Справа № 509/4993/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року Овідіопольський
районний суд Одеської області в складі
:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Демеденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в смт.
Овідіополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування арешту,
-

ВСТАНОВИВ :

5 листопада 2014 року, позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, в якому
просив суд, скасувати арешт, накладений
29.07.2014 р. Реєстраційною службою
Овідіопольського районного управління
юстиції згідно постанови Відділу
державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області від 23.07.2014 на
все нерухоме майно, що належить йому,
мотивуючи це заявою відповідачки, яку
остання подала до ВДВС
Овідіопольського РУЮ про відсутність у
неї претензій до нього, як до платника
аліментів на їхніх спільних дітей,
враховуючи, що вони з відповідачкою
мають намір укласти договір про
припинення права на аліменти, які
стягуються за рішенням
Овідіопольського райсуду від 21.09.2011 р.,
у зв'язку з передачею їхнім дітям права
власності на житловий будинок з
господарчими будівлями і спорудами
АДРЕСА_1, що неможливо зробити, з
урахуванням вказаного арешту.

В судовому засіданні представниця
позивача повністю підтримала позов.

Відповідачка в судовому засіданні
позов визнала повністю, підтвердивши
вищевказаний факти.

Заслухавши думку сторін по справі та
дослідивши матеріали справи, суд
вважає що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Статтею 57 ЦПК України передбачено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко - і
відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено,
що належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК
України, суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України
вказує, що кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України
передбачено, що правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

На зміст права власності не
впливають місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Держава - не
втручається у здійснення власником
права власності.

Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні.

Право власності набувається на
підставах, що не заборонені Законом,
зокрема із правочинів і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із Закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Статями 386-393 ЦК України
передбачено - держава забезпечує
рівний захист усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном і може пред'явити позов
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Статтею 60 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
особа, яка вважає, що майно, на яке
накладено арешт, належить їй а не
боржникові, може звернутися до суду з
позовом про визнання права власності
на це майно і про зняття з нього арешту.
У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна - арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини.

Суд встановив, і це було
підтверджено сторонами по справі, що
рішенням Овідіопольського райсуду
Одеської області від 21.09.2011 р., з
позивача були стягнуті аліменти у
розмірі 1/3 частки всіх його доходів на
користь відповідачки на утримання
дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на
даний час є повнолітнім та
неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які були народжені у шлюбі сторін.

У зв'язку зі скрутним
матеріальним становищем, позивач
тривалий час не сплачував аліменти,
заборгованість по яким становила
станом на 01.10.2014 р. - 24992 грн.

Однак, відповідно до розрахунку
заборгованості по аліментам від 28.10.2014
р., затвердженого начальником ВДВС
Овідіопольського РУЮ Одеської області,
згідно заяви стягувача (відповідачки)
претензій до боржника зі сплати
аліментів та заборгованості по
аліментам станом на 28.10.2014 р. вона не має
(а.с. 7).

В судовому засіданні сторони
пояснили суду, що необхідність
скасування арешту, накладеного 29.07.2014 р.
Реєстраційною службою
Овідіопольського районного управління
юстиції згідно постанови Відділу
державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції Одеської області від 23.07.2014 на
все нерухоме майно, що належить
позивачу, полягає в тому, що вони з
відповідачкою мають намір укласти
договір про припинення права на
аліменти, які стягуються за рішенням
Овідіопольського райсуду від 21.09.2011 р.,
у зв'язку з передачею їхнім спільним
дітям права власності на житловий
будинок з господарчими будівлями і
спорудами АДРЕСА_1, який на праві
власності належить позивачу, що
підтверджується
нотаріально-посвідченим договором
купівлі-продажу житлового будинку від
21.10.2002 р. (реєстр. № 1105), зареєстрованого
в КП «Овідіопольське РБТІ» та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію
обтяження, що неможливо зробити, з
урахуванням вказаного арешту (а.с. 6,8).

Враховуючи викладене, з
урахуванням пояснень представниці
позивача та відповідачки, яка повністю
визнала позов, підтвердивши суду всі
вищевказані обставини справи та їхню
домовленість з позивачем з приводу
вищевказаного житлового будинку, який
позивач бажає подарувати їхній
неповнолітній доньці ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 для чого необхідно
скасувати вищевказаний арешт, що
неможливо зробити без рішення суду про
скасування арешту, суд дійшов висновку
про обґрунтованість позову, який
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88,205,209,212,213,214-215,218
ЦПК України,
ст.ст. 321,386,391 ЦК України, Законом
України «Про виконавче провадження»,
суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
скасування арешту - задовольнити ;

2. Арешт, накладений 29.07.2014 р.
Реєстраційною службою
Овідіопольського районного управління
юстиції згідно постанови Відділу
державної виконавчої служби
Овідіопольськог орайонного управління
юстиції Одеської області від 23.07.2014 на
все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1
(індексний номер витягу : 24900432, номер
запису про обтяження : 6499234) - скасувати.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі в 10 денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги, з подачею її копії
до апеляційної інстанції.

Суддя
Гандзій Д.М.