печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року Печерський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фаркош Ю.А.,

при секретарі - Дружук Д. І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" про визнання договорів
лізингу недійсними та стягнення
збитків,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до
суду із зазначеними вимогами мотивуючи
їх тим, що 07.03.2014 року між ним та
відповідачем укладено договори
фінансового лізингу №№009678, 009679, 009680,
009681, 009682. Згідно з умовами договору
позивач зобов'язався сплатити на
рахунок відповідача авансовий платіж
(10% вартості предмета лізингу), а
відповідач, у свою чергу, гарантував
отримання позивачем у власність
автомобілів марки «Рута-25 УМЗ» в
кількості 5 шт. Посилаючись на те, що при
укладанні договору фінансового
лізингу представники відповідача
ввели його в оману щодо умов даного
зобов'язання, зокрема, щодо розміру
авансового платежу, позивач просив суд
визнати вказані правочини недійсними
та стягнути з відповідача збитки в
подвійному розмірі в сумі 225 000 грн. та
моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

У судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позовні
вимоги.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про час та місце
його проведення повідомлявся належним
чином, про причини неявки не повідомив,
направив письмове заперечення на
позов.

У відповідності до ч.2 ст. 169 ЦПК України
суд визнав можливим розглядати справу
у відсутність представника
відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та
його представника, дослідивши
матеріали справи, дійшов до наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2014 між
позивачем та відповідачем укладено
договори фінансового лізингу №№009678,
009679, 009680, 009681, 009682. Згідно з умовами
договорів позивач зобов'язався
сплатити на рахунок відповідача
авансовий платіж 50% вартості предмета
лізингу, а відповідач - гарантував
отримання позивачем у власність
автомобілів марки «Рута-25 УМЗ» в
кількості 5 шт.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що оскільки при
укладанні даного договору він був
введений в оману працівниками
відповідача щодо умов договору,
вказаний правочин підлягає визнанню
недійсним на підставі ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення, такий правочин
вважається недійсним.

Крім того, відповідно до роз'яснення
Пленуму Верховного Суду України в п.20
постанови від 06 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», на відміну від
помилки, ознакою обману є умисел у діях
однієї зі сторін правочину. Наявність
умислу в діях відповідача, істотність
значення обставин, щодо яких особу
введено в оману, і сам факт обману
повинна довести особа, яка діяла під
впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Всупереч вказаним положенням,
звертаючись з позовом про визнання
договорів недійсними з посиланням, що
вони укладені під впливом обману,
позивач не представив суду достатніх
доказів того, що в момент вчинення
вказаних правочинів представник
відповідача навмисно ввела його в
оману щодо обставин, які впливають на
вчинення правочину.

Наряду з цим, як вбачається з
оспорюваних договорів, при їх
укладанні позивач був ознайомлений з
їх змістом та погодився з умовами
взятих на себе зобов'язань, в тому
числі з розміром авансового платежу, на
що вказує підпис позивача на кожному
аркушу договорів.

Вважаю неспроможними доводи позивача
на те, що при підписанні оспорюваних
договорів він не ознайомився з їх
змістом, оскільки халатність позивача
не може бути підставою для визнання
такого правочину недійсним.

Допитаний у судовому засіданні за
клопотанням позивача свідок ОСОБА_2
зазначив, що присутнім при укладенні
позивачем оспорюваних договорів
позивачем він не був.

Оскільки вимоги про стягнення збитків
є похідними від вимог про визнання
договору недійсним, позов в цій частині
також задоволенню не підлягає.

Не вбачаючи підстав для визнання
оспорюваних договорів недійсними,
відсутні підстави і для задоволення
пред"явлених вимог про стягнення
моральної шкоди, як такої, що завдана в
результаті дій позивача.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного та керуючись
ст., 215, 230 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 215 ЦПК
України суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Лізингова компанія
"Автофінанс" про визнання договорів
лізингу недійсними та стягнення
збитків - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду м. Києва через
Печерський районний суд м. Києва.

Суддя
Ю.А.Фаркош