Справа № 166/1145/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Лях В.І. Провадження №
22-ц/773/1737/14 Категорія: 43 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
усунення перешкод в користуванні
житлом шляхом вселення та
відшкодування моральної шкоди, за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 13 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ратнівського районного суду
Волинської області від 13 жовтня 2014 року
позов в даній справі задоволено
частково.

Вселено ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_3 в
житловий будинок АДРЕСА_1.

В позові про зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні житлом та
стягнення моральної шкоди відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу. Покликаючись на порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, які мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове, яким позов
задовольнити повністю.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явились.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги,
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували з 1996 року в
зареєстрованому шлюбі, який розірвано
рішенням Ратнівського районного суду
від 20 квітня 2010 року (а.с. 12-13).

Від подружнього життя мають сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15).

Поясненнями сторін в судовому
засіданні встановлено, що відповідачу
ОСОБА_2 належить на праві власності
житловий будинок по АДРЕСА_1. У цьому
будинку зареєстровані сторони та їх
неповнолітні діти.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
просила вселити її та дочку ОСОБА_3 в
АДРЕСА_1 шляхом забезпечення вільного
доступу до вказаного житла та
зобов'язати відповідача ОСОБА_2 не
чинити їй перешкоди в користуванні цим
житлом, стягнути на її користь
спричинену моральну шкоду в сумі 20 000
грн. та судові витрати по справі.

Задовольняючи позов в частині вселення
ОСОБА_1 та малолітньої дочки ОСОБА_3 до
спірного будинку, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідач визнав
позов в цій частині та не заперечував
проти їх вселення в житло.

Відмовляючи в позові суд виходив з
того, що позивачем не доведено
спричинення їй моральної шкоди
неправомірними діями відповідача, не
підтверджено також те, що відповідач в
майбутньому буде чинити їй перешкоди в
користуванні житлом.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно із ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 Житлового
кодексу Української РСР, а саме:
дружина наймача (власника), їх діти і
батьки. Членами сім'ї наймача (власника)
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем (власником) і ведуть з ним
спільне господарство.

Як вбачається з матеріалів справи,
перебуваючи у шлюбі позивач 12.11.2004 року
була зареєстрована в АДРЕСА_1, який
належить відповідачу ОСОБА_2 09.09.2011 року
знята з реєстрації та 14.11.2011 року знову
зареєстрована за цією ж адресою (а.с. 10).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить засадам
цивільного судочинства, та на
звернення до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів (ст.3 ЦПК
України).

Виходячи зі змісту ст.ст. 15, 16 ЦК
України захисту підлягає порушене,
невизнане або оспорюване право та у
спосіб, передбачений ст.16 ЦК України.

Ч.1 ст.60 ЦПК України встановлено, що
кожна особа зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 в своїх поясненях
погоджуючись з позовом про вселення
позивача в житлове приміщення,
заперечив доводи ОСОБА_1 щодо погроз та
насильства з його сторони, зазначив, що
позивачка добровільно залишила
помешкання у зв'язку з розірванням
шлюбу, перешкод у користуванні житлом
не чинив, навпаки, пропонував проживати
спільно та спільно виховувати дітей.

Обставини, на які покликається позивач
щодо неправомірних дій відповідача,
які б давали підставу для
відшкодування моральної шкоди, в
судовому засіданні не встановлені та
не підтверджені будь-якими доказами.

Не встановлено також обставин, які б
свідчили про можливість порушення прав
позивача в користуванні житловим
приміщенням в майбутньому.

Вселення у житло передбачає
забезпечення безперешкодного
входження у приміщення та проживання в
ньому, а тому рішення ухвалено по суті
позовних вимог.

Враховуючи вищенаведені обставини,
колегія суддів приходить до висновку,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни чи скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Ратнівського районного суду
Волинської області від 13 жовтня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: