Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2014 року Кіцманський районний
суд Чернівецької області в cкладі:
головуючого-судді Мізюка В.М., при
секретарі Константинник М.Д.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кіцмань справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Іванковецької
сільської ради Кіцманського району
Чернівецької області та третя особа:
Відділу Держземагенства у
Кіцманському районі Чернівецької
області про визнання права власності
на спадкове нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до
відповідачів, третьої особи: відділ
Держземагенства в Кіцманському районі,
про визнання права власності на
спадкове нерухоме майно, мотивуючи
свої вимоги тим, що, рішенням
Кіцманського районного суду від 04
вересня 2008 року за нею визнано право
власності на спадкове майно, після
смерті батька ОСОБА_7, а саме:
будинковолодіння, що розташоване в
АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,28
га, цільове призначення якої для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства,
яке ОСОБА_7 отримав у спадщину після
смерті ОСОБА_8

У липні 2009 року ОСОБА_5, звернувся до
суду із заявою про перегляд
вищевказаного рішення за
нововиявленими обставинами, у зв'язку з
наявністю рішення Іванковецької
сільської ради, від 27 січня 2006 року,
згідно якого за заявою ОСОБА_7, у нього
вилучено земельну ділянку площею, 0,03
га, яка надавалася йому для ведення ОСГ
і переведено її у землі запасу
сільської ради.

Вказує, що користувачем вищевказаної
ділянки, була ОСОБА_8, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, і відповідно до рішення
Іванковецької сільської ради, останній
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку розміром 0,28
га, з яких - 0,25 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд , а також 0,03 га,
для особистого підсобного
господарства. Після її смерті, було
виготовлено Державний акт на право
приватної власності на землю серії 1-ЧВ
№003506 від 06 червня 1996 року.

Зазначає, що у жовтні 2009 року, вона
звернулася до суду з адміністративним
позовом про визнання не чинним рішення
Іванковецької сільської ради, від 27
січня 2006 року «Про вилучення земельної
ділянки у громадянина ОСОБА_7, і
постановою Кіцманського районного
суду, даний позов задоволено повністю.
Однак, постановою Вінницького
апеляційного адміністративного суду,
від 13 грудня 2012 року, постанову суду
першої інстанції змінено і рішення
Іванковецької сільської ради визнано
протиправним та скасовано і це набуло
правових підстав для прийняття
подальших рішень, щодо оформлення
права власності на земельну ділянку на
користь відповідача ОСОБА_5.

Посилається на те, що на підставі цих
рішень, 08 жовтня 2009 року на ім'я ОСОБА_5,
видано Державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№179709, площею 0,2472 га, що розташована по
АДРЕСА_1, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель та споруд,
однак розмір цієї ділянки, включає в
себе і земельну ділянку розміром 0,03 га,
що передана ОСОБА_8 згідно державного
акту на право приватної власності на
землю, серії 1-ЧВ № 003506, а тому просила
задовольнити позов та скасувати
рішення Іванковецької сільської ради,
щодо передачі у власність зазначеної
земельної ділянки ОСОБА_5 та закріпити
за нею право власності цієї ж земельної
ділянки.

Позивачка та її представник підтримали
позовні вимоги у повному обсязі та
просили позов задовольнити повністю.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6 та їхній
представник позов не визнали, вважаючи
його безпідставним та просили
відмовити у його задоволенні, вказуючи
на те, що спірна земельна ділянка не
входить до спадкового майна, оскільки
державний акт на право власності на
землю на ім'я ОСОБА_9, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, було видано тільки 06
червня 1996 року на підставі рішення
Іванковецької сільської ради №46/5 від 15
травня 1996 року, а отже право власності
спадкодавця не можуть підтвердити
правовстановлюючі документи, видані
після його смерті.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 у
судове засідання не з'явилися, однак
подали заяви про визнання позову та
розгляд справи у їх відсутність.

Представник Іванковецької сільської
ради у судове засідання не з'явився,
однак подав заяву, в якій проти позову
заперечують та просили справу
розглянути у їх відсутність.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явилася, однак подала
заяву, в якій вказала, що проти позову
не заперечують та просила справу
розглянути без її участі.

Суд, заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, з'ясувавши всі
фактичні обставини на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають значення для розгляду
справи і вирішення справи по суті,
прийшов до висновку, що у задоволенні
позову слід відмовити, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_8, яка являлась матір'ю
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 та бабусею
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 Після її
смерті залишилося спадкове майно, що
складалося із житлового будинку,
розташованого по АДРЕСА_1. Спадкоємцями
зазначеного спадкового майна були
ОСОБА_5, його брат - ОСОБА_7 та сестра -
ОСОБА_6.

07 червня 1996 року ОСОБА_7 Кіцманською
державною нотаріальною конторою було
видано свідоцтво про право на спадщину
за законом, відповідно до якого він
успадкував житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1.

09 липня 2007 року ОСОБА_7 помер, а
зазначений житловий будинок увійшов в
масу спадкового майна. Спадкоємцями
цього майна являються його діти -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_1
Остання із зазначених спадкоємців
виявила бажання успадкувати житловий
будинок, а інші спадкоємці не
заперечували. Однак, ОСОБА_1 виявила
бажання успадкувати ще й земельну
ділянку, яка належала її бабусі і
матері ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_8 на
підставі державного акту на право
власності серії І-ЧВ №003506 від 06 червня
1996 року, тобто виданого після смерті
останньої.

Рішенням Кіцманського районного суду
від 04 вересня 2008 року за ОСОБА_1 було
визнано право власності на житловий
будинок з господарськими будівлями та
спорудами, розташований по АДРЕСА_1 та
право власності на земельну ділянку
площею 0,28га, в тому числі рілля 0,2300 га
та двір 0,0500 га, згідно державного акту
на право приватної власності на землю
серії І-ЧВ №003506, що належав ОСОБА_8

Дізнавшись про те, що ОСОБА_1 через суд
оформила спадкові права в тому числі і
на земельну ділянку, що належала її
бабусі, ОСОБА_5 звернувся до суду із
заявою про перегляд рішення суду від 04
вересня 2008 року.

Ухвалою Кіцманського районного суду
від 16 листопада 2009 року рішення суду
від 04 вересня 2008 року в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
земельну ділянку розміром 0,28 га, згідно
державного акту на землю, що належав
ОСОБА_8 було скасовано та справу
призначено до нового розгляду.

Таким чином під час розгляду даної
справи вирішувалося питання чи має
право ОСОБА_1 на спадкування земельної
ділянки при умові, що житловий будинок
з господарськими спорудами, що
розташований на ній перейшов у її
власність в порядку спадкування на
підставі рішення суду.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла до інших осіб спадкоємців.

За ст.1218 ЦК до складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1268 ЦК спадкоємець за
законом чи за заповітом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За ст.1269 ЦК спадкоємець, який бажає
прийняти спадщину, але на час відкриття
спадщини не проживав постійно із
спадкодавцем, має подати нотаріусу
заяву про прийняття спадщини.

За ст.1270 ЦК для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців.

Відповідно до ст.1272 ЦК якщо спадкоємець
протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК
не подав заяву про прийняття спадщини,
він вважається таким, що не прийняв її.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із заявою
про прийняття спадщини як після смерті
ОСОБА_8, так і після смерті ОСОБА_7 у
передбачений законом строк до
нотаріуса не зверталася та відповідно
до закону не поновлювала строк для
подання заяви про прийняття спадщини.
Таким чином нею не виконані умови
законності спадкування, а тому і права
на спадкування земельної ділянки, що
належала ОСОБА_8 на підставі державного
акту на право власності вона не має.

Крім того, при визначенні об'єму
спадкової маси слід врахувати, що
відповідно до пункту 11 ст.346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника, а отже право власності
спадкодавця не можуть підтверджувати
правовстановлюючі документи, видані
після його смерті.

Також, суд встановив, що державний акт
на право власності на землю на ім'я
ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 було
видано 06 червня 1996 року на підставі
рішення Іванковецької сільської ради
№46/5 від 15 травня 1996 року. Отже спірна
земельна ділянка не входить в масу
спадкового майна.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 набула право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами
по АДРЕСА_1 і це право не оспорено
ОСОБА_5, то в силу закону ст.120 ЗК, 377 ЦК,
1225 ЦК України, які передбачають перехід
права власності на землю за умови
набуття права власності на житло має
набути і право власності або право
користування земельною ділянкою на
якій розміщений житловий будинок з
господарськими будівлями у розмірі,
який необхідний для їх обслуговування.

Відповідно до статті 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод кожна
фізична або юридична особа має право
мирно володіти своїм майном. Ніхто не
може бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

За ст.377 ЦК України до особи, яка набула
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду, переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника.

Згідно частини 2 та 3 ст. 1225 ЦК України
юридична доля земельної ділянки, на
якій розташовані успадкований
житловий будинок, інші будівлі та
споруди визначається з принципу «земля
слідує за долею розташованої на ній
будівлі». У силу цього принципу до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель і споруд переходить одночасно
право власності або право користування
тією частиною ділянки, котра необхідна
для їх обслуговування. Вид і обсяг
речового права на ділянку залежить від
того, на якому праві остання належала
спадкодавцеві. При цьому, якщо
спадкодавець мав тільки право
використання ділянки, воно не може бути
успадковане, адже до складу спадщини
входить лише право власності на
ділянку (ч. І статті І225 ЦК), а тому воно
не включається до спадкової маси, а
переходить до спадкоємця понад
спадщину.

Постановою Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008р.
«Про судову практику у справах про
спадкування» правило ст.1225 ЦК про те, що
при переході до спадкоємців права
власності на житловий будинок, інші
будівлі та споруди, до них переходить
право власності або право користування
земельною ділянкою на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для ї обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Спадкодавець може передавати за
заповітом частину належної йому
земельної ділянки, тоді інша частина
цієї ділянки спадкується за законом. У
разі коли спадкодавець заповів всю
земельну ділянку або її частину іншим
особам, які не успадковували нерухоме
майно, то спадкоємці мають право на
земельну ділянку, на якій розміщено
нерухоме майно та на частину ділянки,
яка є необхідною для його
обслуговування, незалежно від змісту
заповіту.

З метою визначення розміру земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
житлового будинку з господарськими
будівлями та спорудами за клопотанням
ОСОБА_1 була призначена судова
будівельно-технічна експертиза, яка не
відбулася з причин відмови останньої в
оплаті за її проведення.

Таким чином ОСОБА_1 не виконала вимоги
ст.60 ЦПК України щодо обов'язку
доказування та подання доказів, а
позовні вимоги про визнання права
власності на земельну ділянку з
підстав передбачених ст.377, 1225 ЦК
України та ст.120 ЗК України не заявляла,
тому позовні вимоги про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування після смерті
бабусі ОСОБА_8 та батька ОСОБА_7 є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Що стосується позовних вимог про
визнання незаконними і скасування
рішень Іванковецької сільської ради
про передачу у власність земельної
ділянки ОСОБА_5 та визнання недійсним
Державного акту на землю, виданого на
ім'я ОСОБА_5, суд вважає, що виходячи із
вищенаведеного ці позовні вимоги також
не підлягають до задоволення, оскільки
зазначеними рішеннями сільської ради
права ОСОБА_1 не порушені. Такої ж
позиції дотримано судами першої та
апеляційної інстанції в рішеннях
Кіцманського районного суду від 29
липня 2013 року та ухвалі Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 25 вересня 2013 року, відповідно до
яких зазначено, що рішення
Іванковецької сільської ради №526-30/2006
від 30 березня 2006 року, №414-16/2008 від 28
листопада 2008 року прийняті без
порушення чинного законодавства, в
межах компетенції, з дотриманням
встановленого порядку і не порушують
прав та законних інтересів ОСОБА_1

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Враховуючи наведене, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 317, 328, 346, 377, 392, 1218, 1225,
1261, 1268, 1269 ЦК України та керуючись ст.ст.
174, 208, 209, 212- 215, 217, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Іванковецької сільської ради
Кіцманського району Чернівецької
області та третя особа: Відділу
Держземагенства у Кіцманському районі
Чернівецької області про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Чернівецької області через
Кіцманський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а в
разі якщо рішення було постановлено
без участі особи, яка його оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя :