Єдиний унікальний номер 205/7872/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я 7872

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 листопада 2014 року
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська в складі:

головуючого судді
Скрипник К.О.,

при
секретарі Олексієнко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа - Головне
управління державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 16 вересня 2014 року
звернулася до суду з вказаним позовом,
в якому зазначила, що вона є власницею
квартири АДРЕСА_1. З відповідачем вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11
жовтня 1997 року по 05 червня 2014 року. З 06
червня 2000 року відповідач
зареєстрований у спірній квартирі,
крім нього в квартирі зареєстрований
їх син ОСОБА_3. Відповідач ще у лютому 2014
році покинув сім`ю та переїхав жити до
своєї матері, однак з реєстраційного
обліку не знявся. Відповідач тривалий
час не мешкає у квартирі, не сплачує
комунальні послуги. Позивач просила
визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою від 4 листопада 2014 року
замінена третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області.

Позивач у судовому засіданні
позовну заяву підтримала та просила
задовольнити, посилаючись на обставини
викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
позовну заяву визнав та не заперечував
проти її задоволення. Наслідки
визнання позову позивачу роз'яснені.

Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України,
у разі визнання позову відповідачем
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову.

Третя особа у судове засідання не
з'явилася, про день і час проведення
слухання справи повідомлялася
належним чином, письмових заяв не
надходило.

Суд, вивчивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню
за наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що квартира АДРЕСА_1 належить на праві
власності ОСОБА_1, на підставі договору
дарування, посвідченого 30 липня 2008 року
приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_4, за
реєстровим № 4078 (а.с.8-9).

В силу ст.57 СК України, вказана квартира
є особистим майном дружини, тобто
позивача.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 11
жовтня 1997 року по 05 червня 2014 року
(а.с.5-7, 13-14).

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1
зареєстровано місце проживання:
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
підтверджується довідкою про склад
сім`ї та місце реєстрації від 21.08.2014
року (а.с.10).

Однак, судом встановлено та не
заперечувалося відповідачем, що він в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає, в
квартирі відсутні його особисті речі.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени
сім`ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім`ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

В сулу ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні»,
реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Також, в силу ст. 6 вищезазначеного
Закону, громадянин України
зобов`язаний протягом десяти днів
після прибуття до нового місця
проживання зареєструвати місце
проживання.

Отже, оскільки відповідач вже на
протязі тривалого часу не проживає у
спірній квартирі, то суд вважає, що є
всі підстави визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме, квартирою АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене та
аналізуючи здобуті по справі докази,
суд приходить до висновку, що вимоги
позивача є законними, обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню.

В силу ст. 88 ЦПК України, з
відповідача слід стягнути на користь
позивача судові витрати в розмірі 243,60
грн.

На підставі викладеного, і
керуючись ст.ст. 405, 321 ЦК України, ст.57 СК
України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 174, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
- Головне управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, а саме, квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі в
10-денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя
К.О. Скрипник