Справа № 640/8988/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого-судді Губської
Я. В.

секретарі Приблуда І. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання правочинів
недійсними та звернення стягнення на
предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

30.05.2014 року ОСОБА_1 через представника
звернувся до суду із позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому з урахуванням
уточнень та доповнень (а.с.4-13 т.1, а.с. 47-48
т.2) просить визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку від
28.12.2012 року, посвідчений приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2741; визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку від 01.06.2013 року, посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
за реєстровим № 117; визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку від 22.08.2013 року, посвідчений ПН
ХМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 940; в
рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за договором позики від 05.05.2008
року в редакції відповідно до
додаткового договору № 4 від 30.10.2009 року
на суму 3 164 509 гривень звернути
стягнення на предмет іпотеки - житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, загальною площею 180,4 кв.м.,
житловою площею 106,7 кв.м. разом із
земельною ділянкою площею 732 кв.м., на
якій знаходиться вказаний житловий
будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 - шляхом
застосування визначеної ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» процедури
продажу шляхом надання
іпотекодержателю ОСОБА_1 права на
продаж предмета іпотеки будь-якій
третій особі - покупцю на його власний
розсуд за ціною, встановленою на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу, для чого
надати ОСОБА_1 право пред'являти
правовстановлюючі документи на
предмет іпотеки, усно та письмово
звертатися, подавати, одержувати і
підписувати необхідні довідки та
документи, заяви (в тому числі стосовно
сімейного стану іпотекодавця), до
Комунального підприємства «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»,
Державної міграційної служби України,
Державної реєстраційної служби
України та інших державних органів,
установ, підприємств, організацій, з
питань отримання Витягів та інших
документів, довідок про склад сім'ї, а
також вчиняти всі інші дії, пов'язані з
виконанням цих питань; передати
предмет іпотеки - житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,
загальною площею 180,4 кв.м., житловою
площею 106,7 кв.м. разом із земельною
ділянкою площею 732 кв.м., на якій
знаходиться вказаний житловий будинок
літ. С-2, огорожа № 1, 2 - в управління
позивача ОСОБА_1 на період до його
реалізації за визначеною ст. 38 Закону
України «Про іпотеку» процедурою
продажу.

В обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що 05.05.2008 року він
позичив відповідачу ОСОБА_2 57 500 доларів
США, про що між ними було укладено і
нотаріально посвідчено договір позики.
З метою забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором
позики 05.05.2008 року відповідачем ОСОБА_2
із позивачем було укладено іпотечний
договір, за яким ОСОБА_2 передав
позивачу в іпотеку житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1. Позивач
зазначає, що в період з 05.05.2008 року по
30.10.2009 року ОСОБА_2 ще 4 рази додатково
позичав у нього кошти, у зв'язку з чим
було укладено і нотаріально посвідчено
4 додаткові договори до договору позики
та у зв'язку з чим борг ОСОБА_2 перед
позивачем збільшився на 134 500 доларів
США, а загалом складає 192 500 доларів США.
Позивач зазначає, що у зв'язку з
укладенням додаткових договорів до
основного договору в частинах
збільшення суми позики одночасно
вносились відповідні зміни і до
іпотечного договору.

Також зазначає, що 05.07.2012 року Київський
районний суд м. Харкова надіслав йому
ухвалу про відкриття провадження у
справі за позовом гр. ОСОБА_3 про
звільнення іпотечного будинку з- під
обтяжень разом із самим позовом до
доданими до нього документами, серед
яких було заочне рішення Київського
районного суду м. Харкова від 17.02.2012
року про визнання за ОСОБА_3 права
власності на будинок, який ОСОБА_2
передав позивачу в іпотеку. За
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_1 апеляційний суд Харківської
області виніс рішення від 14.08.2013 року,
яким апеляційну скаргу задовольнив,
заочне рішення Київського районного
суду м. Харкова від 17.02.2012 року скасував,
а з задоволенні позову відповідача
ОСОБА_3 про визнання права власності на
іпотечне майно відмовив.

Позивач вказує, що під час розгляду
апеляційним судом справи за позовом
ОСОБА_3 з наявних у справі документів
йому через представника стало відомо,
що 28.12.2012 року на підставі договору
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_7 за
реєстровим № 2741 предмет іпотеки був
відчужений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4,
яка, у свою чергу, 01.06.2013 року друге
відчужила предмет іпотеки на користь
ОСОБА_5, про що між ними був укладений
договір купівлі-продажу житлового
будинку, посвідчений ПН КМНО ОСОБА_8 за
реєстровим № 117. В доповненнях до
позовної заяви ( а.с. 47-48 т.2) позивач
вказує, що вже під час розгляду цієї
справи йому стало відомо, що гр. ОСОБА_5
втретє відчужив предмет іпотеки на
користь ОСОБА_6, про що між ними був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку від 22 серпня 2013 року,
посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_9 за
реєстровим № 940.

Вказані договори щодо відчуження
іпотечного майна позивач просив
визнати недійсними на підставі ст. 215 ЦК
України та ст. 9 Закону України «Про
іпотеку», оскільки своєї згоди як
іпотеко держатель на відчуження
іпотечного майна він нікому не надавав.
Оскільки заочним рішення Київського
районного суду м. Харкова від 29.07.2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03.03.2014 року, задоволено позов ОСОБА_1
і вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 1 374 796 грн.,
проценти за користування позикою - 551 959
грн., 3 проценти річних від простроченої
суми боргу 125 313 грн. 60 коп., неустойку - 1
109 000 грн., а всього 3 161 068 грн., в рахунок
задоволення цих вимог позивач просить
звернути стягнення на предмет іпотеки
за визначеною ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» процедурою продажу його
третій-особі покупцю. Крім того, задля
збереження іпотечного майна в
належному стані просить вжити заходи
збереження предмета іпотеки і передати
його йому в управління до моменту
реалізації.

Позивач та його представник в судове
засідання не з'явилися, останній подав
до суду заяву з проханням розглянути
справи за їхньої відсутності і
зазначив про згоду на заочний розгляд
справи в разі неявки відповідачів.

Відповідачі неодноразово в судове
засідання не з'явилися, повідомлені
належним чином про час і місце розгляду
справи за місцем реєстрації та
мешкання, ніяких заяв до суду не подали,
у зв'язку з чим суд розглядає справу за
їхньої відсутності при заочному
розгляді справи зі згоди позивача.

Суд, дослідивши матеріали справи,
приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Судом встановлено, що 05.05.2008 року між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 укладено договір позики на суму
57 500 доларів США. Даний договір
посвідчено нотаріально, зареєстровано
в реєстрі за № 1564. На забезпечення
виконання зобов'язань щодо повернення
вказаного боргу відповідач ОСОБА_2
передав позивачу в іпотеку належний
йому житловий будинок з надвірними
будівлями АДРЕСА_1, загальною площею 180,4
кв. м., житловою площею 106,7 кв. м., який
знаходиться на земельній ділянці
площею 732 кв. м., про що між ними було
укладено договір про задоволення вимог
іпотекодержателя. Даний договір
посвідчено нотаріально, зареєстровано
в реєстрі за № 1566. (а.с. 14-24 т.1).

Згідно умови п. 3 договору про
задоволення вимог іпотекодержателя, у
відповідності до ст. 6 Закону України
«Про іпотеку», іпотека за цим договором
поширюється на земельну ділянку, на
якій розташований вказаний житловий
будинок з надвірними будівлями.

Відомості щодо укладення вказаного
договору про задоволення вимог
іпотекодержателя та обтяження майна
іпотекою були зареєстровані в
Державному реєстрі іпотек за
реєстраційним № 7130116, що
підтверджується витягом про
реєстрацію в Державному реєстрі іпотек
за № 18416624 від 05.05.2008 року. (а.с. 25 т.1).

За домовленістю сторін, договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 05.05.2008 року укладений з накладенням
заборони відчуження предмету іпотеки
(п. 9 договору). Заборона відчуження
предмету іпотеки була зареєстрована
нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
за реєстраційним № 7129948, що
підтверджується витягом про
реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
за № 18416268 від 05.05.2008 року.(а.с. 26 т.1).

В період з 05.05.2008 року по 30.10.2009 року
додатково сторонами було укладено і
нотаріально посвідчено ще чотири
додаткові договори до договору позики
та договору про задоволення вимог
іпотекодержателя: 05.08.2008 року -
додатковий договір № 1 про збільшення
суми позики на 60 000 доларів США; 02.04.2009
року - додатковий договір № 2 про
збільшення суми позики на 26 250 доларів
США; 19.05.2009 року - додатковий договір № 3
про збільшення суми позики на 25 750
доларів США; 30.10.2009 року - додатковий
договір № 4 про збільшення суми позики
на 22 500 доларів США. Як свідчать вказані
договори, загальний розмір позичених
відповідачем ОСОБА_2 у позивача коштів
складає 192 000 доларів США.

27.01.2011 року позивач через нотаріуса
надіслав відповідачу ОСОБА_2
нотаріально посвідчену заяву, в якій
просив останнього повернути позичені
кошти. Зазначена вимога була залишена
відповідачем ОСОБА_2 без задоволення.
28.11.2012 року позивач через представник
надіслав відповідачу вимогу про
виконання зобов'язань за договором
позики в натурі, повернення позичених
коштів, сплату процентів і штрафу (в
порядку, на виконання вимог та
відповідно до ст. 35 Закону України «Про
іпотеку»). Вказана вимога була
надіслана позивачем цінними та
рекомендованими листами на адреси
реєстрації і мешкання відповідача
ОСОБА_2 та за адресою іпотечного майна,
але ОСОБА_2 вона отримана не була і
листи повернуті позивачу за
закінченням терміну зберігання. Таким
самим чином 12.03.2013 року вказана вимога
була надіслана позивачем відповідачу
ОСОБА_2 повторно, але останнім також
отримана не була. 05.04.2013 року позивач
через представника надіслав цінними та
рекомендованими листами за адресами
реєстрації і мешкання відповідача
ОСОБА_2 та за адресою іпотечного майна
вимогу про добровільне звільнення
житлового приміщення, що є предметом
іпотеки за іпотечним договором (в
порядку згідно ст. ст. 39, 40 Закону
України «Про іпотеку»). Цю вимогу
відповідач ОСОБА_2 також не отримав і
конверти з вимогою були повернуті
позивачу за закінченням терміну
зберігання.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 17.02.2012 року
задоволений позов ОСОБА_3, визнано
дійсним укладений 16.12.2007 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу житлового будинку з
надвірними будівлями, розташований в
АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 право
власності на вказаний будинок.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 14.08.2013 року
задоволено апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1, заочне рішення
Київського районного суду м. Харкова
від 17.02.2012 року скасовано, а в
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
права власності на житловий будинок
відмовлено.

Скасовуючи заочне рішення Київського
районного суду м. Харкова від 17.02.2012
року і відмовляючи в задоволенні
позову ОСОБА_3, суд апеляційної
інстанції встановив і виходив з того,
що з 05.05.2008 року житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, який
ОСОБА_2 передав в іпотеку позивачу,
знаходиться під забороною відчуження,
у зв'язку з чим у червні 2012 року ОСОБА_3
звертався в Київський районний суд м.
Харкова з позовом про звільнення майна
з-під обтяжень, за яким ухвалою від
27.06.2012 року було відкрито провадження.

Згідно рішення апеляційного суду
Харківської області від 14.08.2013 року
вказаний житловий будинок з 05.05.2008 року
знаходиться під забороною відчуження,
і відповідач ОСОБА_2 не мав права і
можливості укласти і нотаріально
посвідчити із ОСОБА_3 договір
купівлі-продажу цього майна.

Крім того, у вказаному рішенні суду
апеляційної інстанції зазанчено, що
відчуження спірного житлового будинку,
який є предметом іпотеки, без згоди і
дозволу на це іпотекодержателя ОСОБА_1
є порушенням і обмеженням майнових
прав останнього та порушенням норм
закону (ст. 9 Закону України «Про
іпотеку»).

