Справа № 548/1218/14-ц
Провадження № 2/548/427/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2014 р. Хорольський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Старокожко В.П.;

за участю секретаря - Листопад В.Л.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідачки - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду м. Хорол
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ майна та витребування
майна з незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 23.07.2014 року звернувся до
суду з вищевказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказав, що з 14.07.2004 року зареєстрував
шлюб із відповідачкою, який за рішенням
суду від 22.04.2013 року був розірваний.
Вказує, що в період шлюбу ним із
дружиною було набуте майно, а саме: кури
15 штук, вартістю 460 грн., цегла1100 шт.,
вартістю 1100 грн.,пральну машину,
вартістю 700 грн., телевізор, вартістю 1300
грн., програвач ДВД, вартістю 590 грн.,
кавомолку, вартістю 120 грн., праску,
вартістю 170 грн., 3 глибинні насоси
вартістю 600 грн., колодязний насос,
вартістю 730 грн., холодильник, вартістю
2300 грн., апарат «Невотон», вартістю 1600
грн., дихальний апарат «Фролова»,
вартістю 130 грн., кружка лікувальна
«Хуашен», вартістю 1000 грн., печатки
лікувальні, вартістю 240 грн., плоско
різи !Фокіна», вартістю 180 грн., стінка
меблева, вартістю 2000 грн., полільник
ручний, вартістю 420 грн., сівалка ручна,
вартістю 320 грн., штик лопату, вартістю 80
грн., граблі, вартістю 40 грн., велосипед,
вартістю 220 грн., набір каструль,
вартістю 160 грн., тачку металічну,
вартістю 240 грн., каструлю ємністю 10
літрів, вартістю 30 грн., каструлю
ємністю 20 літрів, вартістю 50 грн.,
прилад для вимірювання тиску, вартістю
230 грн., піраміду, вартістю 620 грн., балію
оцинковану, вартістю 70 грн., миску
пластмасову, вартістю 30 грн.,
оприскувач, вартістю 130 грн., шланг
поливач, вартістю 130 грн., шланг,
вартістю 400 грн., диван, вартістю 950 грн.,
лійку, вартістю 270 грн., міксер, вартістю
70 грн., електродриль, вартістю 260 грн.,
кухонний набір меблів, вартістю 1600 грн.,
морозильну камеру вартістю 4200 грн.,
хліб опічку, вартістю 610 грн., витяжку
кухонну, вартістю 620 грн., стіл, вартістю
50 грн., а всього майна на загальну суму
25020 грн., ( далі по тексту майно придбане
під час шлюбу ), яке він придбав за свої
особисті кошти, вилучені від продажу
квартири в м. Миргород.

Також вказав, що у володінні
відповідачки залишилося належне йому
особисто майно, придбане ним до
укладення шлюбу, за його особисті
кошти, а саме: стіл кухонний 1 шт.,
стіл-тумба кухонні 1 шт., пенали кутові з
кухонного гарнітуру 2 шт., стільці м'які
зі спинками 4 шт., табуретки кухонні 2
шт., холодильник «Сайге» 1 шт., лава
диван дерев'яна 1 шт., куртка осіння
(зеленого кольору) 1 шт., куртка зі
штучного матеріалу 1 шт., куртка шкіряна
1 шт., книжкові полиці 2 шт., книжкова
шафа під скло з антресолями 1 шт., шарфи
шерстяні 2 шт., шапка хутряна 1 шт., книги
різної тематики 50 шт., програвач
пластинок 1 шт., палас сірого кольору 1
шт., килим шерстяний 2.2х1.5 м. 1 шт., ліжко
дерев'яне двоспальне 1 шт., журнальний
столик 1 шт., крісло 1 шт., світильник
фарфоровий 1 шт., котелок 3 літровий 1 шт.,
котелок 5 літровий 1 шт., які
відповідачка відмовляється йому
повернути.

Тому просив, витребувати від
відповідачки його особисте майно, а
також з урахуванням того, що за час
спільного проживання майже усе
вищевказане майно було придбано за
його власні кошти, просив, виділити
йому у власність майна на загальну суму
14900 грн., а саме: цеглу 1100 шт., вартістю 1100
грн., пральну машину, вартістю 700 грн.,
телевізор, вартістю 1300 грн., програвач
ДВД, вартістю 590 грн., кавомолку,
вартістю 120 грн., праску, вартістю 170
грн., холодильник, вартістю 2300 грн.,
міксер вартістю 70 грн., електричну
дриль, вартістю 250 грн., морозильну
камеру, вартістю 4200 грн., хліб опічку,
вартістю 610 грн., кухонний набір,
вартістю 1600 грн., набір каструль
вартістю 160 грн., каструлю 20 літрову,
вартістю 50 грн., диван, вартістю 950 грн.,
балію оцинковану, вартістю 70 грн., тачку
металеву, вартістю 240 грн., полільник
ручний, вартістю 420 грн., а решту майна
залишити у власності відповідачки.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
свої позовні вимоги підтримав, просив
виділити йому із спільно нажитого
майна на суму 14900 грн. та витребувати у
відповідачки його особисте майно
згідно списку вказаного в позовній
заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала частково. Вказала, що майно
підлягає поділу порівну, і лише те яке
мається у фактичній наявності.
Пояснила, що із зазначеного позивачем
майна як спільне нажите за час шлюбу в
неї фактично наявні лише телевізор
«Снайдер» вартістю 1020 грн., холодильник
«Ардо» вартістю 2300 грн., набір каструль
вартістю 160 грн., яке вважала за
необхідне виділити позивачу та меблева
стінка вартістю 2000 грн., диван вартістю
810 грн., витяжка вартістю 620 грн., стіл
вартістю 50 грн., яке просила залишити
їй. Що стосується решти майна, то воно
було спожито в ході спільного
проживання із чоловіком. Так кури в
кількості 15 штук були придбані в 2005
році, і станом на день розлучення у 2013
році, їх в наявності немає. Цегла в
кількості 1100 штук була використана для
побудови каналізаційної ями, а тому її
у фактичній наявності немає, пральна
машина, програвач ДВД, кавомолка, 3
глибинних та 1 колодязний насоси,
апарат «Невотон», дихальний апарат
«Фролова», плоско різи «Фокіна», 2
каструлі на 10 і 20 літрів, балія
оцинкована, оприскувач, поливні шланги,
міксер, електродриль, морозильна
камера, хлібопічка поламані чи прийшли
в негодність ще за часи спільного
проживання із позивачем, так як
придбавалися не нові і в перші роки
спільного проживання із позивачем. Що
стосується таких речей як кружка
лікувальна Хуашен, печатки лікувальні,
річні полільник та сівалка, велосипед,
металічна тачка, піраміда, пластмасова
миска, лійка то вона взагалі не може
пригадати, що такі речі були в її
господарстві.

З приводу особистого майна позивача
визнала, що у її власності є лише
стіл-тумба кухонні, 2 м'які стільці зі
спинками, куртка осіння зеленого
кольору, куртка шкіряна, книжкові
полиці, шапка хутряна, 50 книг різної
тематики, програвач пластинок, ліжко
дерев'яне, журнальний столик,
світильник фарфоровий, які вона
знайшла як в будинку так і в підсобних
приміщеннях її господарства, коли
після отримання позовної заяви
передивлялася речі в господарстві, та
шукала речі належні позивачу. Пояснила,
що позивач декілька разів виїздив із її
господарства, у її відсутність, які
речі він забирав вона не знає.
Перераховані нею речі це все, що
залишилося після шлюбу.

Заслухавши сторони, свідків,
дослідивши письмові докази по справі
суд вважає, що заявлений позов підлягає
частковому задоволенню виходячи з
наступного.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України
майно, придбане подружжям за час шлюбу,
є їх спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 3 ст. 10, що також передбачено і
ст. 60 ч.1 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Докази не можуть
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Згідно пункту 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21. 12. 2007 року вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою за час шлюбу,
але за кошти, які належали одному з
подружжя особисто (пункти 19,23,24).

Судом встановлено, що сторони по справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з
14.07.2004 року по 22.04.2013 року, і проживали в
АДРЕСА_1.

Шлюб розірвано на підставі рішення
Хорольського районного суду
Полтавської області.

Вирішуючи питання про те, яке саме
майно підлягає поділу між сторонами по
справі, суд враховує наявні в
матеріалах справи письмові документи
та пояснення сторін в судовому
засіданні.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, і
вказуючи перелік майна, що підлягає
поділу позивач зазначав, що на його
думку підлягає поділу все майно, яке
вони із відповідачкою придбали в
період спільного проживання, незалежно
від того спожито воно, використано,
вийшло із ладу чи вибуло із володіння
власника, тому ним в позові зазначено
перелік майна ( крім продуктів
харчування), яке на думку позивача
підлягає поділу між ним та
відповідачкою. Даючи пояснення в
судовому засіданні позивач не
заперечував ті обставини, що частина
побутової техніки, та деякі із
перерахованих ним в позові речей, такі
як колодязні та глибинні насоси, шланги
поливочні, оприскувач, морозильна
камера виходили із ладу, цегла в
кількості 1100 штук була використана для
побудови каналізаційної ями, кури в
кількості 15 штук вжиті в їжу. Вказані
факти в судовому засіданні підтвердила
і відповідачка.

Позивач в судовому засіданні повинен
був довести, що вказані ним в позові
речі не лише були придбані під час
спільного проживання із відповідачкою,
а й те, що ці речі фактично маються в
наявності та перебувають у володінні
відповідачки. Це узгоджується з п. 30
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя».

Суд констатує, що позивачем не надано
жодного доказу, на підставі якого суд з
впевненістю, без припущень міг зробити
висновок, що зазначені в позові речі
перебувають у власності відповідачки,
є наявними в натурі, робочими, і їх ціна
відповідає вартості вказаній
позивачем.

Разом з тим, суд приймає до уваги ту
обставину, що відповідачкою в судовому
засіданні визнано, те, що наразі в
наявності маються наступні речі:
телевізор «Снайдер» вартістю 1020 грн.,
холодильник «Ардо» вартістю 2300 грн.,
набір каструль вартістю 160 грн.,
меблева стінка вартістю 2000 грн., диван
вартістю 810 грн., витяжка вартістю 620
грн., стіл вартістю 50 грн., а тому
виходячи з положень ч. 1 ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню, а
тому саме зазначене в цьому абзаці
майно, як придбане в період спільного
проживання підлягає поділу між
сторонами, за правилами, встановленими
ст. 69-72 СК та ст. 372 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України " у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Як встановлено судом сторони не
досягли домовленості про порядок
поділу майна, і шлюбний договір за час
шлюбу не укладали, спільних
неповнолітніх дітей не мають. Таким
чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 70
СК України, поділ наявного на дату
розгляду справи майна повинен бути
проведений в рівних частинах.

Посилання позивача на ту обставину, що
все майно придбавалося на кошти,
вилучені за продаж його квартири в м.
Миргороді, як на підставу виділення
йому більшої частини майна, судом не
приймаються до уваги, як такі, що не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

З приводу вартості майна, що підлягає
поділу, суд враховує ту обставину, що
позивачем не надано висновків
відповідних експертів, чи квитанцій,
які свідчать про вартість цього майна,
тому суд визначає його вартість
виходячи із встановлених в судовому
засіданні обставин, часу його
придбання та з урахуванням зазначеної
сторонами вартості.

Так, позивачем вартість телевізора
«Снайге» визначена в сумі 1200 грн.
Позивач визнав, що фактично телевізор
був придбаний за 1020 грн., про те він
брався у кредит, а тому сума коштів 1200
грн. зазначена ним приблизно з
урахуванням сплати відсотків та
комісій по кредитному договорі.

Відповідача визнала ту обставину, що
телевізор «Снайге» було придбано за 1020
грн. також не заперечувала та
обставину, що телевізор придбавався в
кредит. Разом з тим ні позивач ні
відповідачка не надали суду письмових
доказів на підставі яких суд міг би
зробити висновок, яка саме сума коштів
крім тіла кредиту була сплачена
сторонами за вказаний телевізор. Тому
суд вважає необхідним визначити
вартість цього телевізора в сумі 1020
грн.

Стосовно вартості іншого майна, що за
висновком суду підлягає поділу, з
урахуванням визнання його вартості
сторонами, суд вважає необхідним при
поділі визначити вартість майна
вказану позивачем, виходячи із
положень ст. 61 ч.1 ЦПК України.

Вирішуючи питання про відібрання у
відповідачки належного позивачу майна,
що було придбано останнім до укладення
із відповідачкою шлюбу, суд також
враховує положення ст.. 61 ч.1 ЦПК
України, і вважає необхідним
зобов'язати відповідачку повернути
позивачу лише те майно, яке визнано
відповідачкою, як таке що наявне в неї
на час розгляду справи, а саме:
стіл-тумбу кухонну, 2 м'які стільці зі
спинками, куртку осінню зеленого
кольору, куртку шкіряну, книжкові
полиці, шапку хутряну, 50 книг різної
тематики, програвач пластинок, ліжко
дерев'яне, журнальний столик,
світильник фарфоровий, так як
позивачем в судовому засіданні не
доведено належними та допустимими
доказами, що інше майно згідно списку
доданого до позовної заяви, перебуває у
володінні відповідачки та належить
позивачу.

Виходячи з того, що судом позовні
вимоги позивача задоволено частково,
суд вважає необхідним стягнути із
відповідачки на користь позивача,
половину сплаченого позивачем
судового збору, а саме 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 наступне майно:
телевізор «Снайдер» вартістю 1020 грн.,
холодильник «Ардо» вартістю 2300 грн.,
набір каструль вартістю 160 грн., а
всього майна на загальну суму 3480 грн.

Виділити ОСОБА_2 стінку меблеву
вартістю 2000 грн., диван вартістю 810 грн.,
витяжку вартістю 620 грн., стіл вартістю
50 грн., а всього майна на загальну суму
3480 грн.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1
належні йому на праві власності речі, а
саме: стіл-тумбу кухонну, 2 м'які стільці
зі спинками, куртку осінню зеленого
кольору, куртку шкіряну, книжкові
полиці, шапку хутряну, 50 книг різної
тематики, програвач пластинок, ліжко
дерев'яне, журнальний столик,
світильник фарфоровий.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовні вимоги
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Полтавської області через
Хорольський районний суд Полтавської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, або з дня отримання копії
рішення, в разі якщо особа, яка подає
апеляційну скаргу, не була присутня під
час проголошенні рішення суду.

Головуючий: