Єдиний унікальний номер 205/5499/14-ц
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(постановлено в заочному порядку)

05 листопада 2014 року Ленінський
районний суд м. Дніпропетровська в
складі:

головуючого
судді - Скрипник К.О.

при
секретарі - Олексієнко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на частину
гаражу, як на спільне сумісне майно
подружжя,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач 26 червня 2014 року звернулася до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом, в якому
вказала, що вона з ОСОБА_2 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1959
року. В період шлюбу у відповідності з
рішенням Виконкому Ленінської
районної Ради народних депутатів № 755
від 28.07.78 р. ОСОБА_2 дозволено збудувати
гараж, за спільні кошти подружжя, гараж
за адресою: АДРЕСА_1. Тобто, на період
будування гаражу ОСОБА_2 здійснив
законне будівництво гаражу. Відповідно
до довідки ДП «Дніпропетровський
науково-виробничий комплекс
«Електровозобудування», у 1979 році в
період шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1, за
спільні кошти подружжя, дійсно
побудовано гараж, відповідно до
рішення виконкому № 755 від 28.07.1978 року.
Даний факт також підтверджується
наявними записами у технічному
паспорті, який, після звернення 09
грудня 2013 року до КП «ДМБТІ» ОСОБА_1
отримала на своє ім`я. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_2 помер, але право власності на
спірний гараж за життя у встановлений
законом порядок не оформив і не
реєстрував, оскільки на той час
законодавством цього не було
передбачено. Позивач просила визнати
гараж НОМЕР_1, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, померлого
23.11.2007 року; визнати за позивачем право
власності на ? частину вказаного
гаражу.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та просила
задовольнити. В обґрунтування позовних
вимог посилалася на обставини,
викладені в позовній заяві.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час і місце судового
засідання повідомлявся належним чином,
про причини неявки суду не повідомив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення
при заочному розгляді справи, що
відповідає положенням статті 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню по наступним підставам.

Матеріалами справи встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 29 травня 1959
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.19).

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної Ради народних
депутатів № 755 від 28 липня 1978 року,
дозволено ОСОБА_2 будівництво гаража по
АДРЕСА_1 (а.с.10).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2
помер (а.с.6).

В силу ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 квітня 2013 року, яке набрало законної
сили в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради про визнання права власності на
гараж в порядку спадкування
відмовлено.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч. 1 ст. 63,
ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя
може бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.
Дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними. Розірвання шлюбу не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу. У разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 368, ч. 2 ст. 372
Цивільного кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом. У
разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України,
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про власність», який діяв на час
виникнення спірних правовідносин та на
даний час втратив чинність, член
житлового, житлово-будівельного,
дачного, гаражного або іншого
кооперативу чи товариства, який
повністю вніс свій пайовий внесок за
квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або
приміщення, надані йому у користування,
набуває право власності на це майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом

У зв'язку з тим, що право власності
на гараж ОСОБА_2 у встановлений законом
порядку набуто та оформлено не було,
тому у суду відсутні законні підстави
для визнання спірного гаражу спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання за позивачкою права власності
на ? його частину.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України: кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуюче вищевикладене, суд
вважає, що позовні вимоги є
незаконними, недоведеними,
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК
України, враховує, що позовні вимоги
оплачені позивачем, судом залишено без
задоволення, позивач не звільнений від
їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не
підлягають

На підставі викладеного і
керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 212-215, 224-226
ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради про
визнання права власності на частину
гаражу, як на спільне сумісне майно
подружжя - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо її не було
подано. Якщо було подано апеляційну
скаргу рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
К.О. Скрипник