суд
приходить до переконання необхідність
зобов'язати ПАТ КБ "Приватбанк"
повернути ОСОБА_1 безпідставно набуті
грошові кошти в сумі 542 грн. 25
коп., шляхом зарахування їх на
картковий рахунок НОМЕР_1.

Окрім того, згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи наведена з
відповідача ПАТ КБ "Приватбанк" слід
стягнути у дохід держави судовий збір у
розмірі 243 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1066, 1073, 1212, 1213 ЦК України, ст.ст. 10,
11, 15, 57-60, 61, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, ст. 22
Закону України «Про захист прав
споживачів», суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк "Приватбанк" про захист порушеного
права споживача - задовольнити.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство Комерційний банк
"Приватбанк" повернути ОСОБА_1
безпідставно набуті грошові кошти в
сумі 542 (п'ятсот сорок дві) гривні 25
копійок, шляхом зарахування їх на
картковий рахунок НОМЕР_1.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
"Приватбанк"в прибуток держави судовий
збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні
60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Рівненської області через
Костопільський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційну скаргу не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Цвіркун О.С.