Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"19" листопада 2014 р. Суворовський
районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Одесі
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3
третя особа ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
виселення, -

встановив:

Публічне акціонерне товариство КБ
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»)
звернувся до суду із зазначеним
позовом та просив в рахунок погашення
боргу звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу з прилюдних
торгів за ціною, визначеною незалежним
експертом оціночної діяльності на
рівні, не нижчому звичайної ціни на цей
вид майна на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій АДРЕСА_1.
В обґрунтування вимог представник
позивача посилається на те, що між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та третьою особою
ОСОБА_4, був укладений Кредитний
договір, згідно якого банк надав
кредит, при цьому ОСОБА_4, зобов'язався
повернути отримані кошти у
встановлений договором строк,
здійснюючи погашення заборгованості
та сплачуючи проценти за користування
кредитними ресурсами. Майновим
поручителем ОСОБА_4, є ОСОБА_1, який
передав в іпотеку належну йому на праві
власності квартиру. В результаті
невиконання умов кредитного договору,
згідно наданих позивачем розрахунків,
заборгованість становить 73 998,35 дол.США.
Отже позивач просить звернути
стягнення на предмет іпотеки, та
виселити осіб, які проживають в
зазначеній квартирі.

В судове засідання представник
позивача подав заяву про розгляд
справи за його відсутності та
підтримав позовні вимоги у повному
обсязі (а.с. 136).

Відповідачі у судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином за місцем їх реєстрації,
що підтверджується розписками про
повернення судових повісток (а.с. 128-131).

Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не
має відомостей про причини неявки
відповідача, повідомленого належним
чином, або причину неявки буде визнано
неповажною, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Суд ухвалює заочне рішення відповідно
до вимог ст. 224 ЦПК України про що не
заперечував представник позивача.

Так, судом встановлено, що відповідно
до укладеного договору № ODVIGA00000060 від
27.06.2007 року ОСОБА_4 (далі - Третя особа)
27.06.2007 року отримав кредит у розмірі
100150.00 [Долар США] зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 11.04 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 27.06.2017 року.

Згідно умов зазначеного договору
погашення заборгованості повинно
здійснюватися в наступному порядку:
щомісяця в період сплати, Позичальник
повинен надавати Банку грошові кошти
(щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за Кредитом, яка
складається із заборгованості за
Кредитом, за відсотками, комісією, а
також інші витрати.

Відповідно до частини другої статті 1054
та частини другої статті 1050 Цивільного
кодексу України наслідками порушення
Боржником зобов'язання щодо повернення
чергової частини суми кредиту є право
Заявника достроково вимагати
повернення всієї суми кредиту .

У зв'язку з зазначеними порушеннями
зобов'язань за кредитним договором
Третя особа станом на 03.07.2013 року має
заборгованість - 73998.35 [Долар США], що за
курсом 7.99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 03.07.2013 року
складає 591246.82 грн., яка складається з
наступного: 59049.85 [Долар США] -
заборгованість за кредитом; 9085.68 [Долар
США] - заборгованість по процентам за
користування кредитом; 2520.00 [Долар США] -
заборгованість по комісії за
користуванням кредитом; 3342.82 [Долар США]
- пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_1 (далі -
Відповідач) 27.06.2007 року уклали договір
іпотеки (надалі - договір іпотеки).
Згідно з договором іпотеки Відповідач
надав в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру загальною площею 87.30 кв.м,
житловою площею 64.30 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить Відповідачу на праві
власності на підставі договору купівлі
- продажу. Обумовлена сторонами
договору іпотеки ціна предмету іпотеки
дорівнює 656 500 грн. 00 коп. Також
встановлено, що в зазначеній квартирі
проживають і зареєстровані ОСОБА_2,
ОСОБА_3.

Встановлені судом обставини
підтверджуються кредитним договором,
договором іпотеки, розрахунком боргу,
довідкою про склад сім'ї відповідача.

Згідно ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

У відповідності зі ст.612 ЦК України,
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом. Боржник, який прострочив
виконання зобов'язання, відповідає
перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Якщо внаслідок
прострочення боржника виконання
зобов'язання втратило інтерес для
кредитора, він може відмовитися від
прийняття виконання і вимагати
відшкодування збитків.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
установа зобов'язується надати грошові
кошти позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Щодо вимог про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно до п.38 Постанови №5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 30.03.2012 року, у випадку якщо
іпотекодержатель не реалізував
способів позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки, зокрема, шляхом укладення
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя, який передбачав би
передачу іпотекодержателю права
власності на предмет іпотеки у рахунок
виконання основного зобов'язання
(стаття 37 Закону України «Про іпотеку»),
він має право звернутися до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки відповідно до статті 39
цього Закону, а не з позовом про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Наявність договору про позасудове
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки не позбавляє
іпотекодержателя права звернення
стягнення на предмет іпотеки в
судовому порядку.

У відповідності до п.42 Постанови №5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 30.03.2012 року,
резолютивна частини рішення суду в
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки має
відповідати вимогам як статті 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК.
Зокрема, у ньому в обов'язковому
порядку має зазначатись: загальний
розмір вимог та всі його складові, що
підлягають сплаті іпотекодержателю з
вартості предмета іпотеки; спосіб
реалізації предмета іпотеки - шляхом
проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу шляхом
надання права іпотекодержателю на
продаж предмета іпотеки або визнання
права власності за іпотекодержателем;
початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації (при цьому
суд може зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій).

При цьому суд не може одночасно
звернути стягнення на предмет іпотеки
та стягнути суму заборгованості за
кредитним договором. У такому випадку
суд має зазначити в резолютивній
частині рішення лише про звернення
стягнення на предмет іпотеки із
зазначенням суми заборгованості за
кредитним договором, а сам розрахунок
суми заборгованості має наводитись у
мотивувальній частині рішення.
Винятком є ситуація коли особа
позичальника є відмінною від особи
іпотекодавця з урахуванням положення
статті 11 Закону України «Про іпотеку»
(або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Разом з тим, у відповідності до Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03.06.2014 року №1304-VII, що набрав
чинності 07.06.2014 року, не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно із статтею 4 Закону України «Про
заставу"» та/або предметом іпотеки
згідно із статтею 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/ майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

З урахуванням отримання кредиту в
іноземній валюті, реєстрації і
проживання майнового поручителя у
вказаній квартирі, відсутності іншого
нерухомого житлового майна у майнового
поручителя, дія мораторію поширюється
до встановлених правовідносин.

Ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Враховуючи те, що вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про виселення ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, є похідними від вимог
про звернення стягнення на предмет
іпотеки (ст. 39 - 40 Закону України «Про
іпотеку»), в задоволенні яких
відмовлено, то і вимоги про виселення
задоволенню не підлягають.

З іншими вимогами позивач до суду не
звертався.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 61, 64, 88, 169, 212-215,
224-227 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В позові Публічного акціонерного
товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_4 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене
позивачем до апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10-ти днів з дня
отримання копії рішення.

Суддя: