Справа № 569/4888/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2014 року

м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Пальчевській О.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про визнання
недійсною додаткової угоди № 1 від 19
серпня 2008 року до кредитного договору
–

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним
позовом, у якому зазначає, що 12 лютого
2008 року вона уклала з АБ
«Брокбізнесбанк» (на даний час
іменується ПАТ «Брокбізнесбанк»)
Кредитний договір № 67 К – 08. 19 серпня 2008
року між ними (цими ж сторонами) було
укладено Додаткову угоду № 1 до
зазначеного Кредитного договору. Умови
Додаткової угоди є несправедливими,
такими що суперечать чинному
законодавству, оскільки, її наслідками
є істотний дисбаланс договірних прав
та обов’язків на її (ОСОБА_3В.) шкоду, як
споживача кредитних послуг, а саме
безпідставне збільшення сплати
процентів за користування кредитними
коштами з 17,5% до 20 % річних від залишку
заборгованості. В порушення п.5.2
Кредитного договору, банк письмово не
повідомив її про свої наміри внести
зміни до Кредитного договору щодо
процентної ставки, що також суперечить
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів» та Постанови НБУ № 168 від
10.05.2007 року Про затвердження Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту. Крім цього,
при укладенні зазначених Кредитного
договору та Додаткової угоди, банком не
отримано письмової згоди її чоловіка
ОСОБА_4, оскільки відповідно до п.2 ст. 61
СК України, отримані кошти є об’єктом
спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, просила їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, з підстав викладених у
письмових запереченнях проти позову,
просив відмовити у задоволенні позову,
вказавши, що позивач укладаючи
зазначену Додаткову угоду свідомо
підписувала її, не могла не розуміти її
зміст та правові наслідки. Оскільки
кредитний договір є правочином щодо
отримання у власність грошових коштів,
він не стосується права одного з
подружжя на отримання кредиту, а тому,
у даному випдаку не потребує згоди
чоловіка позивача на укладення
останньою оспорюваної Додаткової
угоди. Також, просив застосувати до
позовних вимог строк позовної
давності.

Заслухавши осіб, що приймають участь у
справі, дослідивши матеріали справи,
всебічно і повно з’ясувавши обставини,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги та заперечення, суд, приходить
до висновку, що позовні вимоги є
безпідставними, такими що не
підлягають до задоволення з наступних
міркувань.

Судом встановлено, що 12 лютого 2008 року
ОСОБА_3 уклала з АБ «Брокбізнесбанк» (на
даний час іменується ПАТ
«Брокбізнесбанк») Кредитний договір №
67 К – 08, згідно якого остання отримала
грошові кошти в сумі 150 000 грн. зі
сплатою відсотків 17,5 % річний за
користування кредитними коштами,
строком повернення по 11 лютого 2018 року.

19 серпня 2008 року між цими ж сторонами,
було укладено Додаткову угоду № 1 до
зазначеного Кредитного договору, за
умовами якої змінено процентну ставку
за користування кредитними коштами, а
саме її розмір збільшено до 20 % річних.

Факт укладення між сторонами згаданих
Кредитного договору та Додаткової
угоди сторонами не оспорюється.

Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_3
покликається на положення ст. 230 ЦК
України, а також зазначає, що Додаткова
угода була укладена з упередженням, без
дотримання процедури передбаченої ст. 5
Кредитного договору, без письмової
згоди її чоловіка.

Дані обставини спростовується
наступним.

Згідно ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Отже, правочин може бути визнаний
вчиненим під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину.
Ознакою обману, є умисел: особа знає про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона,
якби вона володіла цією інформацією, не
вступила б у правовідносини, невигідні
для неї. Обман також має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Таким чином, для визнання оспорюваної
додаткової угоди недійсною з підстав,
зазначених у позові, саме позивач,
повинна довести що Додаткова угода
була вчинена нею проти її справжньої
волі, і як сторона договору, яка діяла
під впливом обману, довести наявність
умислу з боку працівників відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких її введено в оману, і сам факт
обману.

Пунктом 5.2 Кредитного договору № 67К-08
від 12 лютого 2008 року, передбачено, що
про зміну процентної ставки банк
письмово повідомляє позичальника
шляхом направлення листа з
повідомленням про вручення, а також
надає для укладенні відповідні
додаткові угоди. Згідно п.5.3 Кредитного
договору, у випадку, якщо позичальник
погодиться зі зміненим розміром
процентної ставки, він зобов’язаний
протягом 10 календарних днів з дати
отримання повідомлення, підписати
надані Банком Додаткові угоди про
внесення змін до цього (кредитного)
договору. При цьому нова процента
ставка за кредитом починає діяти з дати
укладення такої додаткової угоди.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до
переконання, що Додаткова угода № 1 до
Кредитного договору № 67К-08 від 12 лютого
2008 року за формою та змістом відповідає
законодавчо встановленим вимогам і
підписана сторонами, в тому числі й
особисто позивачем. Додаткова угода
укладена відповідно до умов Кредитного
договору, і їх умови були узгоджені
сторонами.

Жодних належних, допустимих та
достатніх доказів на підтвердження
обставин, які могли б свідчити про те,
що Додаткова угода укладалась нею
всупереч волі, внаслідок обману, а
також всупереч умовам п.п.5.2,5.3
Кредитного договору, позивач суду не
надала.

У п.25 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 року № 5,
роз’яснено, що при оспорюванні
кредитного договору чи договору
поруки, застави/іпотеки іншим із
подружжя суди мають виходити з такого.
Положення ст. 65 СК України, щодо порядку
розпорядження майном, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, регулюють відносини, які
стосуються розпорядження майном, що є у
спільній сумісній власності подружжя,
і не стосуються права одного із
подружжя на отримання кредиту,
оскільки кредитний договір є
правочином щодо отримання у власність
грошових коштів.

Доводи позивача, щодо необхідності
отримання банком згоди її чоловіка для
укладення Додаткової угоди, не
охоплюється ні умовами самих
Кредитного договору та Додаткової
угоди, ні нормами законодавства, що
регулюють ці правочини.

За наведених обставин, суд приходить до
висновку про безпідставність позову та
відмову у його задоволенні.

На підставі викладеного, ст.ст. 10,60,213, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Брокбізнесбанк» про визнання
недійсною додаткової угоди № 1 від 19
серпня 2008 року до кредитного договору
– відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
поданням в 10 денний строк апеляційної
скарги.

Суддя Рівненського

міського
суду

ОСОБА_6