Справа № 715/2061/14-ц
Провадження № 2/715/759/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Глибоцький
районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді
Цуренка В.А.

секретар судового засідання
Оршевська С.М.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засiданнi в смт. Глибока в залі суду
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
власників індивідуальних гаражів № 2,
ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про визнання
права володіння та користування
майном,-

В С Т А Н О В И
В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
з 1991 року по цей час він є членом
Товариства власників індивідуальних
гаражів АДРЕСА_1, де за ним закріплено
гаражне приміщення в двох рівнях під
НОМЕР_1 та НОМЕР_2. Рішеннями
Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 07 червня 2012
року та від 19 березня 2013 року, а також
Ухвалами Апеляційного суду
Чернівецької області від 15 серпня 2012
року та 29 травня 2013 року було
встановлено, що з членів Товариства
його не було виключено, а гаражне
приміщення під НОМЕР_1 та НОМЕР_2
залишається у його користуванні і в
зв'язку з цими обставинами відсутній
спір за його позовом до Товариства
власників індивідуальних гаражів №2.
Однак, відповідачка ОСОБА_3,
перешкоджає йому в користуванні
гаражними приміщеннями шляхом
зрізання встановлених ним замків та
встановленням своїх. Пояснює це тим, що
ще в 2002 році на підставі заяви про вступ
до товариства на неї були
переоформлені зазначені вище гаражні
приміщення під НОМЕР_3 та НОМЕР_4. 04
жовтня 2013 року ОСОБА_3 у зв'язку з
продажем, переоформила вказані гаражі
на ОСОБА_6 Далі 25.11.2013 року ОСОБА_6 продав
зазначені гаражні приміщення ОСОБА_4,
який на цей момент є нібито власником
його гаражних приміщень. Всі ці дії та
факти відбувалися з відома і сприяння
нинішнього голови Товариства
власників індивідуальних гаражів №2
ОСОБА_5. Вважає дії відповідачів
нікчемними і такими, що не несуть за
собою юридичних наслідків щодо його
права володіння і користування по
відношенню до гаражних приміщень
НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що розташовані на
території Товариства власників
індивідуальних гаражів №2. Просить суд
визнати його виключне право
користування та володіння гаражними
приміщеннями НОМЕР_3 та НОМЕР_4, які
розташовані на території Товариства
власників індивідуальних гаражів
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні
вимоги підтримали повністю, в своїх
поясненнях підтвердили обставини, які
викладені в позові і просили суд позов
задовольнити.

В судовому засіданні відповідачі
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник
відповідача ОСОБА_5 заперечували проти
задоволення позовних вимог,
посилаючись на безпідставність
позовних вимог, а також на те, що ОСОБА_1
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Як встановлено судом і даний факт не
заперечує сам позивач, спірні гаражі
ним не здавалися в експлуатацію, а отже
будучи членом Товариства власників
індивідуальних гаражів № 2 він був
власником лише внесків, що ним
сплачувалися. Даний факт також
встановлено Рішенням Глибоцького
районного суду Чернівецької області
від 19 березня 2013 року, залишеним без
змін Ухвалою Апеляційного суду
Чернівецької області від 29 травня 2013
року і тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 61
ЦПК України має преюдиціальне значення
при розгляді даної справи і не потребує
доказуванню.

Відповідно до п. 2.6 Статуту Товаристві
власників індивідуальних гаражів № 2
побудований та зданий відповідно
оформленим актом в експлуатацію гараж
являється власністю члена товариства,
на яку розповсюджуються всі права та
привила згідно чинного законодавства.

Згідно пп.д п.6.1 Статуту товариства
власників індивідуальних гаражів №2
член товариства має право після
завершення будівництва і оформлення
акту здачі в експлуатацію продати,
здати в оренду гараж з обов'язковим
оформленням документів в бухгалтерії
товариства. Отже, настання наслідків,
визначених пп.д п.6.1 Статуту товариства
власників індивідуальних гаражів №2,
пов'язано із здійсненням членом
товариства своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

З ч. 3 ст. 331 ЦК України випливає, що до
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Як встановлено судом та не
заперечується сторонами, спірні гаражі
не є власністю Товариства власників
індивідуальних гаражів № 2, оскільки
будівництво гаражів здійснювалося
самими сторонами, а не товариством.

Реєстрація об'єктів нерухомості
здійснюється реєстраційною службою
відповідно до вимог законодавства.
Здійснивши будівництво гаражів,
позивач у встановленому законом
порядку не ввів їх в експлуатацію та не
зареєстрував право власності.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Отже,
право володіння та право користування
майном є складовими правомочностями
права власності, оскільки позивач в
судовому засіданні належними і
допустимими доказами не довів
виникнення у нього права власності на
спірне нерухоме майно, а тому у нього
відсутні правомочності щодо володіння
та користування цим нерухомим майном,
що випливають із відсутності права
власності. Інших законних підстав у
позивача для володіння чи користування
спірними нерухомим майном в судовому
засіданні також не було встановлено.

Із позовними вимогами про визнання за
ним права на будівельні матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва позивач не
звертався.

При таких обставинах, суд дійшов
висновку, що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 181, 317,331
ЦК України, керуючись ст. ст. 3-11,15, 57-60,
209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Товариства власників індивідуальних
гаражів № 2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_4 про
визнання права володіння та
користування майном відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернівецької області через Глибоцький
районний суд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: