Провадження № 2/161/142/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И

04 листопада 2014 року
Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого-судді Олексюка
А.В.

при секретарі: Шумиводі О.І.

з участю: позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом
до ОСОБА_3 про поділ спільного майна
подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що до
26.06.2009 року він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем.

Під час шлюбу відповідач за рахунок
спільних коштів придбала ? частину
житлового будинку з надвірними
будівлею та спорудою АДРЕСА_1

Вважає, що спірне майно є спільною
сумісною власністю, а тому просить суд,
визнати за ним право власності на 1/8
частину житлового будинку з надвірними
будівлею та спорудою АДРЕСА_1 як ?
частину від ? частини даного житлового
будинку.

В ході судового розгляду позивач
уточнив позовні вимоги, просив суд
виділити йому на праві спільної
часткової власності 1/8 частину
житлового будинку з надвірними
будівлею та спорудою АДРЕСА_1 як ?
частину від ? частини даного
будинковолодіння.

Позивач ОСОБА_1 та його
представник ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримали уточнені позовні
вимоги. Просили суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, проте подала
суду письмову заяву про розгляд справи
у її відсутності за наявними
матеріалами справи. Проти задоволення
позову заперечувала.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явились, проте
подали суду письмові заяви про розгляд
справи без їх участі. Проти задоволення
позову не заперечували.

Суд вважає за можливе розглядати
справу у відсутності осіб, які не
з'явились за наявними матеріалами
справи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши та оцінивши
представлені по справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов безпідставний та не підлягає до
задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, до
26.06.2009 року сторони перебували в
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від
26.06.2009 року (а.с. 4).

Згідно договору купівлі-продажу
від 31.08.2007 року ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_1
? частину житлового будинку з
надвірними будівлею та спорудою
АДРЕСА_1

11.01.2012 року рішенням Луцького
міськрайонного суду визнано за ОСОБА_6
частку в праві спільної сумісної
власності на земельну ділянку
загальною площею 0,0577 га, що розташована
за АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських будов
та споруд в розмірі ? (а.с. ).

Відповідно до ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини ( навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо ) самостійного заробітку ( доходу ).

Вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: майно, набуте нею,
ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду»; земельна ділянка, набута нею,
ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивач всупереч ст. 60 ЦПК України
не довів та не підтвердив жодними
доказами ту обставину, що ОСОБА_3 -
купець, яка на момент укладення
правочину перебувала у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 -
продавцем, придбала у нього спірну
частину житлового будинку за спільні
кошти.

Враховуючи, що вимоги ОСОБА_1 є
недоведеними, суд приходить до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 30, 60, 210, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 57, 60, СК
України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
поділ спільного майна подружжя -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд
Волинської області шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.В.
Олексюк