Згідно витребуваних у ПН ХМНО ОСОБА_7 за
ухвалою суду документів судом
встановлено, що 28.12.2012 року ОСОБА_10
продав гр. ОСОБА_4 житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1, який
переданий позивачу в іпотеку, про що
між ними було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку від
28.12.2012 року, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_7
за реєстровим № 2741.

Згідно умови п. 1.2 вказаного договору,
ОСОБА_3 володіє вказаним будинком на
підставі заочного рішення Київського
районного суду м. Харкова від 17.02.2012
року, яке в подальшому рішенням
апеляційного суду Харківської області
від 14.08.2013 року було скасовано.

Згідно умови п. 4.2 вказаного договору,
продавець ОСОБА_3 стверджував, зокрема,
що вказаний житловий будинок під
забороною (арештом) та під заставою не
перебуває, не є предметом договору
іпотеки і щодо нього не ведуться судові
спори.

Суд зазначає, що вказані ОСОБА_3
твердження в договорі відчуження
житлового будинку, що є предметом
іпотеки, були для нього завідомо
неправдиві, оскільки, як встановлено в
рішенні апеляційного суду Харківської
області від 14.08.2013 року, ще у червні 2012
року (тобто до укладення вказаного
договору) він звертався в Київський
районний суд м. Харкова з позовом про
звільнення майна з-під обтяжень, за
яким ухвалою суду від 27.06.2012 року було
відкрито провадження - тобто ще до
укладення в грудні 2012 року договору
купівлі-продажу спірного житлового
будинку ОСОБА_3 був обізнаний, що цей
будинок обтяжений іпотекою,
знаходиться під забороною відчуження і
щодо нього ведуться судові спори.

Крім того, в рішенні апеляційного суду
Харківської області від 14.08.2013 року
встановлено, що з 05.05.2008 року спірний
житловий будинок знаходиться в іпотеці
у позивача і відповідно до іпотечного
договору на нього накладено заборону
відчуження.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про
іпотеку», іпотекодавець виключно на
підставі згоди іпотекодержателя має
право, зокрема, відчужити предмет
іпотеки.

Відчуження спірного домоволодіння, яке
є предметом іпотеки, без згоди і
дозволу на це іпотекодержателя ОСОБА_1
є порушенням і обмеженням його
майнових прав та порушенням норм
закону.

З матеріалів нотаріальної справи за
договором купівлі-продажу житлового
будинку від 28.12.2012 року, посвідченим ПН
ХМНО ОСОБА_7 за реєстровим № 2741,
вбачається, що позивач ОСОБА_1 не
надавав своєї згоди та дозволу на
відчуження іпотечного майна.

У зв'язку з цим, суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання вказаного
договору купівлі-продажу житлового
будинку від 28.12.2012 року недійсним
обґрунтованими і задовольняє їх на
підстави вимог ст. 9 Закону України «Про
іпотеку» та ст. 215 ЦК України.

Крім того, судом також встановлено, що
01.06.2013 року відповідач ОСОБА_4, від імені
якої діяв її представник за
довіреністю ОСОБА_11, продала спірний
житловий будинок ОСОБА_5, про що між
ними було укладено договір
купівлі-продажу житлового будинку,
посвідчений 01.06.2013 року ПН КМНО ОСОБА_8
за реєстровим № 117.

У свою чергу, 22.08.2013 року відповідач
ОСОБА_5 продав спірний житловий будинок
відповідачу ОСОБА_6, про що між ними
було укладено договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений 22.08.2013
року ПН ХМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 940.

Оскільки своєї згоди та дозволу на
укладення вказаних договорів та
відчуження іпотечного майна позивач
ОСОБА_1, як іпотекодержатель, також не
надавав, ці договори також підлягають
визнанню недійсними на підставі вимог
ст. 9 Закону України «Про іпотеку» та ст.
215 ЦК України.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог
про звернення стягнення на предмет
іпотеки суд виходить із наступного.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Харкова від 29.07.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 03.03.2014 року, задоволено позовні
вимоги ОСОБА_1 і вирішено стягнути на
його користь з ОСОБА_2 суму боргу за
договором позики від 05.05.2008 року в
редакції відповідно до додаткового
договору № 4 від 30.10.2009 року в розмірі 1
374 796 грн. 00 коп., проценти за
користування позикою - 551 959 грн. 05 коп., 3%
річних від простроченої суми боргу 125 313
грн. 45 коп., неустойку - 1 109 000 грн. 00 коп.,
усього - 3 161 068 грн. Також вирішено
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування моральної шкоди 2 174 грн.
45 коп. та сплачені позивачем витрати по
оплаті судового збору в розмірі 3 441 грн.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону, за рахунок
предмета іпотеки іпотекодержатель має
право задовольнити свою вимогу за
основним зобов'язанням у повному
обсязі або в частині, встановленій
іпотечним договором, що визначена на
час виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Отже, суд приходить до висновку про
обґрунтованість вимоги позивача про
задоволення його вимог за договором
позики від 05.05.2008 року в редакції
відповідно до додаткового договору № 4
від 30.10.2009 року на суму 3 161 068 грн.
зверненням стягнення на переданий йому
в іпотеку житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,.

Згідно ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки, в рішенні суду
зазначається спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
публічних торгів або із застосуванням
процедури продажу, встановленої ч. 1 ст.
38 цього Закону, яка передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки будь-якій особі - покупцеві.

В своїй заяві позивач просить звернути
стягнення на іпотечне майно шляхом
надання йому як іпотекодержателевю
права на продаж предмета іпотеки
будь-якій третій особі в порядку
процедури згідно ст. 38 Закону України
«Про іпотеку».

Згідно ч. 2 ст. 36 Закону України «Про
іпотеку», визначений договором спосіб
задоволення вимог іпотекодержателя не
перешкоджає іпотекодержателю
застосувати інші встановлені цим
Законом способи звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до п. 9 Постанови № 5 Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 р., право
вибору способу судового захисту,
передбаченого законом або договором,
належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20
ЦК України, ст. ст. 3 і 4 ЦПК України).

Тому, суд приходить до висновку про
законність вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за рішенням суду на підставі ст. 39
Закону України «Про іпотеку» із
застосуванням визначеної ст. 38 Закону
процедури продажу шляхом надання
позивачу як іпотекодержателеві права
на продаж предмета іпотеки будь-якій
особі - покупцю.

Між тим, судом враховано, що згідно
правових висновків, викладених в
аналізі Верховного суду України від
12.06.2014 року «Про судову практику
застосування судами законодавства, яке
регулює іпотеку як заставу нерухомого
майна» зазначено, що ухвалюючи рішення
про визнання за іпотекодержателем прав
щодо: одержання дублікатів
правовстановлюючих документів,
отримання витягу з реєстру прав
власності, доступу до спірної квартири,
отримання довідки про склад сім'ї, яка
зареєстрована в указаній квартирі,
здійснення оцінки нерухомого майна,
замовляти виготовлення та одержувати
витяг із реєстру прав власності,
замовляти здійснення інвентаризації
вказаної квартири, одержувати копії
технічного паспорта та інших
правовстановлюючих документів на цю
квартиру, за потреби виготовити та
одержати новий технічний паспорт та
інші правовстановлюючі документи на
квартиру, здійснити продаж предмета
іпотеки за ціною відповідно до звіту
про незалежну оцінку майна,
здійснювати будь-які платежі, що
стосуються предмета іпотеки, суди
залишили поза увагою те, що актами
цивільного законодавства, іпотечним
договором або договором про іпотечний
кредит такий спосіб захисту
іпотекодержателем цивільних прав не
передбачений. Вказане викладене в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України від 25 грудня 2013 р. (справа №
6-31065св13). Такий порядок не відповідає
процедурі відчуження
іпотекодержателем предмета іпотеки,
яка встановлена Законом з метою
забезпечення задоволення вимог
іпотекодержателя у разі невиконання
або неналежного виконання зобов'язання
боржником. До того ж усі необхідні
документи витребовувались і
перевірялись нотаріусом при
посвідченні договору іпотеки.

У зв'язку з цим, оскільки вказаних умов
укладений сторонами договір про
задоволення вимог іпотекодержателя не
містить, вимоги про позивача про
надання йому права на здійснення
супутніх юридично значимих дій задля
продажу предмета іпотеки третій особі
покупцю задоволенню не підлягають.
Крім того, право на вчинення цих дій
прямо передбачено і витікає з вимог
Закону України «Про іпотеку», а тому
додаткової конкретизації в судовому
рішенні вони не потребують.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 42
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30.03.2012 р.,
резолютивна частина рішення суду, у
разі задоволення позову про звернення
стягнення на предмет іпотеки, має
відповідати як вимогам ст. 39 Закону
України «Про іпотеку», так і положенням
п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України, а саме в ній
повинна бути зазначена початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації (при цьому суд може
зазначити, що початкова ціна
встановлюється на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна).

Згідно умови п. 5 договору про
задоволення вимог іпотекодержателя,
сторони оцінили предмет іпотеки в суму
49 115 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України
«Про іпотеку», після прийняття рішення
про звернення стягнення на предмет
іпотеки і з метою отримання продукції,
плодів та доходів, забезпечення
належного господарського використання
переданого в іпотеку нерухомого майна
згідно з його цільовим призначенням,
предмет іпотеки на підставі договору
між іпотекодавцем і іпотекодержателем
або рішення суду може бути переданий
іпотекодержателю або іншій особі в
управління на період до його
реалізації у порядку, встановленому
цим Законом. Управління майном
здійснюється відповідно до
законодавства та умов, визначених
договором чи рішенням суду.

З метою реального виконання рішення
суду в частині звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом продажу його
позивачем як іпотекодержателем
будь-якій особі - покупцю, суд вважає за
доцільне і можливим задовольнити
вимогу позивача про передачу предмета
іпотеки йому в управління на період до
його реалізації.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, ст. ст. 7,
9, 33, 34, 36, 38, 39 Закону України «Про
іпотеку», керуючись ст. ст. 57 - 61, 88, 169, 179,
208, 209, 212 - 215, 224 - 226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_3
та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу
житлового будинку від 28 грудня 2012 року,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_7 за реєстровим № 2741.

Визнати недійсним укладений між
ОСОБА_4, від імені якої на підставі
довіреності діяв ОСОБА_11, та ОСОБА_5
договір купівлі-продажу житлового
будинку від 01 червня 2013 року,
посвідчений приватним нотаріусом КМНО
ОСОБА_8 за реєстровим № 117.

Визнати недійсним укладений між ОСОБА_5
та ОСОБА_6 договір купівлі-продажу
житлового будинку від 22 серпня 2013 року,
посвідчений приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_9 за реєстровим № 940.

В рахунок задоволення вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 за договором позики від 05 травня
2008 року в редакції відповідно до
додаткового договору № 4 від 30 жовтня
2009 року на суму 3 164 509 (три мільйони сто
шістдесят чотири тисячі п'ятсот
дев'ять) грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки - житловий будинок з
надвірними будівлями АДРЕСА_1,
загальною площею 180,4 кв.м., житловою
площею 106,7 кв.м., який знаходиться на
земельній ділянці площею 732 кв.м., на
якій розташовані житловий будинок літ.
С-2, огорожа № 1, 2 - шляхом застосування
визначеної ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» процедури продажу шляхом
надання іпотекодержателю ОСОБА_1 права
на продаж предмета іпотеки будь-якій
третій особі - покупцю на його власний
розсуд за ціною, встановленою на рівні,
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності або
незалежним експертом на стадії оцінки
майна на момент продажу.

Передати предмет іпотеки - житловий
будинок з надвірними будівлями
АДРЕСА_1, загальною площею 180,4 кв.м.,
житловою площею 106,7 кв.м., який
знаходиться на земельній ділянці
площею 732 кв.м., на якій розташовані
житловий будинок літ. С-2, огорожа № 1, 2 -
в управління позивача ОСОБА_1 на період
до його реалізації за визначеною ст. 38
Закону України «Про іпотеку»
процедурою продажу.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь
позивача ОСОБА_1 сплачені витрати по
оплаті судового збору в розмірі 243 грн.
60 коп. - по 48 грн. 72 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідачів, поданою протягом
10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Харківської області через Київський
районний суд м. Харкова протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя :