Справа № 1324/67/12
Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/4425/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

секретаря - Івановій О.О.,

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 29 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зазначеним позовом. Просила провести
поділ майна, що є їх спільним із ОСОБА_2
майном, яке вони набули за час шлюбу.

Оскаржуванним рішенням позов
задоволено частково.

Проведено поділ майна подружжя.
Виділено ОСОБА_4 майна на суму 161210 грн.,
а ОСОБА_2 - 315122 грн. Визнано право
власності ОСОБА_4 на 1/5, а ОСОБА_2 - на 4/5
ідеальних часток квартири АДРЕСА_1.

Крім цього, виділено ОСОБА_2 та визнано
його право власності на вантажний
автомобіль марки «РЕНО» д.н. НОМЕР_1
вартістю 156612 грн. і стягнуто на користь
ОСОБА_4 різницю вартості майна в сумі
153912 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 в частині
поділу квартири АДРЕСА_1 і вантажного
автомобіля, стягнення на користь
позивачки 153912 грн. у якості компенсації
різниці вартості поділеного майна.
Посилається на неправильне
встановлення судом фактичних обставин
справи, і неправильне застосування
норм матеріального права. Зокрема
зазначає, що спірна квартира не могла
були об'єктом поділу, так як вона є його
особистою власністю. Окрім цього,
спірний автомобіль був відчужений під
час шлюбу і кошти використані на
потреби сім'ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
ОСОБА_2 і його представника ОСОБА_3 на
підтримання скарги, ОСОБА_4 і її
представника ОСОБА_5 на її заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів знаходить, що скарги підлягає
задоволенню з огляду на викладені
мотиви.

Встановлено, що 02.10.1999 року сторони
зареєстрували шлюб, який був
розірваний рішенням Трускавецького
міського суду від 01.03.2012 року.

Згідно витягу із Реєстру прав
власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є
власником квартири АДРЕСА_1, яку у 1996
році набув у співвласність в порядку
приватизації державного житлового
фонду, а 26.12.2008 року - прийняття у
власність частки за договором
дарування.

Подружжя проживало в зазначеній
квартирі, у якому було проведено
ремонт.

Відповідно до витягу із журналу карток,
наданого начальником Дрогобицького
ВРЕР ДАІ ГУМВСУ у Львівській області,
спірний автомобіль «РЕНО» «Магнум»
29.07.2011 року був зареєстрований за
ОСОБА_2 і 25.01.2012 року перереєстрований
на нового власника за договором
купівлі-продажу.

Частиною першою статті 60 СК України
визначено, що майно, набуте подружжям
за час шлюбу, належить дружині та чоло
вікові на праві спільної сумісної
власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини (навчання,
ведення домашнього госпо дарства,
догляд за дітьми, хвороба тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої цієї ж
статті вважається, що кожна річ, набута
за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 про виділ
та визнання за позивачкою права
власності на 1/5 частину квартири,
власником якої є ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив із того, що за час
шлюбу цінність цієї квартири істотно
збільшилася внаслідок трудових та
грошових затрат позивачки під час
проведення ремонту житла та враховуючи
ту обставину, що частину цього ремонту
виокремити неможливо.

Однак цей висновок суду не відповідає
матеріалам справи.

Визнаючи істотним збільшенням
вартості квартири, місцевий суд
виходив із пояснень позивачки про суму
витрат подружжя на проведення ремонту,
які становлять 175320 грн. при ринковій
вартості житла 440000 грн.

Вважаючи встановленими ці обставини,
суд не взяв до уваги, що для визначення
істотності збільшення цінності
квартири, слід було урахувати її
вартість до проведення ремонту і після
його проведення.

Натомість, жодного документального
підтвердження цих обставин позивачка
суду першої інстанції не надала. Не
надала позивач доказів про вартість
спірної квартири на час розгляду
справи. Крім цього, визначивши вартість
ремонту квартири в сумі 175320 грн.,
позивач не довела часу проведення
цього ремонту, що може істотно вплинути
на зміст спору, адже вартість робіт і
матеріалів експерт визначала не на час
ремонту, а на час проведення
експертизи.

Під час апеляційного розгляду справи
сторонам було роз'яснено їх обов'язок
доказування обставин, на які вони
посилаються як на доводи і заперечення,
та надавалася можливість скористатися
цим правом.

Зазначені вище докази позивач суду
апеляційної інстанції не надала.

Отже, за наведених вище даних підстав
вважати про істотність збільшення
цінності квартири не має.

Як зазначалося вище, не доведено
позивачкою і вартості понесених
подружжям витрат на проведення
ремонту, яка могла бути врахована при
поділі сукупного майна подружжя.

Оскільки ОСОБА_2 є власником квартири
АДРЕСА_1, а ОСОБА_4 не довела
протилежного, то підстав для визнання
права власності за позивачкою на 1/5 і за
відповідачем на 4/5 ідеальних частин
цього об'єкту не має.

Не ґрунтується на матеріалах справи
висновок суду першої інстанції про
поділ автомобіля спірного «РЕНО».

Встановлено, що сторони перебували у
шлюбі з 02.10.1999 року до 01.03.2012 року.

Автомобіль відчужено відповідачем
25.01.2012 року.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 в цій
частині, місцевий суд виходив із того,
що на час відчуження транспортного
засобу ОСОБА_4 і ОСОБА_2 припинили
подружні відносини і тому відповідач
не діяв у інтересах сім'ї.

До такого висновку суд прийшов на
підставі пояснень позивачки.

Разом із цим, пояснення ОСОБА_4 не
підтверджуються жодним доказом. До
того ж, її посилання на те, що спірний
автомобіль був відчужений з огляду на
виниклий спір не відповідає матеріалам
справи.

Так, позов ОСОБА_4 подала до суду 18.01.2012
року, за яким провадження було відкрито
06.02.2012 року. Ухвала про забезпечення
позову ОСОБА_4 державною виконавчою
службою була прийнята 02.03.2012 року (а.с.18).
Уся переписка суду із ОСОБА_2
розпочалася з 13.02.2012 року.

Отже, жодних об'єктивних доказів про
відчуження автомобіля під час спору
матеріали справи не містять.

Разом із цим не спростовано твердження
ОСОБА_2 про те, що автомобіль було
відчужено 25.01.2012 року за взаємною
згодою подружжя і виручені кошти
поділені з ОСОБА_4

Крім цього, неправильним є висновок
суду першої інстанції про передачу
ОСОБА_2 спірного автомобіля та визнання
за ним права власності, оскільки
автомобіль був відчужений за
правочином, який є чинним до нині.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення апеляційної
скарги, часткового скасування рішення
суду першої інстанції і часткової
відмови у позові ОСОБА_4

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309,
ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду
Львівської області від 29 квітня 2014 року
в частині виділення ОСОБА_4 та визнання
за нею права власності на 1/5 ідеальну
частину квартири АДРЕСА_1, про
виділення ОСОБА_2 та визнання за ним
права власності на 4/5 ідеальних частин
квартири АДРЕСА_1, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 153912 грн.
скасувати.

Ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні зазначених вимог ОСОБА_4.

В решті рішення залишити без змін, а
апеляційну скаргу відхилити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: