Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Литвиненко Н. В. , при секретарі
Ксєломєнос О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Маріуполі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча" та
Дочірнього підприємства «Ілліч-Агро
Донбас» ПАТ "Маріупольський
металургійний комбінат ім. Ілліча" про
стягнення заборгованої суми
індексації заробітної плати з
компенсацією, середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" (далі ПАТ "ММК ім.
Ілліча") про стягнення сум індексації
заробітної плати з компенсацією,
середнього заробітку за час затримки
виплати індексації заробітної плати
зазначивши, що з 04.09.2000 року по 04.08.2007
року вона перебувала у трудових
відносинах з ПАТ «ММК ім. Ілліча». Під
час її роботи на підприємствах, при
виплаті заробітної плати не
проводилася індексація передбачена
діючим законодавством, внаслідок чого
порушені його права на оплату праці,
які мають бути відновлені шляхом
зобов'язання підприємств провести та
виплатити їй індексацію заробітної
плати. Просила стягнути з ПАТ ММК ім.
Ілліча на її користь індексацію
заробітної плати за період з 01.03.2003 року
по 04.08.2007 року, виплатити їй
компенсацію, яка нараховується при
втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати
відповідно до Закону України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати», стягнути на її користь
середній заробіток за час затримки
виплати індексації заробітної плати з
05.08.2007 року по день винесення рішення
суду.

У квітні 2014 року позивачка збільшила
позовні вимоги та просила залучити до
участі у справі в якості відповідача ДП
«Ілліч Агро-Донбас» ПАТ «ММК ім.
Ілліча», стягнути з ПАТ ММК ім. Ілліча
на її користь індексацію заробітної
плати за період з 01.03.2003 року по 01.12.2006
року, виплатити їй компенсацію, яка
нараховується при втраті частини
доходів у зв'язку з порушенням строків
їх виплати відповідно до Закону
України «Про компенсацію громадянам
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати» у
розмірі 1100,87 грн., стягнути на її
користь середній заробіток за час
затримки виплати індексації
заробітної плати з у розмірі 201395,25 грн.
та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.,
стягнути з ДП «Ілліч Агро-Донбас» ПАТ
«ММК ім. Ілліча» на її користь
індексацію заробітної плати з
компенсацією за період з 01.12.2006 року по
01.08.2007 року у розмірі 57,46 грн., середній
заробіток за час затримки її виплати у
розмірі 202486,80 грн., а також моральну
шкоду у розмірі 1000 грн.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, надала заяву про можливість
розгляду справи за її відсутності,
позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «ММК ім.
Ілліча» у судове засідання не з'явився,
надав суду заяву про розгляд справи без
його присутності, а також письмові
заперечення проти позову, в яких
зазначив, що позовні вимоги не визнає.
На виконання вимог суду відповідач
провів розрахунок суми індексації
заробітної плати без врахування
регулярного підвищення розміру
заробітної плати позивача, однак
вважає, що такий розрахунок не може
застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв
механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (з
врахуванням прогнозного рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2003-2007 роках не підлягала обов'язковій
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації в
розмірі 101%, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем в сторону збільшення.

Представник відповідача ДП «Ілліч -
Агро Донбас» у судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про розгляд
справи без його присутності, а також
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що позовні вимоги не
визнає. На виконання вимог суду
відповідач провів розрахунок суми
індексації заробітної плати без
врахування регулярного підвищення
розміру заробітної плати позивача,
однак вважає, що такий розрахунок не
може застосовуватися до спірних
правовідносин, оскільки згідно
Постанови КМУ № 1078 від 17.07.2003 року діяв
механізм проведення індексації
заробітної плати, який дозволяв
підвищення грошових доходів населення
із застосуванням випереджуючого
методу розрахунку індексації (з
врахуванням прогнозного рівня
інфляції). Заробітна плата позивача у
2006-2007 роках не підлягала обов'язковій
індексації у разі перевищення індексом
споживчих цін порогу індексації в
розмірі 101%, оскільки розмір заробітної
плати позивача регулярно переглядався
відповідачем в сторону збільшення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка з 01.03.2000
року по 30.11.2006 року перебувала у
трудових відносинах із ПАТ "ММК ім.
Ілліча", а з 01.12.2006 року по 04.08.2007 року - із
ДП «Ілліч - Агро Донбас», що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці. За цей період їй
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата, що відповідно до ст. 1
Закону України «Про оплату праці» є
винагородою у грошовому виразі, яку за
трудовим договором власник або
уповноважений ним орган виплачує
працівникові за виконану роботу.

Статтею 33 Закону України "Про оплату
праці" встановлено, що в період між
переглядом розміру мінімальної
заробітної плати індивідуальна
заробітна плата підлягає індексації
згідно з чинним законодавством.
Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» (в редакції від 1
січня 2003 року), згідно з нормами ст. ст. 1,
2 якого індексація грошових доходів
населення - це встановлений законами та
іншими нормативно-правовими актами
України механізм підвищення грошових
доходів населення, що дає можливість
частково або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів й
послуг. Об'єктом індексації грошових
доходів населення є оплата праці
(грошове забезпечення) як грошовий
дохід громадян, одержаний ними в
гривнях на території України і який не
має разового характеру.

Структуру заробітної плати визначено
статтею 2 Закону України «Про оплату
праці», якою передбачено існування
основної заробітної плати, додаткової
заробітної плати та інших
заохочувальних та компенсаційних
виплат. Додаткова заробітна плата,
зокрема, це винагорода за працю понад
установлені норми, за трудові успіхи та
винахідливість і за особливі умови
праці, яка включає доплати, надбавки,
гарантійні і компенсаційні виплати,
передбачені чинним законодавством.

Суми виплат, пов'язаних з індексацією
заробітної плати працівників, входять
до складу фонду додаткової заробітної
плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі
статистики заробітної плати»,
затвердженої наказом Державного
комітету статистики України від 13
січня 2004 року № 5.

Таким чином, суми індексації
заробітної плати та компенсація втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків виплати є складовими частинами
заробітної плати (додатковою
заробітною платою).

Частиною 2 статті 233 КЗпП України
передбачено, що в разі порушення
законодавства про оплату праці
працівник має право звернутися до суду
з позовом про стягнення належної йому
заробітної плати без обмеження
будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначено,
що положення ч. 2 ст. 233 Кодексу законів
про працю України слід розуміти так, що
у разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення сум індексації заробітної
плати та компенсації втрати частини
заробітної плати у зв'язку з порушенням
строків її виплати, саме як складових
належної працівнику заробітної плати,
без обмеження будь-яким строком
незалежно від того, чи були такі суми
нараховані роботодавцем.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
установлюється в розмірі 101%.
Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
провадиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дію цього
Закону. Для проведення подальшої
індексації грошових доходів населення
обчислення індексу споживчих цін
починається за місяцем, у якому індекс
споживчих цін перевищив поріг
індексації, зазначений у частині
першій цієї статті. Підвищення
грошових доходів населення у зв'язку з
індексацією здійснюється з першого
числа місяця, що настає за місяцем, у
якому опубліковано індекс споживчих
цін.

Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України
«Про індексацію грошових доходів
населення», в разі якщо грошові доходи
населення підвищено з урахуванням
прогнозного рівня інфляції
випереджаючим шляхом, при визначенні
обсягу підвищення грошових доходів у
зв'язку із індексацією враховується
рівень такого підвищення у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Індекс споживчих цін для проведення
індексації та сум індексації грошових
доходів населення, що поширюється на
підприємства, установи та організації
незалежно від форми власності і
господарювання, а також на фізичних
осіб, що використовують працю найманих
працівників обчислюється відповідно
до «Порядку проведення індексації
грошових доходів населення»,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 17 липня 2003 року №
1078 (далі - Порядок), з гідно з п. 1-1 якого
таке обчислення провадиться
наростаючим підсумком починаючи з 6
березня 2003 року (дати опублікування
Закону України від 6 лютого 2003 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення»).

За статтею 34 Закону України «Про оплату
праці» компенсація працівникам втрати
частини заробітної плати у зв'язку із
порушенням строків її виплати
провадиться відповідно до індексу
зростання цін на споживчі товари і
тарифів на послуги у порядку,
встановленому чинним законодавством.

Відповідно до ст. ст. 1-3 Закону України
«Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати» підприємства,
установи і організації всіх форм
власності та господарювання
здійснюють компенсацію громадянам
втрати частини доходів у випадку
порушення встановлених строків їх
виплати, у тому числі з вини власника
або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація провадиться у разі
затримки на один і більше календарних
місяців виплати доходів, нарахованих
громадянам за період починаючи з дня
набрання чинності цим Законом (набрав
чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у
цьому Законі слід розуміти грошові
доходи громадян, які вони одержують на
території України і які не мають
разового характеру, серед яких, крім
іншого, заробітна плата (грошове
забезпечення). Сума компенсації
обчислюється шляхом множення суми
нарахованого, але не виплаченого
громадянину доходу за відповідний
місяць (після утримання податків і
обов'язкових платежів) на індекс
інфляції в період невиплати доходу
(інфляція місяця, за який виплачується
доход, до уваги не береться).

Із наданого відповідачем ПАТ "ММК ім.
Ілліча" розрахунку індексації
заробітної плати ОСОБА_1 з компенсацією
за затримку у виплаті, вбачається, що за
період з березня 2003 року по липень 2006
року сума нарахованої індексації з
компенсацією складає 1030,40 грн., а
починаючи з 1 серпня 2006 року позивачу
вже нараховувалась індексація
випереджаючим шляхом на підставі
підвищення заробітної плати, внаслідок
чого за вказаний період відсутня
заборгованість з індексації та
компенсації у відповідача перед
позивачем.

Суд не приймає посилання відповідача
на те, що ним в період з березня 2003 року
по липень 2006 року проводилось
підвищення позивачу заробітної плати
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозованого рівня інфляції за
наступних обставин.

Ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» набрала
чинності 31 березня 2005 року на підставі
Закону України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2005 рік» та деяких інших
законодавчих актів України».

При цьому зміни до «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 17 липня
2003 року № 1078, в частині можливості
нараховувати заробітну плату
випереджаючим шляхом, враховуючи
прогнозований рівень інфляції, були
внесені на підставі Постанови Кабінету
Міністрів від 17 травня 2006 року № 690 «Про
внесення змін до Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», що набрала чинності 25
травня 2006 року, та за якою було «Порядок
проведення індексації грошових
доходів населення» доповнено абзацами
4, 5, 6 та 7, де було визначено порядок
підвищення грошових доходів населення
випереджаючим шляхом з урахуванням
прогнозного рівня інфляції.

Таким чином механізм реалізації
положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» було введено у дію лише з 25
травня 2006 року та заборгованість з
індексації заробітної плати позивачу з
урахуванням компенсації за затримку її
виплати за період з березня 2003 року по
липень 2006 року включно у розмірі 1030,40
грн. утворилась у відповідача до
практичної реалізації положень ч. 5 ст. 4
Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» на
підставі «Порядку проведення
індексації грошових доходів
населення», що підтверджується наданим
представниками ПАТ «ММК імені Ілліча»
розрахунком.

Зазначене свідчить про наявність факту
порушення трудового законодавства в
частині невиплати позивачу індексації
заробітної плати з компенсацією за
затримку у її виплаті за цей період.

При цьому суд погоджується з доводами
представників ПАТ «ММК імені Ілліча»
щодо відсутності боргу з індексації та
компенсації перед позивачем, починаючи
з 1 серпня 2006 року, бо позивач не довів у
цій частині заявлені ним позовні
вимоги.

Натомість суд дійшов висновку, що
відповідач виплачував у відповідності
до положень ч. 5 ст. 4 Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» позивачу випереджаючим
шляхом заробітну плату з урахуванням
прогнозного рівня інфляції, починаючи
з 1 серпня 2006 року по час звільнення
позивача та це підтверджується
наданими суду письмовими доказами,
тому позовні вимоги щодо стягнення
індексації заробітної плати за
вказаний період задоволенню не
підлягають.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК
України, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторони виникає
спір. Позивачем не
надано суду переконливих доказів того,
що сума заборгованості з індексації з
компенсацію, яка нараховується при
втраті частини доходів у зв'язку з
порушенням строків їх виплати більша
або менша ніж та, що надана відповідно
до розрахунків відповідачів, та
утворилася за період з березня 2003 року
по грудень 2006.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що розмір заборгованості з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку у її виплаті у
ПАТ «ММК імені Ілліча» перед позивачем
утворився за період з березня 2003 року
по липень 2006 року (включно) та складає
1030,40 грн., і саме ця сума підлягає
стягненню на користь позивача.

У свою чергу, із наданого відповідачем
ДП «Ілліч - Агро Донбас» ПАТ "ММК ім.
Ілліча" розрахунку індексації
заробітної плати ОСОБА_1 з компенсацією
за затримку у виплаті, вбачається, що за
період з грудня 2006 року по серпень 2007
року сума нарахованої індексації
становить 0 грн., сума нарахованої
компенсації відповідно становить 0 грн.

Інших даних суду не надано, тому суд
виходить з доказів, наданих до суду
сторонами на момент розгляду справи.

Таким чином, заборгованість з
індексації заробітної плати та
компенсації за затримку у її виплаті у
ДП «Ілліч - Агро Донбас» ПАТ "ММК ім.
Ілліча" перед позивачем за період з
грудня 2006 року по серпень 2007 року
відсутня.
Суд дійшов висновку, що відповідач
виплачував у відповідності до положень
ч. 5 ст. 4 Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення» позивачу
випереджаючим шляхом заробітну плату з
урахуванням прогнозного рівня
інфляції, починаючи з грудня 2006 року по
серпень 2007 року і це підтверджується
наданими суду письмовими доказами.

Оскільки у відповідача ДП «Ілліч - Агро
Донбас» ПАТ "ММК ім. Ілліча" відсутня
заборгованість перед позивачем із
заробітної плати, то вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку та моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

На підставі ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Рішенням від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012
Конституційного Суду України у справі
№ 1-5/2012 було визначено, що положення ч. 1
ст. 233 Кодексу законів про працю України
у взаємозв'язку з положеннями ст. ст. 116,
117, 237-1 КЗпП України слід розуміти так,
що для звернення працівника до суду з
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Таким чином Конституційним Судом
України було визначено, що для
встановлення початку перебігу строку
звернення працівника до суду з вимогою
про стягнення середнього заробітку за
весь час затримки розрахунку при
звільненні визначальними є такі
юридично значимі обставини, як
невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Аналогічна правова позиція була
викладена Верховним Судом України в
постанові від 27 березня 2013 року по
справі № 6-15цс13.

Оскільки розглядом справи було
встановлено, що відповідач фактично не
розрахувався перед ОСОБА_1 при її
звільненні, то строки для звернення до
суду з вимогою про стягнення
середнього заробітку за затримку в
розрахунку для позивача не спливли,
тому посилання представників
відповідача про необхідність
відмовити у позові з цих підстав не
ґрунтуються на законі.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, суд
керується наступним.

Відповідно до п. 20 Постанови від 24
грудня 1999 року № 13 Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» зазначено, що
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Такі ж положення були викладені і у
Правових позиціях Постанов Верховного
Суду України від 24 жовтня 2011 р. у справі
№ 6-39 цс11 та від 21 листопада 2011 року у
справі № 6-60 цс11.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
стягнення на її користь середнього
заробітку за час затримки виплати
індексації заробітної плати у розмірі
201395,25 грн.

Кількість робочих днів, починаючи з
01.12.2006 року по 11.11.2014 року складає 1993.

Згідно із довідкою № 3/3437, наданою
відповідачем ПАТ «ММК імені Ілліча»,
розмір середньоденної заробітної
плати ОСОБА_1 складає 82,64 грн.

При цьому суд зазначає, що цей
розрахунок зроблений відповідно до
«Порядку обчислення середньої
заробітної плати», затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8
якого нарахування виплат, що
обчислюються із середньої заробітної
плати за останні два місяці роботи,
провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин.
Середньоденна (годинна) заробітна
плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином, розмір середнього
заробітку за період з 01.12.2006 року по
11.11.2014 року складає: 1993 дн. х 82,64 грн. =
164701,52 грн.

Визначаючи розмір відшкодування за час
затримки виплати належних позивачеві
сум, суд ураховує спірну суму, на яку
той мав право, частку, яку вона
становить в заявлених вимогах,
істотність цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи і,
керуючись принципами справедливості,
співмірності та розумності, вважає за
можливе стягнути з кожного з
відповідачів по 2500 грн.

Враховуючи, що згідно положень
наведених нормативних актів
індексація заробітної плати разом із
компенсацією входять до структури
заробітної плати, з якої проводяться
відрахування податків та обов'язкових
платежів, які не зазначені у наданому
представниками відповідача
розрахунку, то суд приходить до
висновку, що при виплаті відповідачем
позивачу відповідних сум належить
утримати з вказаних сум передбачені
законом податки і обов'язкові платежі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України,
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

За змістом вказаного положення,
законною підставою для відшкодування
моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП
України є факт порушення прав
працівника у сфері трудових відносин,
яке призвело до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагало від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31 березня 1995 року із змінами внесеними
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 5 від 25 травня 2001 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір моральної шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань фізичних, душевних,
психічних) та з урахування інших
обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 березня 1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.
237-1 КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин (незаконне звільнення або
переведення, невиплати належних йому
грошових сум, виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я умовах
тощо), яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок по відшкодуванню
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що
внаслідок не виплати відповідачем
позивачу частини заробітної плати,
останньому була спричинена моральна
шкода, між тим, розмір визначений
позивачем у 1000 грн. є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд враховує
конкретні обставини справи, характер
порушення прав позивача, істотність
вимушених змін у його житті через
тривалу невиплату заробітної плати та
зусиль, вжитих для відновлення
трудових прав, приходить до висновку,
що достатньою і справедливою буде
компенсація моральної шкоди в розмірі
200 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача підлягають стягненню на
користь держави судові витрати у
вигляді судового збору у сумі 229,40 грн.
за вимоги майнового характеру та 243,60
грн. за вимоги немайнового характеру,
що загалом складає 473 грн.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 33 ЗУ «Про оплату
праці», ст. ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію
грошових доходів населення», ст. ст. 1, 3
ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати
частини доходів у зв'язку з порушенням
строків їх виплати», ст. 233 КЗпП
України, ст. ст. 10,11, 60, 61, 88, 208, 212-215 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" та Дочірнього
підприємства «Ілліч-Агро Донбас» ПАТ
"Маріупольський металургійний
комбінат ім. Ілліча" про стягнення
заборгованої суми індексації
заробітної плати з компенсацією,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча", юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає у
АДРЕСА_1, заборговану індексацію
заробітної плати з компенсацією за
період з березня 2003 року по липень 2006
року у сумі 1030,40 грн. (одна тисяча
тридцять гривень 40 копійок), середній
заробіток за час затримки виплати
індексації заробітної плати з
компенсацією у розмірі 2500 грн. (дві
тисячі п'ятсот гривень) з утриманням
ПАТ "ММК ім. Ілліча" з цих сум
передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплат та
моральну шкоду у розмірі 200 грн. (двісті
гривень), а всього 3730,40 грн. (три тисячі
сімсот тридцять гривень 40 копійок).

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "ММК ім. Ілліча" юридична
адреса: м. Маріуполь, вул. Левченко, 1
() на користь держави
судовий збір у розмірі 473 грн.
(чотириста сімдесят три гривні).

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:
Н. В. Литвиненко