АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2289/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 43, 44 Таратін В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Бородійчук В. Г. УХВАЛА
12 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріАнкудінові О.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 18 грудня 2013 року
по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Золотоніської районної
державної адміністрації про
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
19 серпня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Золотоніської районної
державної адміністрації про
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 уклали
Відповідно до п. 8.1 кредитного договору
банк зобов'язався надати відповідачу
кредит у вигляді кредитної лінії у
розмірі 45 320 грн. строком до 19 серпня 2013
року, а відповідач зобов'язався
повернути кредит і сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строк та в порядку, встановлених
кредитним договором.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і відповідач уклали
договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору
іпотеки відповідач надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме житловий
будинок, загальною площею 60 кв.м.,
житловою площею 23,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 Майно
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
Свої зобов'язання за кредитним
договором позивач виконав в повному
обсязі, надавши відповідачу кредит в
розмірі, передбаченому умовами
кредитного договору. Відповідач не
надав своєчасно банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
Таким чином, у порушення зазначених
норм закону та умов договору
відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав.
ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки і 22 липня 2010 року суд
ухвалив рішення звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: житловий
будинок, загальною площею 60 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1.
Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Позивач просив виселити відповідачів,
які зареєстровані та проживають у
житловому будинку (предмет іпотеки),
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України та покласти
судові витрати на відповідачів.
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9, які
проживають у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судовий збір в сумі 114,70
грн..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року як
незаконне та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовних вимог
позивача відмовити.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 серпня 2008 року
ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_7 уклали
кредитний договір № CSA0GR (а.с. 8-13),
згідно умов якого, остання отримала від
позивача кредит в розмірі 45 320 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,33 % на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 19 серпня 2013 року.

Також встановлено, що у забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором ПАТ КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_7, 19 серпня 2008 року уклали договір
іпотеки № CSA0GR (а.с. 15-18).

Згідно з п. 33.3 договору іпотеки ОСОБА_7
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
житловий будинок, загальною площею 60
кв.м., житловою площею 23,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить ОСОБА_7 на праві власності на
підставі договору купівлі-продажу.

Сторони по справі не заперечили того
факту, що ПАТ «КБ «Приватбанк» свої
зобов'язання за кредитним договором №
CSA0GR від 19 серпня 2008 року виконав в
повному обсязі, надавши ОСОБА_7 кредит в
розмірі, передбаченому умовами
кредитного договору.

Відповідач не надав позивачу по справі
своєчасно грошові кошти для погашення
заборгованості за кредитом,
відсотками, комісією, а також іншими
витратами відповідно до умов договору.
Таким чином, у порушення зазначених
норм закону та умов договору, ОСОБА_7
зобов'язання за кредитним договором не
виконала.

Відповідно до вимог ст. ст. 33, 35 Закону
України «Про іпотеку» та згідно умов
договору іпотеки у разі невиконання
або неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме копії заочного рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 22 липня 2010 року
(а.с. 19-21) ПАТ КБ «Приватбанк» звертався
до ОСОБА_7 з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.
Вищевказаним заочним рішення суду
позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк»
були задоволені і суд своїм рішенням
звернув стягнення на предмет іпотеки, а
саме житловий будинок, загальною
площею 60 кв.м., житловою площею 23,20 кв.м.,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1
шляхом продажу вказаного предмета
іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені ОСОБА_7 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем, з отриманням
витягу з Державного реєстру прав
власності, а також наданням ПАТ КБ
«Приватбанк» всіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.
Також, вказаним рішенням, ОСОБА_7 було
виселено із будинку, що знаходився під
іпотекою та знято її з реєстраційного
обліку за адресою місцезнаходження
будинку.

Рішення суду набрало законної сили,
ніким не скасоване та є чинним на даний
час.

Відповідно до ч. 2 ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»
одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки, суд за
заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Із змісту ч. 3 ст. 109 ЖК України та ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку» випливає, що виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом. Після прийняття кредитором
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпортекодержателя (кредитора) або
нового власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Як роз'яснено у п. 43 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при розгляді позову іпотекодержатель
про виселення мешканців із житлового
будинку чи житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати таке. Згідно з ч. 4 ст. 9, ст.
109 ЖК України, статей 39-40 ЗУ «Про
іпотеку» виселення мешканців із
житлового будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому, суд за заявою
іпотекодержатель одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців цього
житлового будинку чи житлового
приміщення. Примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержатель або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Звертаючись до суду з позовною заявою
(а.с. 3-5), позивач вказав, що на даний час
в АДРЕСА_1 зареєстровані: боржник
ОСОБА_7 (1966 р.н.), її чоловік - ОСОБА_8 (1962
р.н.), дочка - ОСОБА_6 (1989 р.н.) та внук -
ОСОБА_9 (2010 р.н.), що підтверджується
відомостями адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС, УДМС України в
Черкаській області від 30 серпня 2013 року
(а.с. 37-39) та довідкою Домантівської
сільської ради № 370 від 17 червня 2013 року
(а.с. 26).

Оскільки ОСОБА_7 вже було виселено
заочним рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 22 липня 2010 року (а.с. 19-21),
тому вважають, що підлягають виселенню
й інші особи, які зареєстровані та/або
проживають в даному житловому будинку.

Рішенням суду від 18 грудня 2013 року (а.с.
72-73) позов ПАТ КБ «Приватбанк» було
задоволено та виселено відповідачів із
зняттям з реєстраційного обліку із
будинку, який знаходиться в іпотеці,
згідно договору іпотеки № CSA0GR
(а.с. 15-18).

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на
ту обставину, що її виселення разом з
малолітнім сином ОСОБА_9, 2010 р.н.
неможливе, оскільки виселення
неповнолітнього без забезпечення його
іншим житлом порушує його права та
суперечить інтересам дитини. Тому
вважає, що рішення суду є незаконним і
не відповідає нормам чинного
законодавства.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду та вважає, що
доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими та не підтверджені
будь-якими вмотивованими доказами по
справі.

18 червня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
направляв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вимогу за
вих. № 30.1.0.0/2-1В9 про звільнення будинку
АДРЕСА_1 (а.с. 22), що підтверджується
реєстром № 2465 згрупованих поштових
відправлень рекомендованих листів з
повідомленням претензій до боржників
(а.с. 23-24).

Як вбачається з умов кредитного
договору та договору іпотеки, а саме
розділів згода співвласника (а.с. 13, а.с.
18), ОСОБА_8, який являється чоловіком
боржника надавав свою згоду на
укладення ОСОБА_7 кредитного договору
№ CSA0GR від 19 серпня 2008 року та
надавав свою згоду на укладення нею
договору іпотеки № CSA0GR від 19
серпня 2008 року з наданням в
заставу/іпотеку Банку будь-якого майна,
що належить йому на праві спільної
власності з ОСОБА_7 (в тому числі
житлового будинку з надвірними
спорудами, загальною площею 60 кв.м.,
житловою площею 23,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1). Свою
згоду він засвідчив власноручно,
поставивши підписи у вищевказаних
договорах в розділах згода
співвласника.

Крім того, договором іпотеки
передбачено право іпотекодавця на
реєстрацію у предметі іпотеки інших
осіб лише при умові отримання від
іпотекодержатель письмової згоди на
такі дії.

Позивач під час розгляду справи в
суді першої та апеляційної інстанції
заперечив факт надання своєї згоди на
такі дії. Відповідачі також не надали
суду підтверджень отримання такої
згоди від ПАТ КБ «Приватбанк».

Крім того, з наданої та долученої до
матеріалів справи в суді апеляційної
інстанції представником ПАТ КБ
«Приватбанк» довідки Домантівської
сільської ради № 536 від 18 серпня 2008 року
вбачається станом на момент укладення
договору іпотеки, за адресою: АДРЕСА_1
малолітні та неповнолітні діти не
зареєстровані і не проживають.

Таким чином, судом першої
інстанції було достовірно встановлено
і дана обставина не спростована
сторонами під час судового розгляду
справи в суді апеляційної інстанції, що
під час укладення іпотечного договору
№ CSA0GR від 19 серпня 2008 року
малолітні діти в будинку, що
знаходиться в іпотеці не проживали та
не були зареєстровані, ОСОБА_7 та інший
співвласник ОСОБА_8 надали згоду на
своє виселення в разі звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п. 12.9 договору
іпотекодавцю та членам сім'ї доведено
до відома зміст та суть іпотечного
договору і правові наслідки для них.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно визначено правову природу
спірних правовідносин, позивачем було
надано вмотивовані докази в
обгрунтування своїх позовних вимог, а
тому висновок районного суду про
задоволення позову є правильним і
скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження колегії суддів,
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 18 грудня 2013
року по справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_6, ОСОБА_9, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Золотоніської районної
державної адміністрації про виселення
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :