Номер провадження: 22-ц/785/8785/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова
О.Г.,

при секретарі: Сілукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Київського
районного суду м. Одеси від 27 березня
2008 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа з боку
відповідача - ОСОБА_2, про розподіл
спільного майна,-

встановила:

Дев'ятого лютого 2004 року ОСОБА_3
звернулась до Київського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про
розподіл спільного майна подружжя,
визнання права власності на ? частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

За усним клопотанням представника
ОСОБА_4, ухвалою Київського районного
суду м. Одеси від 02.10.2007 р., ОСОБА_2
залучений до справи у якості третьої
особи без самостійних вимог з боку
відповідача (а.с. 116).

В процесі розгляду справи ОСОБА_4
звернувся до суду із зустрічною
позовною заявою про припинення права
на частку у спільному майні, в якій було
зазначено, що його син в 1993 році почав
будувати новий будинок (літ. «К») на
належній йому земельній ділянці та на
початку 2000 років будинок в цілому був
збудований і він заселився у нього
разом із своєю сім'єю.

11.02.2008 року ОСОБА_4 через свого
представника звернувся до суду із
заявою про залишення зустрічного
позову без розгляду, про що судом була
постановлена відповідна ухвала (а.с. 144).

В судовому засіданні позивач свої
вимоги підтримала.

Представник відповідача та
третьої особи позов визнав частково,
вважав, що спільним майном подружжя є
жилий будинок під літ. «К» у складі
домоволодіння АДРЕСА_1, який сторони
збудували під час шлюбу самочинно і
надалі на будинок було визнано право
власності за відповідачем, тому визнав
за позивачкою право власності на ?
частину жилого будинку літ. «К», що
розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням суду позов задоволено
частково - визнано за ОСОБА_3 право
власності на ? частину жилого будинку
літ. «К», що розташований по АДРЕСА_1.

Рішення суду сторонами не
оскаржувалось та виконано.

У 2014 році на рішення суду
приніс апеляційну скаргу ОСОБА_2 в якій
просить рішення суду скасувати,
постановити нове, яким відмовити у
задоволенні позову, посилаючись на те,
що судом неповно з'ясовані обставини,
що мають значення для справи, а також,
що судом порушено норми матеріального
та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, законність і обґрунтованість
рішення суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
переглядає судові рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України ,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень,
а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд
першої інстанції повно та всебічно
дослідив матеріали справи, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні
встановлено наступне.

В 1979 році позивачка та
відповідач зареєстрували шлюб. Після
реєстрації шлюбу ОСОБА_3 вселилась у
якості члена сім'ї у жилий будинок
АДРЕСА_1, що належав на праві приватної
власності батьку відповідача, ОСОБА_5,
на підставі свідоцтва про право
особистої власності на домоволодіння
від 17.04.1972 р.

25.06.1993 року ОСОБА_5, подарував
належний йому будинок із надвірними
господарськими спорудами відповідачу.

Під час шлюбу житловий будинок
літ. «А» був реконструйований і було
збудувано на земельній ділянці АДРЕСА_1
ще один жилий будинок - літ. «К».

24.09.2003 року ОСОБА_4 на підставі
рішення виконкому Одеської міської
ради від 30.07.2003 р. № 385, яким було
прийнято до експлуатації, зокрема,
жилий будинок - літ. «К», отримав
свідоцтво про право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, що складається
з двох жилих будинків і господарських
споруд, на підставі якого за ним 08.12.2007
р. було зареєстровано право власності
на зазначене майно.

У 2006 році сторони шлюб
розірвали.

На час розгляду справи в суді
першої інстанції та на час розгляду
справи в апеляційному суді рішення
виконкому Одеської міської ради від
30.07.2003 р. № 385. та видане на його підставі
свідоцтво про право власності на
домоволодіння від 24.09.2003 р. не
скасовані, не визнані недійсними, а
тому є єдиними достатніми доказами
належності спірного майна на праві
власності відповідачу ОСОБА_4 та
набуття права на жилий будинок - літ.
«К» у складі домоволодіння АДРЕСА_1 в
період шлюбу з ОСОБА_3

За таких підстав суд першої
інстанції, керуючись нормами ст. 60
Сімейного кодексу України, зробив
правильний висновок про те, що вказане
майно є спільною сумісною власністю
подружжя і виходячи з рівності часток
подружжя правильно визначив частку
позивачки у спірному майні.

Суд не приймає до уваги доводи
апелянта щодо неналежності підпису
ОСОБА_4 на документах (довіреності,
заяві, договорах), щодо відсутності
підпису ОСОБА_4 на Акті міської
міжвідомчої комісії по прийманню в
експлуатацію будов, а також щодо
будівництва ОСОБА_2 жилого будинку під
літ. «К», оскільки по-перше, зазначені
обставини за наявності чинних
правовстановлюючих документів на
майно не входять до предмету
доказування по цій справі; по-друге,
вони не підтверджені жодними належними
і допустимими доказами.

Твердження апелянта про
необізнаність про розгляд справи судом
першої інстанції та ухвалення
оскаржуваного рішення, які
спростовуються наявними в матеріалах
справи розписками представника
апелянта про повідомлення про дату та
час судових засідань (а.с. 128, 130, 175),
доказами прийняття представником
ОСОБА_2 участі у засіданнях
апеляційного суду Одеської області
(а.с. 196-197, 180), отримання ОСОБА_2 повісток
з інформацією про дату, час та місце
судового засідання (а.с. 125, 136, 180, 194, 202,
219), суд розцінює як зловживання своїми
процесуальними правами та спробу з
формальних підстав оскаржити законне
та обґрунтоване рішення.

Крім того, ОСОБА_2 надано
судовій колегії накладні, які
підтверджують на його думку те, що
будинок ( літ. «К») будувався саме ним.
Однак при огляді представлених
накладних встановлено, що частина
накладних без прізвищ, адреси, виду
призначення, а 3 накладних ( одна без
печатки), де є прізвище « ОСОБА_2» та
відносяться до 2010, 2012 року також не
можуть бути достатніми доказами того,
що він має відношення до будівництва
літ «К» і таким чином рішенням суду
його інтереси порушено.

Таким чином, доводи
апеляційної скарги не приймаються до
уваги, оскільки спростовуються
матеріалами справи, а письмових
доказів на підтвердження доводів
апеляційної скарги до апеляційного
суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів розглянувши скаргу в
межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, вважає, що суд
першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права
при вирішенні справи не допустив,
рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, доводи
апеляційної скарги на увагу не
заслуговують та задоволенню не
підлягають, підстави для ухвалення
нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши
справу, прийшла до висновку, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1
п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного
суду м. Одеси від 27 березня 2008 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту проголошення, однак її
може бути оскаржено до суду касаційної
інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий-суддя Н.В.Ісаєва

Судді:
О.Г.
Журавльов

О.С.Комлева

.