Справа №173/2259/14-ц
Провадження №2/173/1269/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області у
складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.,

при секретарі судового засідання
Демяненко С.І.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в
приміщенні суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи, такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору:
Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України
у Дніпропетровській області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області з позовом до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням. В обґрунтування позовних
вимог зазначено, що ОСОБА_1 є власником
житлового будинку АДРЕСА_1
Дніпропетровської області. В даному
будинку з 24 березня 2006 року і по
теперішній час зареєстрована колишня
дружина позивача - ОСОБА_2. Рішенням
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 12
вересня 2013 року було розірвано шлюб між
позивачем та відповідачем. Однак, ще до
розірвання шлюбу, приблизно з січня 2013
року, відповідач виїхала з будинку та з
того часу мешкає в іншому місті. У
зв'язку з тим, що відповідач
зареєстрована в будинку, позивач не має
можливості як власник розпоряджатися
своїм майном в повному обсязі. Витрати
по утриманню будинку позивач несе
самостійно. У зв'язку з чим позивач
просив суд визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, а саме, будинком АДРЕСА_1
Дніпропетровської області.

В судовому засіданні позивач
позов підтримав та просив суд
задовольнити позовні вимоги. Суду
пояснив, що з травня 2013 року відповідач
не проживає в його будинку. Вона
добровільно вихала з будинку, оскільки
створила нову сім'ю. Ніяких перешкод в
користуванні даним майном він їй не
чинив. Спору про поділ даного майна між
ними не має.

Відповідач в судовому засіданні
позов не визнала, проти задоволення
позовних вимог заперечувала, оскільки
їй більше не має де зареєструватися, а
жити без реєстрації, на її думку, не
можна. Відповідач підтвердила, що
добровільно виїхала з будинку позивача
в травні 2013 року і з того часу в будинку
не проживала та не має наміру в ньому
жити. Жодних спорів з приводу поділу
даного майна не має. Коли вона
виїжджала з будинку, жодних
домовленостей з позивачем про її
повернення туди не було. Позивач не
чинив перешкод в користуванні даним
житлом, вона сама прийняла рішення не
жити з ним.

Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
Верхньодніпровський РВ ГУ ДМС України
у Дніпропетровській області, в судове
засідання не з'явилася, про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, подала заяву про розгляд справи
без їх участі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
допитавши свідків, дослідивши письмові
докази у справі та оцінивши докази в їх
сукупності, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлені такі обставини
та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1 у м. Верхівцеве
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, що
підтверджується договором дарування
від 6 вересня 2004 року (а.с.4) та витягом
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно (а.с.6).

Разом з позивачем в цьому будинку
зареєстрована ОСОБА_2, що було визнано
сторонами у справі, підтверджується
домовою книгою (а.с.9) та адресною
довідкою від 4 листопада 2014 року (а.с.12).

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 12 вересня 2013 року було
розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.
Рішення суду набрало законної сили 23
вересня 2013 року (а.с.7-8). Даним рішенням
суду встановлено, що з січня 2013 року
сторони припинили спільне проживання.
В судовому засіданні сторони пояснили,
що до припинення шлюбних відносин вони
разом проживали АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 3 ст. 61 Цивільного
процесуального кодексу України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ. У яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У зв'язку з чим, суд вважає доведеним те,
що ОСОБА_2 не проживає АДРЕСА_1 з січня
2013 року.

В судовому засіданні сторони визнали,
що відповідач виїхала з будинку
добровільно, жодних перешкод у
користуванні житлом з боку позивача не
було. У зв'язку з чим у відповідності до
ч. 1 ст. 61 Цивільного процесуального
кодексу України дана обставина не
підлягає доказуванню.

Щодо причин не проживання відповідача
у будинку, який належить позивачу,
свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому
засіданні кожний окремо підтвердили,
що більше року ОСОБА_2 не проживає в
будинку по АДРЕСА_1. Вони мешкають по
сусідству, на одній вулиці. Бачили як
відповідач виїжджала з будинку,
забирала свої речі. Ніяких скандалів з
приводу проживання в будинку не було.
Також свідок ОСОБА_4 додала, що їй
відомо, що відповідач створила нову
сім'ю з іншим чоловіком, має з ним
спільну дитину.

Підстав для того, щоб не приймати до
уваги показання свідків у суду не має,
оскільки вони узгоджується з
обставинами, встановленими судом та
письмовими доказами ,зокрема актом № 31
депутата Верхівцевської міської ради
від 24 жовтня 2014 року (а.с.19). Жодних
доказів на спростування даних обставин
відповідачем не надано.

Згідно зі ст. 405 Цивільного кодексу
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. В той же час член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником житла
або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не
проживає в будинку позивача з січня 2013
року без поважних причин, оскільки
відповідач добровільно залишила
будинок та визначила своїм місцем
проживання інше житло. Жодних перешкод
у користуванні цим будинком позивач не
створював. Ніяких інших домовленостей
між ОСОБА_1, як власником житла, та
ОСОБА_2 щодо користування даним житлом
не було.

Доводи відповідача про те, що їй більше
не має де зареєструватися не
спростовують висновків суду про
відсутність ОСОБА_2 в будинку по
АДРЕСА_1 м. Верхівцеве
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області більше року
без поважних причин. Окрім того, згідно
з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" реєстрація місця
проживання чи місця перебування особи
або її відсутність не можуть бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

З урахуванням вищевикладеного,
виходячи з принципу диспозитивності
цивільного судочинства, згідно з яким
суд розглядає цивільні справи лише в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, суд
приходить до висновку про законність
та обґрунтованість позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житлом по
АДРЕСА_1 м. Верхівцеве
Верхньодніпровського району
Дніпропетровської області, а тому
позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у відповідності до ст. 88
Цивільного процесуального кодексу
України, приймаючи до уваги, що
позивачем було помилково сплачено
судовий збір на реквізити іншого суду,
суд вважає за необхідне стягнути з
позивача судовий збір в сумі 243 грн. 60
коп. в дохід держави, а з відповідача на
користь позивача - понесені позивачем
судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. 405 Цивільного кодексу України, ст.
ст. 10, 11,60, 61, 88, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи, такою, що втратила
право користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
такою, що втратила право користування
будинком АДРЕСА_1 Дніпропетровської
області.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований АДРЕСА_1 судовий збір в
дохід держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
понесені ним судові витрати в сумі 243
грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, проте не були присутні під час
його проголошення мають право
оскаржити його протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ю.Шевченко