Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/3977/14
Головуючий у 1-й інстанції: Крамаренко
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою заступника
прокурора Запорізької області
Кудрявцева А.Г. на рішення Бердянського
міськрайонного суду Запорізької
області від 14 липня 2014 року у справі за
позовом Бердянського міжрайонного
прокурора Запорізької області в
інтересах держави до Бердянської
міської ради, Управління
Держземагенства у Бердянському районі
Запорізької області, ОСОБА_3, третя
особа - Реєстраційна служба
Бердянського міськрайонного
управління юстиції Запорізької
області, про визнання незаконним та
скасування рішення Бердянської
міської ради, визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, скасування його
державної реєстрації та повернення
земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року Бердянський
міжрайонний прокурор Запорізької
області в інтересах держави звернувся
до суду з вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи було уточнено.

В обґрунтування позову прокурор
зазначав, що прокурорською перевіркою
встановлено, що п.п. 5, 5.50 рішення
сімдесят дев'ятої сесії V скликання
Бердянської міської ради Запорізької
області № 41 від 25.02.2010 року «Про
передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» затверджено проект
відведення земельної ділянки та
передано ОСОБА_3 у власність земельну
ділянку для індивідуального дачного
будівництва в межах норм безоплатної
приватизації площею 0,0602 га,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вказаного рішення 25.06.2010
року за ОСОБА_3 була проведена державна
реєстрація за реєстраційним номером
30 державного акту на право
власності серії ЯК № 911505 на зазначену
земельну ділянку.

В ході прокурорської перевірки було
встановлено, що проект відведення
земельної ділянки для індивідуального
дачного будівництва ОСОБА_3 погоджено
та затверджено з порушенням водного,
земельного та містобудівного
законодавства.

Так, земельна ділянка, згідно з
положеннями ст. 51 ЗК України,
відноситься до земель рекреаційного
призначення. Проектна документація з
землеустрою щодо відведення
зазначеної земельної ділянки
затверджена оскаржуваним рішенням
Бердянської міської ради без
проведення обов'язкової державної
експертизи землевпорядної
документації.

Позитивні висновки про погодження
проекту землеустрою щодо відведення у
власність ОСОБА_3 вищезазначеної
земельної ділянки 01.06.2010 року та 22.03.2011
року були відкликані управлінням
Держкомзему у м. Бердянськ та
управлінням архітектури та земельних
відносин Бердянської міської ради
відповідно.

Під час перевірки прокуратурою також
був встановлений факт незаконної
видачі Мелітопольським сектором
регулювання природокористування
Державного управління охорони
навколишнього природного середовища в
Запорізькій області висновку про
погодження матеріалів проекту
відведення земельної ділянки № 403 від
03.03.2010 року, на підставі якого ОСОБА_3
було надано у власність земельну
ділянку для індивідуального дачного
будівництва.

Відповідно до схеми місцезнаходження
виділеної ОСОБА_3 земельної ділянки,
кадастрового плану проекту
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки, остання знаходиться
в межах м. Бердянська, на території
Бердянської коси в межах
двокілометрової зони прибережної
захисної смуги Азовського моря, а тому
не могла бути передана у власність.

Крім цього, п. 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
Наказом Мінприроди України від 05.11.2004
року № 434, встановлено, що у разі
відсутності належної землевпорядної
документації та встановлення в натурі
(на місцевості) меж щодо водоохоронних
зон та прибережних захисних смуг
водних об'єктів природоохоронний орган
забезпечує її збереження шляхом
урахування при розгляді матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
встановлених ст. 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України № 486 від 08.05.1996 року
«Про затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них», з урахуванням
конкретної ситуації.

Відсутність у проектах землеустрою
урахування відповідно до ст. 60 ЗК
України, ст. 88 ВК України розмірів і меж
прибережної захисної смуги Азовського
моря унеможливлює відведення такої
земельної ділянки.

Крім цього, Генеральним планом м.
Бердянська, затвердженим рішенням
Бердянської міської ради № 8 від 25.06.2009
року, за адресою виділеної земельної
ділянки ОСОБА_3 передбачено розміщення
зелених насаджень загального
користування.

Також, відповідно до проектних рішень
генерального плану розвитку міста
будівництво нових дачних районів в
межах міста Бердянська не передбачено.
Заборона на будівництво нових дачних
районів в міських населених пунктах
передбачена й п. 3.39 ДБН 360-92 «Планування
і забудова міських і сільських
поселень».

Посилаючись на зазначені обставини,
прокурор просив суд:

1. визнати незаконним та скасувати п. 5.50
рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області № 41 від 25.02.2010 року
«Про передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок»;

2. визнати недійсним державний акт на
право власності серії ЯК № 911505 від
25.06.2010 року на земельну ділянку площею
0,0602 га, що виданий на ім'я ОСОБА_3 для
ведення індивідуального дачного
будівництва в АДРЕСА_1;

3. зобов'язати Управління
Держземагентства у Бердянському
районі скасувати запис № 30 від
25.06.2010 року про державну реєстрацію
державного акту на право власності на
землю серії ЯК № 911505 по АДРЕСА_1,
кадастровий номер :08:007:0313, що
виданий на ім'я ОСОБА_3;

4. зобов'язати Управління
Держземагентства у Бердянському
районі скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, шляхом закриття Поземельної
книги на земельну ділянку за вказаною
адресою;

5. зобов'язати ОСОБА_3 повернути
земельну ділянку вартістю 48 904 грн. 20
коп., площею 0,0602 га, яка знаходиться:
АДРЕСА_1, межі якої визначені в
державному акті на право власності на
землю серії ЯК № 911505, виданому ОСОБА_3,
територіальній громаді м. Бердянськ.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 03 червня
2014 року позовна заява Бердянського
міжрайонного прокурора в частині
позовних вимог про зобов'язання
Управління Держземагентства у
Бердянському районі скасувати запис №
30 від 25.06.2010 року про державну
реєстрацію державного акту на право
власності на землю серії ЯК № 911505 по
АДРЕСА_1, кадастровий номер
:08:007:0313, виданого на ім'я ОСОБА_3,
залишена без розгляду (т. 1, а.с. 221).

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 липня 2014
року в задоволенні позову Бердянського
міжрайонного прокурора відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду,
заступник прокурора Запорізької
області Кудрявцев А.Г. подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
процесу, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

За положеннями п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак, зазначеним вимогам закону
ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що:
будь-яких доказів на підтвердження
віднесення спірної земельної ділянки
на час передачі її у власність до
земель водного фонду позивачем суду не
надано; порушення оскарженим рішенням
Бердянської міської ради вимог водного
та земельного законодавства України
відсутні; необхідність проведення
державної експертизи землевпорядної
документації відповідно до вимог ст. 9
Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації» спростовується проектом
землеустрою щодо відведення спірної
земельної ділянки у власність,
відповідно до якого спірна земельна
ділянка відводилася за рахунок земель
житлової та громадської забудови; крім
того, постановою Запорізького
окружного адміністративного суду від
19.12.2010 року в задоволенні позову про
скасування рішення з підстав порушення
Бердянською міською радою вимог
містобудівного законодавства при
передачі у власність громадянам
земельних ділянок для ведення
індивідуального дачного будівництва
відмовлено; обставини, встановлені
судовим рішенням, яке набрало законної
сили, в силу вимог ст. 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню, а тому, у суду
відсутні законні підстави для визнання
незаконним та скасування відповідного
пункту оскарженого рішення
Бердянської міської ради та
задоволення позову в цілому.

Проте, з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна,
оскільки суд дійшов їх з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, відповідач ОСОБА_3
звернувся до органу місцевого
самоврядування - Бердянської міської
ради щодо надання йому земельної
ділянки для індивідуального дачного
будівництва в межах норм безоплатної
приватизації.

Бердянська міська рада задовольнила
заяву ОСОБА_3, відповідно до п.п. 5, 5.50
рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради № 41
від 25.02.2010 року «Про передачу в оренду
та у власність земельних ділянок,
продовження терміну розробки проекту
відведення, та надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок»
затверджено проект відведення
земельної ділянки та передано ОСОБА_3 у
власність земельну ділянку для
індивідуального дачного будівництва в
межах норм безоплатної приватизації
площею 0,0602 га, з присвоєнням поштової
адреси: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

На підставі даного рішення відповідач
отримав державний акт на право
власності на вказану земельну ділянку
серії ЯК № 911505, акт зареєстровано в
Книзі записів реєстрації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі 25.06.2010 року за №
30 (а.с. 13).

Відповідно до положень ст.ст. 13, 14
Конституції України земля є основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави. Земля,
її надра, атмосферне повітря, водні та
інші природні ресурси, які знаходяться
в межах території України, природні
ресурси її континентального шельфу,
виключної (морської) економічної зони є
об'єктами права власності Українського
народу. Від імені Українського народу
права власника здійснюють органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування в межах, визначених
цією Конституцією.

Статтею 2 Закону України «Про охорону
земель» визначено, що об'єктом
особливої охорони держави є всі землі в
межах території України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ст. 84 ЗК України у
державній власності перебувають усі
землі України, крім земель комунальної
та приватної власності.

До земель державної власності, які не
можуть передаватись у приватну
власність, належать, крім інших, землі
водного фонду, крім випадків,
визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 19, 20 ЗК
України землі України за основним
цільовим призначенням поділяються на
відповідні категорії, у тому числі:
землі житлової та громадської забудови
й землі водного фонду; віднесення їх до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання відповідно до
статті 21 ЗК України недійсними рішень
про надання земель, угод щодо земельних
ділянок, відмови в державній
реєстрації земельних ділянок або
визнання реєстрації недійсною тощо.

Стаття 4 ВК України, пункт "б" частини
першої статті 58 ЗК України (у редакціях,
які були чинними на час виникнення
правовідносин) визначають, що до земель
водного фонду належать, зокрема, землі,
зайняті прибережними захисними
смугами вздовж морів.

Крім того, до земель водного фонду
України відносяться землі, на яких хоч
і не розташований водний фонд, але за
своїм призначенням вони сприяють
функціонуванню водного фонду.

За положеннями статті 60 ЗК України та
статті 88 ВК України (у редакціях, які
були чинними на час виникнення
правовідносин) уздовж морів та інших
водойм з метою охорони поверхневих
водних об'єктів від забруднення і
засмічення та збереження їх водності у
межах водоохоронних зон виділяються
земельні ділянки під прибережні
захисні смуги.

Уздовж морів та навколо морських заток
і лиманів установлюється прибережна
захисна смуга шириною не менше двох
кілометрів від урізу води.

Розмір та межі прибережної захисної
смуги вздовж морів та навколо морських
заток і лиманів установлюються за
проектами землеустрою, а в межах
населених пунктів - з урахуванням
містобудівної документації.

Крім того, за положеннями частини
четвертої статті 88 ВК України (у
редакції, яка була чинною на час
виникнення правовідносин) у межах
існуючих населених пунктів прибережна
захисна смуга встановлюється з
урахуванням конкретних умов, що
склалися.

Згідно з пунктом 2.9 Порядку погодження
природоохоронними органами матеріалів
щодо вилучення (викупу), надання
земельних ділянок, затвердженого
наказом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України від 5 листопада 2004 року № 434, у
разі відсутності землевпорядної
документації та встановлених у натурі
(на місцевості) меж щодо прибережних
захисних смуг водних об'єктів,
природоохоронний орган забезпечує їх
збереження шляхом урахування при
розгляді матеріалів щодо надання цих
земельних ділянок нормативних
розмірів прибережних захисних смуг,
установлених статтею 88 Водного кодексу
України, та орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 08.05.96 № 486 "Про
затвердження Порядку визначення
розмірів і меж водоохоронних зон та
режиму ведення господарської
діяльності в них", з урахуванням
конкретної ситуації.

Таким чином, землі прибережних
захисних смуг є землями водного фонду
України, на які розповсюджується
окремий порядок надання та
використання.

Згідно з пунктом "ґ" частини третьої
статті 83 ЗК України до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, зокрема, землі водного фонду,
крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини
четвертої статті 59 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на час
прийняття рішення про надання
земельної ділянки у власність) лише на
умовах оренди громадянам та юридичним
особам органами виконавчої влади або
органами місцевого самоврядування із
земель водного фонду можуть
передаватися земельні ділянки
прибережних захисних смуг для
сінокосіння, рибогосподарських потреб,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей,
проведення науково-дослідних робіт
тощо.

Отже, за змістом вищенаведених норм
права землі в межах двох кілометрів
прибережних захисних смуг уздовж морів
не могли передаватись у власність
громадян, оскільки є землями водного
фонду України.

Суд першої інстанції, дійшовши
помилкового висновку про те, що
прокурором не доведено факту
віднесення спірної земельної ділянки
на час передачі її у власність до
земель водного фонду, не звернув уваги
на те, що до земель водного фонду, щодо
яких установлена заборона на передачу
у власність, віднесені землі, які
розташовані в межах двокілометрової
зони від урізу води і які відповідно до
норм земельного та водного
законодавства є землями водного фонду
й не можуть бути передані в приватну
власність.

Крім того, відповідно до пунктів 5, 10
Порядку визначення розмірів і меж
водоохоронних зон та режиму ведення
господарської діяльності в них,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 08.05.1996р. № 486,
розміри і межі водоохоронних зон
визначаються проектом на основі
нормативно-технічної документації, а
на землях міст і селищ міського типу
розмір водоохоронної зони, як і
прибережної захисної смуги,
встановлюється відповідно до існуючих
на час встановлення водоохоронної зони
конкретних умов забудови.

Згідно зі статтею 9 Закону України "Про
державну експертизу землевпорядної
документації" проекти землеустрою щодо
відведення земельних ділянок
підлягають обов'язковій державній
експертизі, зокрема проекти
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок водного фонду, оздоровчого та
рекреаційного призначення.

Судом першої інстанції встановлено, що
обов'язкова державна експертиза
проекту землеустрою щодо відведення
спірної земельної ділянки проведена не
була, чим порушено вимоги чинного
земельного законодавства та не
дотримано порядок набуття права
власності на землю.

З огляду на системний аналіз положень
вищенаведених норм законодавства при
наданні в користування земельних
ділянок навколо водних об'єктів, у разі
відсутності землевпорядної
документації (документації із
землеустрою, проекту землеустрою) та
встановлених у натурі (на місцевості)
меж щодо прибережних захисних смуг
водних об'єктів, збереження водних
об'єктів повинно бути досягнуто шляхом
урахування нормативних розмірів
прибережних захисних смуг,
установлених статтею 88 ВК України, та
орієнтовних розмірів і меж
водоохоронних зон, що визначаються
відповідно до Порядку, з урахуванням
конкретної ситуації.

Спірна земельна ділянка розташована в
межах двокілометрової зони
прибережної захисної смуги Азовського
моря.

У листі виконавчого комітету
Бердянської міської ради Запорізької
області № 05-2886/37 від 15.05.2013 року
зазначено, що на підставі проведеного
містобудівного аналізу, згідно з
Генеральним планом міста Бердянська,
який затверджено рішенням шістдесят
восьмої сесії Бердянської міської ради
V скликання від 25.06.2009р. № 8 встановлено,
що спірна земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_1, розміщується на території
зелених насаджень загального
користування (а.с. 25-26).

Зважаючи на встановлені у судовому
засіданні обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що під час прийняття п.
5.50 рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області № 41 від 25.02.2010 року
«Про передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» Бердянською міською радою
було порушено вимоги чинного на той час
законодавства в частині підстав та
порядку надання земельної ділянки у
власність відповідачу ОСОБА_3, а тому,
зазначений пункт рішення є незаконним
та підлягає скасуванню, а державний акт
на право власності на земельну ділянку,
що виданий на підставі вказаного
рішення, повинен бути визнаний
недійсним.

За приписами ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно без достатньої
правової підстави, зобов'язана його
повернути. Особа зобов'язана повернути
майно й тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Спірна земельна ділянка розташована в
адміністративних межах м. Бердянська
Запорізької області.

Відповідно до положень Закону України
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
розмежування земель державної та
комунальної власності» з 1 січня 2013
року землі державної та комунальної
власності в Україні вважаються
розмежованими.

При цьому землями комунальної
власності відповідних територіальних
громад вважаються землі, розташовані в
межах відповідних населених пунктів,
крім земельних ділянок приватної та
державної власності (ст. 83 ЗК України).

Таким чином, відповідач ОСОБА_3
зобов'язаний повернути отриману ним
земельну ділянку територіальній
громаді м. Бердянська.

Зважаючи на викладене, судова колегія
дійшла висновку про обґрунтованість
доводів апеляційної скарги щодо
неправильності висновку суду в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
про визнання незаконним та скасування
п. 5.50 рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області № 41 від 25.02.2010 року,
визнання недійсним державного акту на
право власності серії ЯК № 911505 від
25.06.2010 року, зобов'язання ОСОБА_3
повернути спірну земельну ділянку
територіальній громаді м. Бердянська.

З матеріалів справи вбачається, що за
вимогами заявленого по даній справі
позову, прокурор просив також
зобов'язати Управління
Держземагентства у Бердянському
районі скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, розташованої по
АДРЕСА_1, шляхом закриття Поземельної
книги на земельну ділянку за вказаною
адресою.

Зазначена вимога задоволенню не
підлягає, оскільки не погоджується з
положеннями Закону України „Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-IV
від 01.07.2004 року, яким передбачена певна
процедура реєстрації прав на
нерухомість, до складу якої входять
також земельні ділянки.

За положеннями ст. 26 зазначеного Закону
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень. У разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Крім того, відповідно до п. 57 «Порядку
ведення Державного земельного
кадастру», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2012р. № 1051, поземельна книга
закривається у разі скасування
державної реєстрації земельної
ділянки у випадках, визначених пунктом
114 цього Порядку.

Згідно з п. 114 цього Порядку державна
реєстрація земельної ділянки
скасовується Державним кадастровим
реєстратором, який здійснює таку
реєстрацію, у разі:

1) поділу чи об'єднання земельних
ділянок - на підставі заяви про
державну реєстрацію земельних ділянок,
які утворилися в результаті такого
поділу чи об'єднання;

2) коли протягом одного року з дня
здійснення державної реєстрації
земельної ділянки речове право на неї
не зареєстроване з вини заявника, - на
підставі даних про те, що протягом
одного року Державному кадастровому
реєстраторові органом державної
реєстрації прав не надано відповідної
інформації в порядку інформаційного
обміну.

Відповідно до п.п. 60, 61 Порядку запис у
Поземельній книзі скасовується
(поновлюється) Державним кадастровим
реєстратором на підставі рішення суду.
Скасування (поновлення) запису в
Поземельній книзі здійснюється шляхом
внесення до Державного земельного
кадастру відомостей про його
скасування (поновлення) із зазначенням
дати та підстави для скасування
(поновлення), посади, прізвища та
ініціалів Державного кадастрового
реєстратора, який скасував (поновив)
запис, та формування з використанням
програмного забезпечення Державного
земельного кадастру нових аркушів
Поземельної книги, які засвідчуються: в
електронній (цифровій) формі -
електронним цифровим підписом
Державного кадастрового реєстратора; у
паперовій формі - підписом Державного
кадастрового реєстратора та
скріплюються його печаткою.

Отже, Законом передбачено скасування
державної реєстрації прав на земельну
ділянку, однак таке рішення
приймається відповідним органом
державної влади на підставі рішення
суду. Зважаючи на те, що рішення суду
про визнання недійсним Державного акту
про право власності на землю є
достатньою підставою для відповідного
органу для скасування державної
реєстрації, підстав для покладання на
нього обов'язку здійснити такі дії в
судовому порядку не має.

З огляду на викладені обставини,
рішення суду першої інстанції не можна
вважати законним та обґрунтованим,
воно підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Запорізької області
Кудрявцева А.Г. задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 14 липня 2014
року по цій справі скасувати та
ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов Бердянського міжрайонного
прокурора Запорізької області
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати п. 5.50
рішення сімдесят дев'ятої сесії V
скликання Бердянської міської ради
Запорізької області № 41 від 25.02.2010 року
«Про передачу в оренду та у власність
земельних ділянок, продовження терміну
розробки проекту відведення, та
надання дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок».

Визнати недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 911505 від 25.06.2010 року на
земельну ділянку площею 0,0602 га,
виданого на ім'я ОСОБА_3 для
індивідуального дачного будівництва,
яка розташована: АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути земельну
ділянку вартістю 48 904 грн. 20 коп., площею
0,0602 га, яка знаходиться: АДРЕСА_1, межі
якої визначені в державному акті на
право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 911505, виданому ОСОБА_3,
територіальній громаді м. Бердянськ.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: