Справа №490/4735/14-ц 11.11.2014 11.11.2014 11.11.2014
Провадження №22-ц/784/2873/14
Головуючий у 1-й інстанції Гуденко О.А.
Доповідач апеляційного
суду Яворська Ж.М.
11 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого Базовкіної
суддів:
Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання
за участю: позивача - ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,
представника відповідача -
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 23
ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору - Перша Миколаївська
державна нотаріальна контора, про
встановлення факту проживання однією
сім'єю, усунення від права на
В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5
про встановлення факту проживання
В обґрунтування заявлених вимог
зазначила, що в період з 10 травня 2005
року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 вона
проживала однією сім'єю без реєстрації
Після його смерті відкрилася спадщина
на належну йому квартиру АДРЕСА_1.
Вона звернулася до першої
Миколаївської державної нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини після його смерті.
Між тим, у видачі свідоцтва про право
на спадщину їй відмовлено, оскільки є
спадкоємець другої черги, племінник
спадкодавця - відповідач ОСОБА_5
У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення
від права на спадкування та зазначала,
що проживаючи однією сім'єю з ОСОБА_6,
вона постійно турбувалася про нього,
доглядала, оскільки останній
потребував сторонньої допомоги. В той
же час відповідач до свого дядька не
з'являвся, ніякої допомоги не надавав.
Ухвалою суду від 08 вересня 2014
року вказані позови об'єднано в одне
Посилаючись на викладені
обставини, позивачка просила
встановити факт її проживання однією
сім'єю з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
усунути від права на спадкування
Рішенням Центрального районного
суду м. Миколаєва від 23 вересня 2014 року
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням суду, просить
його скасувати й ухвалити нове про
задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, оскаржуване
рішення суду першої інстанції
залишити без зміни, оскільки той
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Як вбачається із матеріалів
справи та встановлено судом, ОСОБА_6 на
підставі договору купівлі-продажу від
02 лютого 1996 року належала квартиру
АДРЕСА_1.( а.с.48).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер ( а.с.3).

Після його смерті відкрилася
спадщина на вищевказану квартиру.

Відповідно до довідки ТОВ
«Центральний 1» від 09 грудня 2013 року на
день смерті спадкодавця, окрім нього,
за вказаною адресою був
зареєстрований ОСОБА_5, який є його
племінником.

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до першої Миколаївської державної
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини, а згодом і з заявою
про видачу свідоцтва про право на
спадщину ( а.с.95)

Між тим у видачі такого свідоцтва
їй відмовлено, оскільки при наявності
спадкоємця другої черги вона не має
права на спадщину після смерті ОСОБА_6 (
а.с.83).

Відповідно до абз. 2 ч. 3, ч. 5 ст. 1224
ЦК України не мають права на
спадкування за законом повнолітні
діти, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної
норми закону, суд при вирішенні такої
справи повинен установити як факт
ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги, так і факт
перебування спадкодавця у
безпорадному стані через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво та потребу
спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчинила необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

При цьому спадкоємець може бути
усунений від права на спадщину лише при
одночасному настанні цих обставин і
доведеності зазначених фактів у їх
сукупності.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона має довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Як вбачається із матеріалів
справи, спадкодавець ОСОБА_6 був
інвалідом 2 групи за загальним
захворюванням - хронічний гепатит
змішаного ґенезу, хронічна печінкова
недостатність, але у безпорадному
стані у розумінні ч. 5 ст. 1224 ЦК України
не перебував, мав достатній
матеріальний стан, отримував пенсію.

Дані про те, що спадкодавець в силу
свого безпорадного стану потребував
сторонньої допомоги, у тому числі і
матеріальної, а спадкоємець свідомо
ухилявся від її надання, у справі
відсутні.

Вирішуючи спір таким чином, як
викладено у оскарженому рішенні, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності позивачем обставин, що
спадкодавець перебував у безпорадному
стані і для свого існування потребував
допомоги від племінника, та останній,
при цих умовах, умисно ухилявся від
надання такої допомоги спадкодавцю, а
тому підстав для усунення від права на
спадкування відповідача немає.

Колегія суддів погоджується з
такими обставинами та
правовідносинами, висновки суду першої
інстанції щодо них і результат
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

За правилами ст. 1262 ЦК України у
другу чергу право на спадкування за
законом мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Згідно ч. 3 ст. 1266 ЦК України
племінники спадкодавця спадкують ту
частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові (сестрі,
братові спадкодавця), якби вони були
живими на час відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів
справи, ОСОБА_5 є племінником
спадкодавця ОСОБА_6 - син рідної сестри,
тобто спадкоємцем другої черги. На час
відкриття спадщини зареєстрований у
спірній квартирі.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

ОСОБА_2, маючи намір отримати
спадщину після смерті ОСОБА_6,
звернулася до суду з позовом про
встановлення факту проживання з ним
однією сім'єю.

Згідно зі ст. 256 ЦПК України у
судовому порядку можуть бути
встановлені факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

За вказаних обставин, а саме при
наявності спадкоємця другої черги, від
встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_6 не
залежить виникнення права позивача на
спадкування майна останнього, так як у
відповідності до вимог ст. 1258 ЦК
України спадкоємці за законом
одержують право на спадкування
почергово, а згідно зі ст. 1264 ЦК України
особи, які проживали зі спадкодавцем
однією сім'єю не менш як п'ять років до
часу відкриття спадщини, мають право на
спадкування за законом лише у четверту
чергу, то суд першої інстанції
обґрунтовано дійшов висновку, що
підстав у задоволенні позову в цій
частині не вбачається.

Доводи апеляційної скарги на
правильність висновків суду не
впливають та їх не спростовують.

Оскільки рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
то підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а рішення Центрального
районного суду м. Миколаєва від 23
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді