Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №283/998/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Тарасенко Микола Петрович
Доповідач Шевчук А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді: Шевчук
А.М.,

суддів: Забродського М.І.,
Талько О.Б.,

з участю секретаря судового
засідання: Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання батьківства, третя
особа: відділ державної реєстрації
актів цивільного стану реєстраційної
служби Малинського районного
управління юстиції у Житомирській
області

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Малинського районного суду
Житомирської області від 22 квітня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2 Просив
визнати його батьком ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, народженого
відповідачкою, та зобов'язати відділ
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Малинського районного управління
юстиції у Житомирській області внести
зміни до актового запису, зазначивши
його батьком дитини та змінивши
прізвище сина з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3». В
обґрунтування позову зазначав, що шлюб
між ним та відповідачкою розірвано 20
липня 2004 року, однак з липня 2006 року
вони почали проживати однією сім'єю без
реєстрації шлюбу. Під час спільного
проживання у них народився син, який
був записаний за вказівкою матері, тому
що заяву до відділу РАЦС він не подавав.
Пізніше відповідачка змінила прізвище
з «ОСОБА_2» на «ОСОБА_2» та відповідно
змінила прізвище дитини.

Рішенням Малинського районного
суду Житомирської області від 22 квітня
2014 року позов задоволено частково.
Визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 У решті
вимог відмовлено за безпідставністю.
Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу. Просить,
посилаючись на порушення норм
процесуального права, рішення
скасувати та закрити провадження у
справі. Зазначає, що суд не повідомив її
належним чином про дату та час розгляду
справи, у зв'язку з чим вона була
позбавлена можливості ознайомитися з
документами, які були надані в
засіданні відділом РАЦС, надати
пояснення, а також виступити в судових
дебатах.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Матеріалами справи доводиться та
судом установлено, що відповідно до
свідоцтва про розірвання шлюбу серії
НОМЕР_1 сторони до 20 липня 2004 року
перебували у зареєстрованому шлюбі
(а.с.8).

Відповідно до копії актового
запису від 12 липня 2007 року за №178
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.71).

У графі актового запису
«відомості про матір» вказано ОСОБА_2.

Дитина народжена матір'ю, яка не
перебувала у шлюбі.

Підставою запису відомостей про батька
була заява матері. Державна реєстрація
народження проведена відповідно до ч.1
ст.135 СК України (запис про батька
дитини в Книзі реєстрації народжень
учинено за прізвищем матері, а ім'я та
по батькові дитини записано за
вказівкою матері) (а.с.36,69 зворот
повного витягу з державного реєстру
актів цивільного стану громадян щодо
актового запису про народження),
оскільки не було спільної заяви
батьків або заяви батька.

У графі актового запису «відомості про
батька» вказано ОСОБА_1.

Позов про визнання батьківства
приймається судом, якщо запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень вчинено відповідно до
частини першої статті 135 СК України (ч.4
ст.128 СК України).

Відповідно до ч.2 ст.128 СК України
підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до Цивільного
процесуального кодексу України.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції за клопотанням позивача 31
січня 2014 року призначив судову
генетичну експертизу (а.с.52).
Експертиза не була проведена у зв'язку
з тим, що відповідач ОСОБА_2 надала 24
лютого 2014 року письмове пояснення, у
якому підтвердила те, що після
розірвання шлюбу з позивачем, навесні
2006 року, знову стала проживати із
ОСОБА_1 однією сім'єю (а.с.57) та позивач є
біологічним батьком її сина ОСОБА_3
(а.с.58). 04 березня 2014 відповідач
власноруч дописала у поясненні те, що
визнає факт того, що ОСОБА_1 є
біологічним батьком її сина ОСОБА_3
(а.с.59).

Відповідно до ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

В апеляційній інстанції
відповідач зробила спробу відмовитися
від своїх письмових пояснень, які вона
надавала у суді першої інстанції. За її
клопотанням колегією суддів ухвалою
від 18 червня 2014 року була призначена
судово-генетична експертиза (а.с.105).
Однак, ОСОБА_2 ні на 31 липня 2014 року, ні
на 15 серпня 2014 року не з'явилася на
відбір зразків крові, через що
експертна установа листом від 20 серпня
2014 року №11/2979 була вимушена повернути
ухвалу апеляційного суду без
виконання (а.с.118).

Ухилення ОСОБА_2 від участі в
експертизі, унеможливило її
проведення, а тому колегія суддів
відповідно до ст.146 ЦПК України визнає
факт, для з'ясування якого експертизу
було призначено, а саме, те, що ОСОБА_1,
1972 року народження, є біологічним
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції обґрунтовано визнав
батьківство позивача відносно сина
ОСОБА_3.

Відповідно до положень
цивільного процесуального
законодавства на третю особу суд не
може покладати обов'язків, а тому суд
першої інстанції обґрунтовано
відмовив позивачу у покладанні на
відділ державної реєстрації актів
цивільного стану Малинського
районного управління юстиції певних
обов'язків.

Доводи апеляційної скарги
стосуються порушення судом першої
інстанції норм процесуального права.
Хоча суд першої інстанції допустив
порушення норм процесуального права,
але вони не призвели до неправильного
вирішення справи, а тому не можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення.

Таким чином, судом першої
інстанції було повно встановлено
обставини справи, висновки суду їм
відповідають, правильно застосовано
норми матеріального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Малинського районного
суду Житомирської області від 22 квітня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: