АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 535/784/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3451/14
Головуючий у 1-й інстанції Загнійко А. В.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

суддів: Петренка В.М., Карнауха П.М.,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"ПроКредитБанк"

на рішення Котелевського районного
суду Полтавської області від 07 жовтня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача Публічне акціонерне
товариство "ПроКредитБанк", про
визнання рухомого майна спільною
сумісною власністю та поділ майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3,
посилаючись на те, що під час спільного
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу з відповідачкою було
придбано майно, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, а саме:
транспортний засіб (автомобіль) - тип -
легковий седан, марка BMW, модель 523/Е60, 2008
року випуску, колір чорний, номер
кузова НОМЕР_2, державний номерний знак
НОМЕР_1, у зв'язку з чим він має рівні
права на володіння, користування і
розпорядження даним автомобілем.

Ухвалою Котелевського районного суду
Полтавської області від 01 вересня 2014
року залучено до участі у розгляді
справи в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні відповідача
Публічне акціонерне товариство
"ПроКредитБанк".

Рішенням Котелевського районного суду
Полтавської області від 07 жовтня 2014
року позов ОСОБА_2 про визнання
рухомого майна спільною сумісною
власністю та поділ майна, задоволено
повністю.

Визнано майно - транспортний засіб
(автомобіль) - тип - легковий седан,
марка BMW, модель 523/Е60, 2008 року випуску,
колір чорний, номер кузова НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1,
спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частку транспортного засобу
(автомобіля) - тип - легковий седан,
марка BMW, модель 523/Е60, 2008 року випуску,
колір чорний, номер кузова НОМЕР_2,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір в розмірі 1400,00 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПроКредит
Банк» просить зазначене судове рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2, у зв'язку з неповним
з'ясуванням судом обставин, що мають
значення для справи, а також порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В обгрунтування доводів скарги
посилаються на те, що у справі відсутні
будь-які докази придбання автомобіля
за спільні кошти сторін, що
унеможливлює застосування до спірних
правовідносин ст.60 СК України щодо
належності дружині та чоловікові
майна, набутого подружжям за час шлюбу,
на праві спільної сумісної власності.

Вказують, що автомобіль, щодо якого
позивачем заявлено вимоги, придбано
ОСОБА_3 за рахунок особистих кредитних
коштів, отриманих нею у ПАТ «ПроКредит
Банк» на підставі рамкової угоди від
25.09.2009 року та договорів про надання
траншів від 25.09.2009 року та від 07.10.2009
року, всього на суму 500000,00 грн.

Зазначають, що в забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, 06.10.2009 року ОСОБА_3 укладено з
банком договір застави рухомого майна,
згідно якого спірний автомобіль марки
BMW передано в заставу ПАТ «ПроКредит
Банк». При цьому, передаючи даний
автомобіль в заставу ОСОБА_3 подала
нотаріусу заяву про те, що в
зареєстрованому шлюбі не перебуває,
фактичних шлюбних стосунків не
підтримує, а автомобіль є її особистою
власністю.

На даний час спірний автомобіль марки
BMW, д.н.з. НОМЕР_1 описано і арештовано в
рамках виконавчого провадження по
виконанню судового рішення про
стягнення з боржниці ОСОБА_3
заборгованості на користь ПАТ
«ПроКредит Банк».

Вважають, що ОСОБА_3 придбала
автомобіль за кредитні кошти і на
момент його передачі в заставу він був
її особистою власністю, а тому вимоги
про визнання його спільною сумісною
власністю подружжя та проведення
поділу є необгрунтованими.

У судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу не визнала
та прохала її відхилити, а рішення суду
залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та позовних вимог, заявлених у
суді першої інстанції, вислухавши
пояснення учасників процесу, дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням Котелевського районного суду
Полтавської області від 02.01.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю без реєстрації, яке набрало
законної сили 24.01.2014 року, встановлено
факт проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
квітня 2009 року.

01.06.2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб у Київському
відділі державної реєстрації актів
цивільного стану Полтавського
міського управління юстиції
Полтавської області, про що було
складено актовий запис №74 та після
чого ОСОБА_3 змінила прізвище на
«Іваненко» відповідно до Свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_3 від 07.12.2012 року (а.с.4).

Установлено та визнається сторонами
той факт, що ОСОБА_3 придбала автомобіль
марки BMW, модель 523/Е60, легковий седан, 2008
року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Придбаний
автомобіль 06.10.2009 року зареєстрований
на ім'я відповідачки, що
підтверджується Свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_4 (а.с.7).

Погоджена сторонами вартість спірного
майна становить 280000,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, у
вересні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, в якому
прохав виділити йому легковий
автомобіль BMW, 2008 року випуску,
реєстраційний НОМЕР_1 в порядку поділу
спільного майна подружжя.

Рішенням Котелевського районного суду
Полтавської області від 13 вересня 2013
року позов задоволено повністю, однак
рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 03.02.2014 року
вказане рішення Котелевського
районного суду скасовано та
постановлено нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 03.02.2014 року
встановлено та підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами,
що 25.09.2009 року між ПАТ «ПроКредит Банк»
та ОСОБА_3 укладено рамкову угоду №
FW1101.493, на підставі якої того ж дня
укладено договір про надання траншу
№1101.26295/FW1101/493-ДТ1 в розмірі 125000,00 грн. та
договір про надання траншу
№1101.26295/FW1101/493-ДТ2 від 07.10.2009 року в
розмірі 375000,00 грн. (а.с.131-145).

Таким чином, за вказаною рамковою
угодою та договорами про надання
траншу ОСОБА_3 одержала кредит на
загальну суму 500000,00грн. та
зобов»язалася належним чином
здійснювати погашення своїх грошових
зобов»язань.

З метою забезпечення виконання
зобов»язань ОСОБА_3 за вказаними
договорами між Банком та відповідачкою
06.10.2009 року було укладено договір
застави рухомого майна №FIL 115962-Д32,
зареєстрований 07.10.2009 року у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна,
відповідно до якого відповідач
передала у заставу банку належний їй
гна праві власності транспортний
засіб-автомобіль марки BMW, модель 523-1 Е60,
тип-легковий седан, 2008 року випуску,
колір чорний, кузов НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1
(а.с.61-65,146-148).

Під час нотаріального посвідчення
договору застави, 06.10.2009 року ОСОБА_3
подала нотаріусу заяву, де зазначила,
що у зареєстрованому шлюбі не
перебуває, фактичних шлюбних відносин
не підтримує, а легковий автомобіль BMW
523/Е60, д.н.з. НОМЕР_1, є її особистою
власністю (а.с.149).

Рішенням Чутівського районного суду
Полтавської області від 29.06.2011 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
"ПроКредитБанк" до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 01.08.2012 року, з відповідачки на
користь ПАТ «ПроКредит Банк» стягнуто
289196,89 грн. заборгованості за кредитним
договором (а.с.152-157).

На виконання цього рішення Чутівським
районним судом Полтавської області
10.12.2012 року було видано виконавчий лист
(а.с.166).

У ході примусового виконання рішення
постановою державного виконавця
Київського ВДВС Полтавського МУЮ від
24.12.2013 року накладено арешт, а 24.07.2014
року описано та арештовано спірний
автомобіль (Акт опису і арешту майна
від 24.07.2014 року, а.с.167-169).

Окрім того, у провадженні
Котелевського районного суду
Полтавської області знаходиться
цивільна справа за позовом ПАТ
«ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 про
звернення стягнення на предмет
застави, провадження у якій зупинено до
надходження висновку
судово-товарознавчої експертизи
(а.с.209-213).

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив із того, що
спірний транспортний засіб-автомобіль
марки BMW, д.н.з. НОМЕР_1, є спільним
сумісним майном подружжя, оскільки він
був придбаний ОСОБА_3 під час
перебування сторін у фактичних шлюбних
відносинах.

Однак з таким висновком місцевого суду
не можна погодитися, виходячи з
наступного.

За змістом статті 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу (ст.69 СКУ).

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу
України якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

За змістом статті 71 СК України майно, що
є об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Неподільні речі присуджуються
одному з подружжя, якщо інше не
визначено домовленістю між ними.

Пунктом 23,24 Постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007р. №11 Пленум ВСУ
роз»яснив, що, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, що підлягає поділу (статті 60,
69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,
3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Водночас статтею 57 СК України
визначено перелік видів особистої
приватної власності одного із подружжя
та підстави її набуття.

Так, у відповідності до п.3 ч.1 ст.57 СКУ
особисто приватною власністю дружини,
чоловіка, є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Системний аналіз наведених норм
сімейного законодавства свідчить про
те, що при вирішенні спору суд першої
інстанції, застосовуючи положення
статті 60 СК України, повинен був
встановити не тільки факт набуття
майна під час шлюбу, але й той факт, що
джерелом його набуття є спільні
сумісні кошти або спільна сумісна
праця подружжя. Однак цього зроблено не
було.

Окрім того, при вирішенні спору
місцевим судом не враховано вимоги ст.61
СК України, пунктів 23,24 Постанови
Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. №11, не
встановлено обсягу спільно нажитого
майна, не з»ясовано належним чином
джерело та час придбання спірного
автомобіля, не враховано борги сторін,
які виникли за час спільного
проживання, зокрема, боргові
зобов»язання ОСОБА_3 за рамковою угодою
№ FW1101.493 від 25.09.2009 року та договорами
про надання траншу №1101.26295/FW1101/493-ДТ1 від
25.09.2009 року та №1101.26295/FW1101/493-ДТ2 від
07.10.2009 року, укладеними із ПАТ
"ПроКредитБанк".

Такі порушення норм матеріального
права позбавили місцевий суд
можливості повністю, всебічно та
об"єктивно дослідити всі обставини
справи та винести по ній законне і
обгрунтоване рішення.

Поза увагою суду залишилося і те,
що при підписанні Договору застави у
розділі «Гарантії та запевнення»
Заставодавець підтвердила,
гарантувала та запевнила, що Предмет
застави належить Заставодавцю, не
перебуває у заставі, під арештом,
забороною, не є об»єктом спору,
відсутні жодні інші обтяження чи права
третіх осіб на предмет застави, за
винятком тих, що встановлені на користь
Заставодержателя або про які
Заставодавець письмово попередив
Заставодержателя до укладення
Договору; Має повне, нічим не обмежене
право укласти і виконати Договір, його
укладення та виконання не буде мати для
Заставодавця тяжких наслідків і не
порушить жодних прав чи інтересів
третіх осіб; Не існує ніяких невідомих
Заставодержателю обставин і дій, що
можуть призвести до ускладнення
виконання Заставодавцем зобов»язань
за Договором, визнання його недійсним
чи неукладеним.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що відповідачка, укладаючи договір
застави у жовтні 2009 року, особисто та
свідомо надала нотаріусу відомості про
не перебування у зареєстрованому шлюбі
та відсутність фактичних шлюбних
відносин, а також повідомила, що
спірний автомобіль BMW 523/Е60, кузов №
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1 є її
особистою власністю, тобто права
третіх осіб на даний транспортний
засіб відсутні, натомість інших
доказів того, що позивач ОСОБА_2 брав
участь у придбанні даного автомобіля
надано не було, місцевий суд помилково
прийшов до висновку, що спірний
автомобіль можливо віднести до
спільної сумісної власності подружжя.

З огляду на наведене доводи
апеляційної скарги в тій частині, що
спірний автомобіль придбано за рахунок
кредитних коштів, отриманих ОСОБА_3 у АТ
"ПроКредитБанк", а отже коштів, що
належали позичальнику особисто, а
позивачем не доведено порушення його
прав, оскільки він не був власником
транспортного засобу, який було
придбано відповідачем за кредитні
кошти, та щодо не доведення позивачем
факту участі у придбанні автомобіля
коштами є такими, що заслуговують на
увагу.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу, що позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації було подано уже
після ухвалення судового рішення про
стягнення з відповідачки кредитної
заборгованості та початку його
виконання в примусовому порядку, що
може свідчити про намагання сторін
шляхом подачі позову про поділ майна
ухилитися від виконання боргових
зобов'язань.

Таким чином, суд першої інстанції,
задовольняючи позов, неповністю
з"ясував обставини, які мають значення
для справи, а висновки суду не можна
визнати такими, що відповідають
обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309
ЦПК України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд
вправі скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити рішення по суті
позовних вимог з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Оскільки позивач є інвалідом другої
групи, що підтверджується довідкою до
акта огляду МСЕК серії 10ААА №186992, а
тому звільнений від сплати судового
збору при подачі позову до суду,
відповідно до ч.4 ст.88 ЦПК України,
судовий збір слід компенсувати за
рахунок держави.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317,319 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства
"ПроКредитБанк", - задовольнити.

Рішення Котелевського районного суду
Полтавської області від 07 жовтня 2014
року, - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмета спору на стороні
відповідача Публічне акціонерне
товариство "ПроКредитБанк", про
визнання рухомого майна спільною
сумісною власністю та поділ майна, -
відмовити.

Судовий збір компенсувати за рахунок
держави.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ /підпис/
П.М. Карнаух

/підпис/
В.М. Петренко

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області
Т.О.Кривчун