Справа № 2/489/2214/2014
РІШЕННЯ

Іменем України

29.09.2014 року

Ленінський районний суд м. Миколаєва в
складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
виселення,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2014 року ОСОБА_4 звернулась із
позовною заявою до ОСОБА_2 про
виселення. Вказувала на те, що їй на
праві власності належить 45/100 часток
домоволодіння АДРЕСА_3. З 2007 р. разом із
нею проживає її донька - ОСОБА_2 Донька
не працює, запрошує до належного
позивачці будинку стороннього
чоловіка, не оплачує комунальні
послуги, зловживає спиртними напоями,
веде антисоціальний спосіб життя,
часто влаштовує сварки. В зв`язку з тим,
що відповідачка створила їй нестерпні
умови життя, позивачка ОСОБА_4 з травня
2011 р. проживає у іншої своєї доньки -
ОСОБА_6

Посилаючись на вищевикладене,
позивачка ОСОБА_4 просила суд
виселити ОСОБА_2 з буд. АДРЕСА_3, без
надання іншого приміщення.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 заявлені позовні
вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник
в судовому засіданні позов не визнали,
просили в задоволенні позовних вимог
відмовити. Також представник
відповідача просила про застосування
до спірним відносин строку позовної
давності.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Згідно Договору дарування від 26.03.1970 р.,
посвідчено державним нотаріусом
Першої миколаївської державної
нотаріальної контори, ОСОБА_4 на праві
власності належить 12/100 часток
житлового будинку та надвірних споруд,
що знаходиться в АДРЕСА_3

Відповідно до Свідоцтва про право
власності на частку в спільному майні
подружжя від 17.02.1970 р., виданого
державним нотаріусом Першої
миколаївської державної нотаріальної
контори, ОСОБА_4 на праві власності
належить 1/2 частина житлового будинку
АДРЕСА_3

У відповідності до Рішення Народного
суду Ленінського району м. Миколаєва
від 18.02.1975 р. по справі № 2-308 визначено,
що частка ОСОБА_4 в домоволодінні
АДРЕСА_3 складає 45/100.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є донькою
позивачки - ОСОБА_4.

У 2007 р. відповідачка ОСОБА_2, хоча і
зареєстрована за іншою адресою,
вселилась та мешкала разом із матір`ю
за адресою: м. Миколаїв, вул. 10 Лінія, 108.

З 2011 року ОСОБА_4 проживає разом з
іншою своєю донькою - ОСОБА_6

Згідно Акту обстеження матеріально -
побутових умов життя ОСОБА_4 від 11.10.2013
р. встановлено, що позивачка проживає
за адресою АДРЕСА_1, разом зі своєю
донькою ОСОБА_6, яка здійснює догляд за
матір'ю .

Згідно Повідомлення Міського
територіального центру соціального
обслуговування від 29.05.2014 р.
встановлено, що за адресою АДРЕСА_3, з 2007
р. проживає ОСОБА_2, яка зареєстрована
за адресою АДРЕСА_2.

Данні обставини не оспорювались
сторонами по справі.

Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу
України членів сім`ї власника жилого
будинку (квартири) може бути виселено
у випадках, передбачених частиною
першою статті 116 цього Кодексу.
Виселення провадиться у судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу
України якщо наймач, члени його сім'ї
або інші особи, які проживають разом
ним, систематично руйнують чи псують
жиле приміщення, або використовують
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
співжиття роблять неможливим для
інших проживання із ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського впливу
виявились безрезультатними, виселення
винних на вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов`язана довісти ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

В обґрунтування своїх вимог про те, що
відповідачка постійно порушує правила
співжиття, вчиняє сварки, веде
антисоціальний спосіб життя
позивачкою ОСОБА_4 до суду надано Лист
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області від 23.06.2014 р. за
вих. № 17/11-Т-аз, відповідно до якого
повідомлено, що представниками
Ленінського РВ неодноразово за період
з 2007 р. по 2014 р. було здійснено виїзд за
адресою АДРЕСА_3.

Проте вказаний Лист не може бути
прийнятий судом до уваги, як належний
доказ в обґрунтування позовних вимог,
оскільки з його змісту вбачається, що
працівники міліції виїжджали за
вищевказаною адресою саме за заявами
відповідачки ОСОБА_2 на неправомірні
дії інших осіб, а не за скаргами на її
поведінку.

Суду не надано доказів того, що до
відповідачки було застосовано заходи
запобігання і громадського впливу, які
виявились безрезультатними.

Крім того, рішенням Ленінського
райсуду м. Миколаєва від11.06.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у спілкуванні з
матір'ю, судом встановлено, що саме
ОСОБА_6 чинить перешкоди у спілкуванні
матері та сестри ОСОБА_2

При цьому суд звертає увагу на те, що у
вказаному судовому рішенні та Акту
обстеження від 11.10.2013 року
зазначається, що ОСОБА_4 в силу
похилого віку не може висловити думку
під час спілкування щодо своїх
відносин із ОСОБА_2

Враховуючи надані докази у сукупності,
суд вважає, що позовні вимоги, подані
від імені ОСОБА_4 обумовлені
неприязними стосунками, які склались
між сестрами ОСОБА_2 та ОСОБА_6, отже
безпідставні та не підлягають
задоволенню. Також суд вважає, що
відсутні підстави для застосування
строків позовної давності до заявлених
вимог.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про виселення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається апеляційному суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: