АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Бреславського О. Г.

суддів: Половінкіної Н.Ю.,Савчук М.В.,

секретаря: Давньої Я.А.

за участю: ОСОБА_1, його представника
ОСОБА_2 та представника відповідача
ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Юрковецької сільської ради
Заставнівського району Чернівецької
області, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про визнання
недійсним рішення сільської ради,
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, визнання права
власності на будинок, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 18 вересня 2014
року ,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з зазначеним позовом.

Посилався на те, що 25 січня 1951 року
рішенням Юрковецької сільської ради
його батькам було виділено під
забудову земельну ділянку у с. Юрківці,
на якій до 1955 року останні побудували
житловий будинок та постійно проживали
разом однією сім'єю. Вказане
будинковолодіння відносилося до
колгоспного двору, оскільки і батьки, а
пізніше і він працювали у колгоспі. У
1975-1976 роках батьки виїхали в м.
Овідіополь Одеської області, а він
залишився проживати у будинку один. У
1980 батьки записали його головою
їхнього колгоспного двору. Починаючи з
1979 по 1993 він працював, як в Чернівецькій
так і в Одеській областях, але постійно
проживав у своєму будинку у с. Юрківці,
іншого житла у нього не було. У 1989 без
його згоди у погосподарській книзі
замість нього безпідставно було
записано спочатку його мати, а потім
замість матері його тітку - ОСОБА_5, яка
31.08.2004 зареєструвала за собою право
власності на спірний житловий будинок,
а 28.09.2004 продала його ОСОБА_3, який
29.09.2004 зареєстрував своє право
власності на будинок у

№22ц-794/1546/14
Головуючий в І інстанції Пухарєва О.В

Категорія 20
Доповідач Бреславський О.Г.

Заставнівському РБТІ. З огляду на
викладене, вважає, незаконним і просить
визнати недійсними: рішення сільської
ради №30 від 19.08.2004 про оформлення права
власності ОСОБА_5 на житловий будинок
АДРЕСА_1 та державну реєстрацію права
власності на цей будинок за ОСОБА_5,
договір купівлі-продажу цього будинку
від 28.09.2004 укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_5 не мала права
його продавати. Також позивач просить
визнати за ним право власності на
спірне домогосподарство.

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2014 року у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги у повному обсязі. Вважає
рішення суду незаконним та
необґрунтованим.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, осіб які беруть
участь у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи в межах заявлених в
суді першої інстанції вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо встановлює, що
суд першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Згідно зі ст. ст.59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, ще
регулювали власність цього двору, а
саме, право власності на майно, яке
належало колгоспному двору і
збереглося після припинення його
існування, мають ті члени двору, котрі
до 15 квітня 1991 року не втратили права на
частку в його майні. Такими, що
втратили це право, вважаються
працездатні члени двору, які не менше
трьох років підряд до цієї дати не
брали участі своєю працею і коштами
у веденні спільного господарства
двору.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, спірний будинок з
погосподарськими спорудами, який
знаходиться за адресою АДРЕСА_1
побудований батьками позивача ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на відведеній під забудову
земельній ділянці згідно рішення
виконкому Юрковецької сільської ради
від 25.01.1951 (а.с. 7, 8-11).

Згідно погосподарських книг
Юрковецької сільської ради, копії яких
містяться в матеріалах справи, з 1956
року під особистими рахунками 376, 23, 6
обліковано господарство, яке
перебувало в колгоспі «Заповіт
Ілліча» с. Юрківці Заставнівського
району, в якому були зареєстровані
ОСОБА_6, ОСОБА_7, які працювали в даному
колгоспі та їх син ОСОБА_1, главою сім'ї
зазначено ОСОБА_6 (а.с. 129 - 133, 160, 162-165).
Суспільна група господарства належала
до колгоспного двору.

Відповідно погосподарських книг за
1974-1979 роки значиться, що батьки
позивача вибули із спірного
домогосподарства 06.12.1976 в Одеську
область. У даному колгоспному дворі
залишилися зареєстрованими ОСОБА_1 з
дружиною та чотирма дітьми (а.с.133-135).

Згідно трудової книжки колгоспника №
НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 1967 року працював у
колгоспі «Юрківці», 19.04.1979 його
звільнено з роботи у зв'язку з
переїздом в Одеську область. З 05.12.1979 по
16.05.1990 ОСОБА_1 працював у колгоспі
ім.Дзержинського Овідіопольського
району (а.с.97).

З погосподарської книги за 1980-1982 роки
вбачається, що главою сім'ї визначено
ОСОБА_1, який 15.05.1979 вибув в Одеську
область (а.с.137).

Відповідно до зазначених
погосподарських книг з 15.05.1079 по 19.06.1989 у
вказаному господарстві ніхто не був
зареєстрований та не проживав. Позивач
виїхав на постійне місце проживання в
м. Овідіополь Одеської області, та до
даного господарства не повертався, що
підтверджується записами в
погосподарських книгах з 1980 року по 1990
рік (а.с.137-139).

Згідно цих же по господарських книг
мати позивача ОСОБА_7 19.06.1989 повернулася
до даного господарства, відновила із
ним зв'язок, що підтверджується записом
про її реєстрацію в погосподарській
книзі. Вона одноособово, 13.01.1990
зареєструвала в ньому свою рідну
сестру ОСОБА_5, а 13.01.1990 вибула із даного
господарства залишивши сестру там
проживати (а.с.139).

Виконавчим комітетом Юрковецької
сільської ради на підставі заяви
ОСОБА_5 прийнято рішення № 30 від 19.08.2004
про оформлення права власності на
спірний житловий будинок та видачу
свідоцтва про право власності на нього
(а.с. 12,20).

Згідно договору купівлі-продажу,
посвідченого державним нотаріусом
Заставнівської державної нотаріальної
контори 28.09.2004 зазначений житловий
будинок з належними йому
погосподарськими будівлями ОСОБА_5
продала ОСОБА_3 (а.с.21).

Батько позивача ОСОБА_6 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, а мати ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач будучи у працездатному віці,
більше трьох років підряд не приймав
участь своєю працею і коштами у веденні
господарства спірного колгоспного
двору у с. Юрківці Заставнівського
району Чернівецької області, а тому
відповідно до законодавства втратив
право на частку у його майні; що його
право в контексті заявлених позовних
вимог не порушено, не підлягає захисту
судом шляхом визнання незаконним та
скасування оскаржуваного рішення
Юрковецької сільської ради та
відповідно не підлягають задоволенню
похідні позовні вимоги.

З даними висновками суду першої
інстанції погоджується і апеляційний
суд, так як судом першої інстанції
обставини справи з'ясовані в обсягу,
необхідному для правильного вирішення
спору, відповідно до встановлених
обставин, правильно визначено суть і
характер правовідносин сторін та норми
матеріального права, що їх регулюють.

Законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції перевірено в межах доводів
апеляційної скарги і підстав для його
скасування не встановлено.

Оскаржуване рішення ґрунтується на
повно та всебічно досліджених доказах,
доводи апеляційної скарги їх не
спростовують та не містять
передбачених законом підстав для
скасування вірного по суті рішення.

Посилання апелянта, на те що рішення
виконкому Юрковецької сільської ради
№ 30 від 19.08.2004 і видане на підставі
цього рішення на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво
про право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 від 31 серпня 2004 року, а
в послідуючому й договір
купівлі-продажу вказаного житлового
будинку порушило його право власності
на спірний будинок не заслуговують на
увагу, оскільки є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не
знайшли свого підтвердження належними
та допустими доказами та
спростовуються матеріалами справи та
дослідженими судом першої інстанції
доказами по справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає нормам
матеріального й процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307,308,313 ЦПК України,
колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 18
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий :

Судді: