АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/1429/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1965/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі: головуючого судді - Гринчука
Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

при секретарі: Гриньовій А.М.,

з участю позивача та його представника
- адвоката ОСОБА_1.,

відповідача та його представника -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл
нерухомого майна, що є об'єктом права
спільної часткової власності з
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 11 серпня 2014
року, -

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4 про розподіл в
натурі житлового будинку
розташованого по АДРЕСА_1.

На обґрунтування позову зазначив,
що відповідно до рішення
Старокостянтинівського районного суду
від 24 квітня 2013 року між ним та
відповідачем було розподілено
вищевказаний будинок та виділено
кожному з них по ? частині.

Оскільки між ним та ОСОБА_4 не
досягнуто згоди щодо користування
будинком, тому просив суд провести його
розподіл в натурі.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 11 серпня 2014 року
позов було задоволено.

Розділено в натурі житловий будинок,
який розташований в АДРЕСА_1.

Виділено у власність ОСОБА_3 у
житловому будинку АДРЕСА_1:

- приміщення у підвалі: підвал - II площею
15,5 кв.м, підвал - III площею 7,4 кв.м, підвал
- IV площею 3,4 кв.м, підвал - V площею 8 кв.м;

- приміщення на першому поверсі:
коридор 1-1 площею 12,8 кв.м, кухню 1-3
площею 15,1 кв.м, житлову кімнату 1-4
площею 9 кв.м;

- приміщення на другому поверсі:
коридор 1-5 площею 8,3 кв.м, житлову
кімнату 1-6 площею 10 кв.м., житлову
кімнату 1-7 площею 20,6 кв.м., а всього
приміщень загальною площею 110,1 кв.м
загальною вартістю 188 567 грн., що
становить 52/100 частин житлового
будинку.

Виділено у власність ОСОБА_4 у
житловому будинку АДРЕСА_1:

- приміщення у підвалі: підвал -1 площею
20 кв.м, підвал -VI площею 12,5 кв.м;

приміщення на першому поверсі: житлову
кімнату 1-2 площею 35 кв.м;

- приміщення на другому поверсі:
житлову кімнату 1-8 площею 15 кв.м.,
коридор 1-9 площею 5,8 кв.м, житлову
кімнату 1-10 площею 13,7 кв.м., а всього
приміщень загальною площею 102 кв.м
загальною вартістю 173 053 грн., що
становить 48/100 частин житлового
будинку.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 для
досягнення рівності ідеальних часток
вартості будинку грошову компенсацію в
сумі 7 757 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1 808
грн. 10 коп. судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить скасувати рішення суду і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної
скарги апелянт зазначала, що суд
порушив норми процесуального права,
прийнявши до уваги висновок експерта
№6-56-13, який є неналежним доказом,
оскільки при проведенні експертизи
були допущені численні порушення вимог
нормативних документів щодо порядку
проведення експертного дослідження,
зокрема що стосується визначення
вартості спірного майна, варіантів
його розподілу, робіт, які необхідно
виконати для переобладнання будинку у
два ізольованих житлових приміщення,
відсутній дозвіл виконкому міської
ради на переобладнання та
перепланування, як того вимагає ст. 152
ЖК України. Розподіл будинку за
варіантом, визначеним у рішенні суду,
призведе до порушення прав дітей, які
проживають разом з нею. Виділивши в
натурі частину будинку, яка є меншою
від ? частки, власником якої вона є та
стягнувши з ОСОБА_3 на її користь
грошову компенсацію різниці вартості
часток, суд тим самим примусово, поза її
волею зменшив розмір належного їй
майна за відсутності на депозитному
рахунку суду грошових коштів, які
підлягають сплаті позивачем як
компенсація різниці вартості часток.

В суді апелянт та її представник
підтримали доводи апеляційної скарги.

Позивач та його представник в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечили та
пояснили, що рішення суду є законним та
обґрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Частиною 1 статті 309 цього Кодексу
визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також розгляд і
вирішення справи неповноважним судом;
участь в ухваленні рішення судді, якому
було заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про його
відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення чи
підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Суд першої інстанції неповно з'ясував
обставини, якими обґрунтовувались
позовні вимоги та заперечення сторін,
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права.

У зв'язку з неповним з'ясуванням
судом обставин, що мають значення для
справи та порушенням судом норм
матеріального та процесуального права
оспорюване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Судом встановлено, що під час
перебування сторін у зареєстрованому
шлюбі, 25.01.2005 року, ними спільно було
придбано житловий будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до технічного
паспорту житловий будинок АДРЕСА_1 має
загальну площу 145,3 кв.м., житлову площу -
103,3 кв.м., складається із 6 житлових
кімнат, 6 підвалів, 3 коридорів, кухні.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 24.04.2013 року, яке набрало законної
сили, за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано право
власності по ? частині вказаного
будинку.

Як вбачається з витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності, 23.08.2013 року за ОСОБА_4
зареєстровано ? частку спірного
житлового будинку.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 суд прийняв до уваги висновок
судової будівельно-технічної
експертизи від 16.12.2013 року, № 6-56-13 та
провів розподіл спірного
будинковолодіння між сторонами в
натурі відповідно до варіанту №1
експертизи, відійшови при цьому від
рівності часток сторін зі стягненням з
позивача на користь відповідача
вартості різниці у частках.

Такий висновок суду суперечить
вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Статтею 183 ЦК України встановлено,
що подільною є річ, яку можна поділити
без втрати її цільового призначення.
Неподільною є річ, яку не можна
поділити без втрати її цільового
призначення.

У п.п. 7, 8 постанови Пленуму ВСУ від
4 жовтня 1991 року №7 „Про застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" зазначено, що в спорах про
поділ будинку в натурі учасникам
спільної часткової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності.

Якщо виділ технічно можливий, але
з відхиленням від розміру часток
кожного власника суд з урахуванням
конкретних обставин може провести його
розподіл зі зміною у зв'язку з цим
ідеальних часток і присудженням
грошової компенсації учаснику
спільної власності, частка якого
зменшилась.

При поділі житлового будинку суд
зобов'язаний зазначити в рішенні, яка
відокремлена (ізольована після
переобладнання) частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також які
підсобні будівлі передаються власнику.

Аналіз змісту вищевказаних норм
свідчить про те, що поділ житлового
будинку, який перебуває у спільній
частковій власності осіб, є можливими,
якщо кожній зі сторін може бути
виділено відокремлену частину будинку
із самостійним виходом (квартиру) або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності.

Визначальним для поділу будинку в
натурі, який перебуває у спільній
частковій власності, є розмір часток
співвласників та технічна можливість
поділу будинку відповідно до часток
співвласників.

У тих випадках, коли для поділу
необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
проводиться при наявності дозволу на
це виконкому місцевої ради (ст. 152 ЖК
України).

Різні господарські будівлі (літні
кухні, сараї тощо) є підсобними
будівлями і складають з будинком одне
ціле, вони є приналежністю до головного
будинку і діляться разом.

У порушення ст. 152 ЖК України суд
не звернув уваги на те, що згідно з
висновком судової
будівельно-технічної експертизи при
поділі спірного будинку на дві
ізольовані квартири передбачено
проведення перепланування, зокрема
влаштування сходових клітин, входу,
перегородок, дверних пройомів та
віконних прорізів у стінах,
переобладнання приміщення під кухню,
переобладнання частини приміщення під
передпокій і ванну.

Крім того, слід також виконати
роботи по розподілу подачі опалення,
газопостачання, водопостачання,
електропостачання та водовідведення

У зв'язку з цим, у відповідності до
вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом не було
вирішено питання щодо отримання
сторонами відповідного дозволу на
переобладнання та перепланування
будинку.

З метою усунення вказаного недоліку
апеляційним судом сторонам було надано
можливість для звернення до виконкому
Старокостянтинівської міської ради.

Листом за підписом першого заступника
міського голови від 22.10.2014 року ОСОБА_3
було повідомлено, що виконавчий
комітет розгляне питання щодо надання
дозволу на перепланування та
переобладнання у житловому будинку
АДРЕСА_1 за умови звернення усіх
власників вказаного житлового будинку
та надання рішення
Старокостянтинівського районного суду
від 11 серпня 2014 року (яке є предметом
апеляційного розгляду) за умови, що
воно набрало законної сили.

В суді ОСОБА_3 та його представник
пояснили, що з висновками, які
викладені у вказаному листі
погодилися.

Суд також не звернув уваги на те,
що як в первинному висновку експерта
№6-56-13 від 16.12.2013 року, так і в додаткових
висновках №6-72-14 від 19.04.2014 року, №6-85-14
від 15.07.2014 року відсутні дані щодо
переобладнання інженерних мереж
(існуючої системи опалення,
газопостачання, водопостачання,
каналізації і освітлення), їх вартості
а також не конкретизовано власника,
якому необхідно виконати відповідні
роботи по переобладнанню та
переплануванню будинку відповідно до
варіанту його розподілу.

Експертом не вирішено питання
щодо робіт, які необхідно провести по
переобладнанню приміщення під кухню,
передпокій та ванну, зокрема, які
роботи і хто зі сторін повинен їх
виконати, їх вартість.

Без усунення цих недоліків
вирішення питання про розподіл будинку
в натурі між сторонами на дві окремі
ізольовані квартири неможливо.

При цьому експерт самоусунувся
від вирішення вказаних вище питань,
зазначивши у своєму висновку що це не
відноситься до його компетенції.

Така позиція експерта суперечить
вимогам п. 5 „Будівельно-технічна
експертиза" Інструкції про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затвердженої
наказом МЮ України №53/5 від 08.10.1998 року.
Однак суд не вирішив питання про
призначення повторної експертизи в
порядку ч. 4 ст. 10, ч. 2 ст. 150 ЦПК України. В
апеляційному суді сторони
відповідного клопотання не заявляли,
що позбавило апеляційну інстанцію
можливості виправити цей недолік.

Незважаючи на те, що проведені на
підставі ухвал суду вищевказані
первинна та додаткові експертизи мають
ряд суттєвих недоліків, однак суд
поклав в основу свого рішення висновок
лише першої експертизи №6-56-13 від 16.12.2013
року, не вказавши при цьому виду та
вартості робіт, які підлягають
проведенню кожному зі сторін.

Слід також зауважити, що
постановою від 25.03.2014 року, яка є чинною,
державним виконавцем відділу ДВС
Старокостянтинівського районного
управління юстиції в процесі виконання
рішення суду про стягнення аліментів з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання
двох малолітніх дітей, було накладено
арешт на все майно, належне ОСОБА_3, в
т.ч. і нерухоме.

За встановлених вище обставин
колегія суддів приходить до висновку
про безпідставність позовних вимог і
необхідність в зв'язку з цим скасування
рішення суду з відмовою у задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324
ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 11 серпня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про розподіл нерухомого майна, що є
об'єктом права спільної часткової
власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий: /підпис/
Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя
апеляційного суду
Р.С. Гринчук

________________________________________________________________________
________________________

Головуючий у першій інстанції -
Цішковський В.А.
Доповідач - Гринчук Р.С.

Категорія № 57