Справа № 404/4184/14-ц
Номер провадження 2/404/1926/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Кіровський
районний суд м. Кіровограда

в складі :

головуючої судді - Панфілової А.В.

при секретарі - Палій М. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення
коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом
до відповідачів про витребування
автомобіля Фольцваген Поло Классік,
1997 року виготовлення, червоного
кольору, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1 з чужого незаконного
володіння у відповідача ОСОБА_4 та
передати у його власність та
встановити його право власності на
автомобіль з відповідача ОСОБА_2 на
його ім»я.

Після неодноразових заяв про зміну
позовних вимог, остаточно просив суд
стягнути з відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 грошові кошти на його
користь в сумі 8000 доларів США, що
еквівалентно до курсу НБУ на день
винесення рішення суду та стягнути з
ОСОБА_4 на його користь грошові
кошти в сумі 18000грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
24.12.2004 року приблизно о 16 годині
позивач потрапив в
дорожньо-транспортну пригоду на
власному автомобілі РАФ, державний
реєстраційний номер НОМЕР_2, що сталось
з його вини. В результаті ДТП допустив
зіткнення своїм транспортним засобом з
автомобілем Фольксваген POLO Classic, 1997
року виготовлення, червоного кольору,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1.
Власником автомобіля Фольксваген POLO
Classic була ОСОБА_2,

25 грудня 2004 року ОСОБА_2 надала розписку
в тому, що вона зобов'язується передати
позивачу автомобіль Фольксваген у
користування та володіння у разі
виплати -ОСОБА_3 вартості автомобіля та
повернути позивачу суму страхової
виплати, отриманої від страхової
компанії «Княжа» .

1 березня 2005 року повернув -
ОСОБА_3 грошову компенсацію - вартість
автомобіля Фольксваген в сумі 8 000
доларів США, та отримав відповідну
розписку. В розписці вказано, що сума
завданих збитків компенсована
повністю.

Після цього ОСОБА_2 разом з позивачем
прибули до нотаріуса для оформлення
генеральної довіреності. Було передано
свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу на зазначений
автомобіль. Вважає, що з 1 березня 2005
року, автомобіль Фольксваген був
переданий йому у користування та
володіння.

ОСОБА_2 найближчим часом
зобов'язалася підготувати всі
необхідні документи та належним чином
переоформити на його ім'я право
власності на вказаний автомобіль.

Після здійснення ремонту
автомобіля Фольксваген, позивач
використовував його на власний розсуд.
Весною 2010 року автомобіль знову вийшов
з ладу і для проведення ремонтних робіт
транспортував його до свого колишнього
однокласника ОСОБА_4 , який здійснював
ремонт автомобілів на замовлення.
Ремонт автомобіля ОСОБА_4 мав провести
до весни 2011 року. Для здійснення
ремонтних робіт передав йому 16 000
гривень, яких мало вистачити на ремонт.
Ремонт автомобіля в указаний строк
здійснено не було. Крім того, ОСОБА_4 за
додаткову винагороду 2 000 гривень мав
відновити технічний паспорт.

Зазначається, що на даний час місце
знаходження автомобіля не відоме,
кошти не повертаються, чим заподіяно
матеріальних збитків позивачу.

Представник відповідачів надала
в судове засідання заперечення
проти позову від відповідачів
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з заявою про
застосуванням наслідків пропуску
строків на звернення до суду з даним
позовом.

Від ОСОБА_2 зазначено , що після
виплати боргу, про що зазначено у
розписці , зобов»язалася віддати
автомобіль, 01.03.05 року нею після
отримання суми було передано
автомобіль позивачу, надалі подальша
доля автомобіля їй не відома.

Відповідач ОСОБА_4 в судове
засідання не з»явився, про час і
місце розгляду справи повідомлено
рекомендованими листами (а. с. 22,27 ),
направленими за адресою реєстрації
особи та повернулися до суду з
відміткою за закінченням терміну
зберігання, що розцінюється судом як не
бажання особи отримувати судові
виклики.

Згідно ст.169 ЦПК України, суд
визнає причини неявки неповажними і
вирішує справу розглядати за даної
явки і наявних матеріалів у справі.

Судом встановлено наступні
факти.

25 грудня 2004 року ОСОБА_2 надала розписку
в тому, що вона зобов'язується передати
позивачу автомобіль Фольксваген після
виплати ОСОБА_3 боргу та повернути
позивачу суму страхової виплати,
отриманої від страхової компанії
«Княжа» (а. с. 67).

При цьому на момент передачі коштів
власником транспортного засобу була
ОСОБА_2, але виплата цих коштів
здійснювалися відповідачу -ОСОБА_3

1 березня 2005 року позивач повернув -
ОСОБА_3 в рахунок відшкодування шкоди
завданої в результаті ДТП в сумі 8 000
доларів США, та отримав відповідну
розписку. В розписці вказано, що сума
завданих збитків компенсована
повністю (а. с.66 ).

1 березня 2005 року на виконання
вказаного зобов'язання, після
утримання суми, ОСОБА_2 передала
автомобіль ОСОБА_1, що підтверджується
останнім у позовній заяві.

Подальша доля автомобіля Фольгсваген
Поло Класік 1997 року сторонам не
відома.

Пред»являючи позов до суду , позивач,
посилався на те, що він сплатив кошти
за автомобіль, а оскільки на даний
час автомобіль на нього відповідачем
ОСОБА_2 не переоформлено, автомобіль
вибув з користування позивача , у
зв»язку з чим, відповідачі ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 . як подружжя, повинні
повернути йому грошові кошти ,
отримані ними безпідставно.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 1212 ЦК
України, особа яка набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи (потерпілого) без достатньої
правової підстави (безпідставно
набуте майно), зобов»язана повернути
потерпілому це майно. Особа
зобов»язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було
набуте, згодом відпала. Положення цієї
глави застосовуються незалежно від
того, чи безпідставне набуття або
збереження майна було результатом
поведінки набувача майна потерпілого,
інших осіб чи наслідком події.

Під відсутністю правової підстави
розуміється такий перехід майна від
однієї особи до іншої, який або не
грунтується на прямій вказівці
закону або суперечить меті
правовідношення і його юридичному
змісту. Тобто відсутність правової
підстави означає, що набувач
збагатився за рахунок потерпілого
поза підставою, передбаченою законом,
іншими правовими актами чи
правочином.

Із системного аналізу положень ЦК
України ( ч.1 ст.202, ч.ч.1 та 2 ст.205) можна
дійти висновку про те, що правочин є
достатньою та належною правовою
підставою набуття майна ( отримання
грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення
породження учасниками відповідних
правовідносин у майбутньому певних
цивільних прав та обов»язків, зокрема,
внаслідок тих чи інших юридичних
фактів, правомірних дій , які прямо
передбачені ч.2 ст. 11 ЦК України.

Загальна умова ч.1 ст. 1212 ЦК України
звужує застосування інституту
безпідставного збагачення у
зобов»язальних (договірних)
відносинах, або отримане однією зі
сторін у зобов»язанні підлягає
поверненню іншій стороні на підставі
даної статті тільки за наявності
ознаки безпідставності такого
виконання.

Тобто, ст.1212 ЦК України може бути
застосована тільки після того, як
така правова підстава в установленому
порядку скасована, визнання
недійсною, змінена, припинена або була
відсутня взвгалі.

Таким чином, до даних правовідносин
не можуть застосовуватися норми ст.
1212 ЦК України, оскільки згідно
наданих розписок вбачається
наявність між сторонами
правовідносин , пов»язаних з
відшкодуванням шкоди , що стосується
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та з
відповідачем ОСОБА_4 , правовідносини,
що виходять з договору про надання
послуг.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3
заявлено про застосування наслідків
спливу позовної давності строку .

Відповідно до ст. 256, ст. 257 Цивільного
кодексу України позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою прo захист
свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

При винесенні рішення суд
керується ст.11 ЦПК України, щодо
розгляду судом справ в межах
позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ст. 60 ЦК України
обов»язок доказування покладено на
сторони.

Дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності , суд
дійшов висновку щодо відмови в
задоволенні позову повністю, оскільки
підстави звернення з позовом до суду
до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до
ст.1212 ЦК України відсутні, а позов є
необгрунтованим та безпідставним. Що
стосується вимог до відповідача
ОСОБА_4 , в матеріалах справи відсутні
і позивачем надано не було жодного
доказу передачі коштів відповідачу
на виконання тих чи інших робіт, у
зв»язку з чим, позов в цій частині
не підлягає задоволенню у зв»язку з
його недоведеністю та
необгрунтованістю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд
вирішує судові витрати залишити по
їх фактичному понесенню сторонами.

Керуючись ст. ст. 11,256,257,267, 1212 ЦК
України, ст. ст.11, 60,88, 212-218 ЦПК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про
стягнення коштів відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Кіровоградської області через
Кіровський районний суд м.
Кіровограда шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення .

Суддя Кіровського
А. В. Панфілова

районного суду

м.Кіровограда