Справа № 136/1542/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"07" листопада 2014 р.
м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді
Пороховий Г. І.

при секретарі
Квашук
О.М.

з участю прокурора
Довгалюк
Л.І

адвоката

з участю представників відповідача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Липовець
цивільну справу за позовною заявою
Прокурора Липовецького району в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
усунення перешкод шляхом вселення,
зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про усунення перешкоди в
користуванні житловим будинком шляхом
виселення

В С Т А Н О В
И В:

Прокурор Липовецького району в
порядку ст. 45 Цивільного
процесуального кодексу України
звернуся до Липовецького районного
суду з позовною заявою в інтересах
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод
шляхом вселення. Свої позовні вимоги
прокурор обґрунтував наступним чином.
До прокуратури Липовецького району з
заявою звернулась громадянка ОСОБА_3
жителька АДРЕСА_1, щодо незаконною
виселення її донькою ОСОБА_4 з будинку,
в якому вона проживала зі своїм
покійним чоловіком ОСОБА_5 В ході
розгляду звернення встановлено, що 25
листопада 1976 року виконавчим комітетом
Скоморошківської сільської ради
Оратівського району Вінницької
області між громадянкою ОСОБА_3 та
громадянином ОСОБА_5 зареєстровано
шлюб, після укладення якого ОСОБА_3
присвоєно прізвище ОСОБА_3. В
подальшому молода сім'я розпочала
проживати за адресою АДРЕСА_1, із
матір'ю чоловіка ОСОБА_7 у будинку, який
вона побудувала спільно зі сином
ОСОБА_5, і на підставі свідоцтва про
право власності №49 виданого
виконкомом Липовецької селищної ради 16
серпня 1996 року являлась його власником.
Під час спільного проживання
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась донька
ОСОБА_4, яка проживала то з батьками то з
бабусею вданому будинку, який був
поділений на дві полонини. Липовецьким
районним відділом реєстрації актів
громадського стану 6 червня 1996 року
зареєстрований шлюб між громадянкою
ОСОБА_4 та ОСОБА_9 після укладення якого
ОСОБА_4 присвоєно прізвище «ОСОБА_4». В
подальшому в результаті спільного
проживання ОСОБА_4 переселила до
літньої кухні ОСОБА_7, а сама зі своєю
сім'єю залишилась проживати в частині
будинку де весь час проживала її
бабуся. Після смерті батька,
ІНФОРМАЦІЯ_3 громадянина ОСОБА_5, ОСОБА_4
попередила матір, проте, що навесні її
вижене на вулицю, так як є власницею
цілого будинку. В березні 2014 року
ОСОБА_4 керуючись тим, то на підставі
договору дарування від 23 травня 2003 року
та свідоцтв на право власності
(індексні №16160765 та № 16162797 від 15 січня
2014 року) вона є власником будинку за
адресою АДРЕСА_1 надіслала
повідомлення своїй матері щоб та
протягом десяти днів звільнила житлові
приміщення будинку. Однак, гр. ОСОБА_3 не
погодилась з даним повідомленням і
продовжувала жити в своїй половині
будинку. В подальшому в квітні
поточного року коли громадянка ОСОБА_3
вийшла з дому до магазину вдягнувшись у
легкий одяг, повернувшись не змогла
потрапити до будинку та
домогосподарства в якому прожила
більше 37 років в зв'язку з тим, що
ворота, хвіртка були зачинені на замки,
які повісила її донька. На прохання
матері, та жителів села до доньки
впустити матір додому та надати
необхідні речі для проживання, одяг,
продукти харчування ОСОБА_4 не
реагувала. Таким чином, гр. ОСОБА_4
висилила свою матір па вулицю без
законних підстав, а саме без
відповідного рішення суду. Згідно
акту Липовецької міської ради від 07
травня 2014 року затвердженою міським
головою слідує, що громадянка ОСОБА_3 з
1976 року проживала в будинку за адресою
в АДРЕСА_1. Громадянка ОСОБА_3 на даний
час позбавлена права, передбаченого ст.
156 Житлового кодексу України, а саме
члени сім'ї власника житлового будинку,
які проживають разом з ним у будинку, що
йому належать, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку. Тому просить суд ухвалити
рішення яким зобов'язати громадянку
ОСОБА_4 усунути перешкоди шляхом
вселення громадянки ОСОБА_3 в будинок
по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 в порядку ст. 123 ЦПК України
звернулась до ОСОБА_3 з зустрічним
позовом про усунення перешкод
користуванні житловим будинком шляхом
виселення, обґрунтовуючи свої
зустрічні вимоги наступним чином. 23
травня 2003 року було укладено договір
дарування житлового будинку, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, між її
бабою ОСОБА_10 та нею, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Липовецького районного нотаріального
округу ОСОБА_11 26 травня 2003 року право
власності на вказаний житловий будинок
було зареєстровано в органах БТІ, тобто
нею було набуто на нього право
власності. В первісному позові
прокурором вказується, що ОСОБА_3 в
даному житловому будинку проживала
більше 37 років. ОСОБА_3 проживати
розпочала в житловому будинку після
одруження з її батьком ОСОБА_3., в якому
вони спільно проживали з її бабою -
ОСОБА_10, яка була власником вказаного
житлового будинку. В позові вказується
також те, що ОСОБА_3 має право
користуватися житловим будинком на
рівні з його власником. При цьому
позивач посилається на вимоги ст.156 ЖК
України та ст.ст.109, 157, 116 ЖК України, як
на підставу обґрунтування своїх
позовних вимог. ОСОБА_3 веде аморальний
спосіб життя, зловживає спиртними
напоями, вчиняє постійні скандали, чим
створює для неї та її сім'ї нестерпні
умови для спільного проживання в
своєму власному житловому будинку.
Відповідач неодноразово притягувалася
до адміністративної відповідальності.
Заходи громадського впливу не дають
результату, ОСОБА_3 на шлях виправлення
не стає, продовжує зловживати
алкоголем та вести аморальний спосіб
життя. Вона постійно до ОСОБА_3
викликається міліцію. Згоди на
проживання в житловому будинку ОСОБА_3
вона не надавала, її місце проживання в
житловому будинку не зареєстровано.
Ведення антиморального способу життя
відповідача підтверджується копією
виписки з протоколу №2 засідання
комісії при виконкомі Липовецької
селищної ради по боротьбі з пияцтвом і
алкоголізмом від 21.03.1996 р.; копією
позовної заяви; копією ухвали суду від
08.12.1999 р.; копією довідки від 13.03.2006 р.
№1904, виданої Липовецьким РВ УМВС
України у Вінницькій області. Факт
перешкоджання користуватися власним
житловим будинком підтверджується
листом від 01.10.2013 р. №11013, наданого
Липовецьким РВ УМВС України у
Вінницькій області, а також обставини
перешкоджання відповідачем
користуватися власним житловим
будинком зможуть в судовому засіданні
підтвердити свідки, які мною будуть
викликані до судового засідання для
надання суду пояснень по даному
предмету спору. У порушення ст.ст. 317, 319
ЦК України відповідач перешкоджає її у
користуванні та розпорядженні майном,
добровільно звільнити житловий
будинок відмовляється, а навпаки
претендує на вселення до нього без
будь-яких правових підстав. Гарантуючи
захист права власності, закон надає
власнику права вимагати усунення
будь-яких порушень його права хоч би ці
порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права
власника жилого будинку, квартири
визначені ст.383 ЦК використовувати
житло для власного проживання,
проживання членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
врахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником. Аналіз наведених
правових норм свідчить про те, що право
члена сім'ї власника будинку (квартири),
що йому належить користуватися цим
житлом існує лише за наявності у
власника права приватної власності на
це майно. Із зазначеного слід дійти
висновку, що виникнення права членів
сім'ї власника будинку (квартири) на
користування цим будинком та обсяг цих
прав залежить від виникнення у
власника будинку права власності на
цей будинок, а відтак - припинення прав
власності особи на будинок припиняє
право членів сім'ї на користування цим
будинком. Таким чином, права членів
сім'ї власника будинку на об'єкт
власності є похідними від прав самого
власника. Передбачаючи право власника
жилого будинку (квартири) на відчуження
цих об'єктів, закон не передбачив при
цьому перехід прав і обов'язків
попереднього власника до нового
власника в частині збереження права
користування житлом (житлового
сервітуту) членів сім'ї колишнього
власника у випадку зміни власника
будинку (квартири). Вона набула
право власності на спірний житловий
будинок на підставі договору
дарування, який був належним чином
зареєстровано в органах БТІ, а тому
після зміни власника спірного будинку
відповідач не набув самостійного
права на житло з підстав, передбачених
законом (найм, оренда, вселення
наймачем чи на підставі ордера тощо -
ст.810 ЦК України, ст. ст. 6І, 64 ЖК України).
Подаючи первісний позов до суду про
усунення перешкод шляхом вселення,
прокурор не врахував, що за відсутності
у відповідача законних підстав для
проживання у будинку, що належить мені
на праві приватної власності, та за
відсутності такої згоди власника,
наявні законні підстави для захисту
порушеного права відповідача щодо
усунення перешкод шляхом вселення.
Відповідно до ст. 16 ч.І ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст.41 ч.З Конституції
України право приватної власності є
непорушним. Відповідно до ст.386 ч .І, ч.2
ЦК України Держава забезпечує рівний
захист прав усіх суб'єктів права
власності. Власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у здійснені
ним права користування та
розпорядження своїм майном. Згідно зі
ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил співжиття роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі чи одному будинку, а
заходи запобігання громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання житлового
приміщення. Відповідно до п. 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» при вирішенні справ про
виселення на гадставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід виходити з
того, що при триваючій антигромадській
поведінці виселення винного може
статися при повторному порушенні, якщо
раніше вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Маються на увазі, зокрема,
заходи попередження, що
застосовуються судами, прокурорами,
органами внутрішніх справ,
адміністративними комісіями
виконкомів, а також заходи
громадського впливу, вжиті на зборах
жильців будинку чи членів ЖБК, трудових
колективів, товариськими судами й
іншими громадськими організаціями за
місцем роботи або проживання
відповідача (незалежно від прямих
вказівок з приводу можливого
виселення). Виходячи з цього
обґрунтування позивач по зустрічній
позовні заяві просить суд ухвалити
рішення суду, яким усунути перешкоди в
користуванні житловим будинком, який
належить її на праві приватної
власності, шляхом виселення із
житлового будинку, який знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні прокурор та
ОСОБА_3 позов прокурора підтримали,
ОСОБА_3 суду пояснила, що в 1976 році вона
одружилась з ОСОБА_5, почали проживати в
місті Липовець, в будинку його матері,
який щн не був завершений будівництвом.
З часом вони добудували будинок,
побудували гараж, господарські
будівлі. Будинок на дві половини, в
одній проживала мати чоловіка, а в
другій вони. В 1977 році у них народилась
дочка ОСОБА_4. Після смерті батька дочка
почала погрожувати що вижене її з
будинку. В квітні цього року коли вона
пішла в магазин, дочка поміняла замки і
не допустила її до будинку. З цього часу
вона проживає в сусідньому хліві.
Просить суд позов прокурора
задовольнити задоволені зустрічного
позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 та її
представник ОСОБА_1 позов прокурора не
визнали, зустрічний позов підтримали.
ОСОБА_4 суду пояснила, що її мати ОСОБА_3
веде аморальний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями, вчиняє
постійні скандали, чим завдає її та
сім'ї не стерпних умов для спільного
проживання в своєму власному житловому
будинку. Відповідач не одноразово
притягувалася до адміністративної
відповідальності. Заходи громадського
впливу не дають результату, ОСОБА_3 на
шлях виправлення не стає, продовжує
зловживати алкоголем та вести
аморальний спосіб життя. Вона до ОСОБА_3
постійно викликала міліцію.

Свідок ОСОБА_9 суду засвідчив, що
він, як зять, проживає в цьому
господарстві дев'ятнадцять років. Його
теща - ОСОБА_3 проживає в другій
половині їх булинку, вона постійно
обзиває їх брудними словами, та
погрожує спалити будинок. Цей будинок
будувала бабуся та її син ОСОБА_13 -
батько ОСОБА_4 ОСОБА_3 забрала свої речі
з їх будинку.

Свідок ОСОБА_14 суду засвідчила, що
її відомо, що дочка вигнала свою матір з
будинку, яка змушина поселитьсь в
хліві, в якому живе до цього часу, а вже
їде зима. Цей будинок будували трьох, а
саме: чоловік ОСОБА_3, його брат ОСОБА_5
та його дружина ОСОБА_3 Будинок
збудований на дві половини, в одній
жила мати ОСОБА_5, а в другій ОСОБА_5 та
ОСОБА_3. Вони випивали, але не валялись
на вулиці. Після смерті батька, дочка
стала погрожувати матері, що викине її
на вулицю. Так фі трапилось, коли ОСОБА_3
пішла в крамницю, дочка все закрила і не
пустила її до дому.

Свідок ОСОБА_15 суду засвідчив, що
будинок будувала його сестра із своїм
сином ОСОБА_13, який помер в минулому
році. Коли в сім'ю прийшла ОСОБА_3
будинок був побудований. Вони разом
добудували господарські споруди та
гараж. Чи зловживала ОСОБА_3 спиртними
напоями, йому не відомо Сьогодні вона
проживає у сусідському хліві, так як
щось не поділили з дочкою. Батько був
роботяща людина і нормально відносився
до свої сім'ї

Свідок ОСОБА_16 суду засвідчила, що
ОСОБА_4 проживає в будинку а її мати
ОСОБА_3 проживає у сусідньому хліві.
Сім'ю ОСОБА_3 вона, свідок, добре знає.
ОСОБА_17 ходила на роботу, а її чоловік
ОСОБА_15 працював в РЕСі, вони тримали
господарство, мали худобу. Їх дочка
жила то біля батьків, то біля баби.
Сварки між матір'ю і дочкою бували, але
останнім часом ОСОБА_4 віддалилась від
людей. Коли ОСОБА_4 одружувалась,
весілля робили батьки.

Свідок ОСОБА_18 суду засвідчив, що
ОСОБА_4 є онукою його сестри ОСОБА_10.
Йому, свідку відомо, що ОСОБА_5 та його
дружина ОСОБА_3 почали випивати. Свого
часу сестра ставила питання про їх
виселення з її будинку. ОСОБА_4
проживала біля баби. В квітні цього
року ОСОБА_4 виселила ОСОБА_3, так як
вони все життя не мирились. ОСОБА_19
працював в РЕСі, але за пияцтво його
вигнали з роботи.

Свідок ОСОБА_20 суду засвідчив, що
він двоюрідний брат покійного батька
ОСОБА_4 ОСОБА_5 він допомагав будувати
хату. Коли ОСОБА_5 одружився, то вони
разом будували гараж. Вони іноді
випивали, але п'яницями не були. ОСОБА_13
працював в РЕСі і на водолікарні,
тримали господарство мали автомашину.
В минулому році ОСОБА_5 помер, а його
дочка вигнала свою матір з будинку, яка
зараз проживає у сусідському хліві.

Свідок ОСОБА_21 суду засвідчив, що
він працює дільничним інспектором
міліції з 2011 року. За останній час до
нього ніхто не звертався про те, що
ОСОБА_3 порушує громадський порядок та
спокій громадян. 06 квітня 2014 року
встановлено, що ОСОБА_4 не допускає свою
матір до будинку. Зараз вона проживає у
сусідському сараї.

Свідок ОСОБА_22 суду засвідчила, що
її відомо про те, що ОСОБА_4 вигнала свою
матір з будинку, яка зараз стикається
по чужих хлівах. Батько ОСОБА_5 прожив з
матір'ю майже сорок років. Жили в
будинку на два входи, в одній частині
жила бабуся мати ОСОБА_13, а в іншій жили
вони. Вони тримали господарство, була
автомашина. Коли ОСОБА_4 вийшла заміж,
почались проблеми. 06 квітня 2014 року
ОСОБА_4 не допустила свою матір до
будинку, як власниця цього будинку.

Суд вивчивши матеріали справи,
дослідивши докази по справі,
заслухавши сторони та свідків, вважає,
що позов про вселення в житловий
будинок підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що спірний
будинок є власністю відповідача ОСОБА_4
а позивачка, членом її сім'ї. Після
одруження подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з
1976 року проживають в будинку №12,
матері чоловіка ОСОБА_7, по АДРЕСА_1, як
члени сім'ї власника будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась дочка
ОСОБА_4, яка 06 червня 1996 року уклала шлюб
та отримала прізвище ОСОБА_4. На
підставі договору дарування від 23
травня 2003 року власниця будинку ОСОБА_10
подарувала свій житловий будинок
АДРЕСА_1, онуці ОСОБА_4 (В матеріалах
справи наявна довідка Липовецької
Міської ради про зміну нумерації
будинків по АДРЕСА_1). 26 травня 2003 року
ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право
власності на будинок. Членами її сім'ї
залишались батько, мати і бабуся. В
березні 2014 року ОСОБА_4 письмово
попереджує свою матір ОСОБА_3 про
необхідність звільнити приміщення її
будинку протягом десяти днів. Немаючи
іншого житла ОСОБА_3 продовжує
проживати у свої половині будинку
АДРЕСА_1. 06 квітня 2014 року коли ОСОБА_3
вийшла до крамниці у легкому одязі, а
коли повернулась то не змогла
повернутись в будинок, в якому прожила
тридцять сім років, оскільки ворота,
хвіртка були замкнені на замки, які
повісила її дочка.

Громадянка ОСОБА_3 прописана за місцем
проживання, на даний час позбавлена
права, передбаченого ст. 156 Житлового
кодексу України, а саме члени сім'ї
власника житлового будинку, які
проживають разом з ним у будинку, що
йому належать, користуються жилим
приміщенням нарівні з власником
будинку.

Відповідно до частини 3 статті 47
Конституції України ніхто не може бути
примусово позбавлений житла інакше як
па підставі Закону та рішенням суду.

В статті 109 Житлового кодексу України
зазначено, що виселення іззайманого
жилого приміщення допускається з
підстав, установлених законом.
Виселення проводиться добровільно або
в судовому порядку. Відповідно до ст. 157
ЖК України членів сім'ї власники
житлового будинку (квартири) може бути
виселено у випадках, передбачених
частиною першою ст. 116 цього Кодексу.
Виселення проводиться у судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

Відповідно до ст. 45 ЦПК України,
прокурор здійснює у суді
представництво інтересів громадянина
або держави в порядку, встановленому
цивільним процесуальним кодексом та
іншими законами, і може здійснити
представництво на будь-якій стадії
цивільного процесу.

Вирішуючи зустрічну позовну заяву
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 суд виходить з
наступного.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_3
веде аморальний спосіб життя,
зловживає спиртними напоями, вчиняє
постійні скандали, чим завдає її та її
сім'ї нестерпних умов для спільного
проживання в своєму власному житловому
будинку. Вона не одноразово
притягувалася до адміністративної
відповідальності. Заходи громадського
впливу не дають результату, ОСОБА_3 на
шлях виправлення не стає, продовжує
зловживати алкоголем та вести
аморальний спосіб життя. Ці доводи суд
спростовує випискою з протоколу №2
засідання комісії Липовецької
селищної ради від 21 березня 1996 року
(а.с.74), копією позовної заяви ОСОБА_7 про
виселення з будинку ОСОБА_5 так як він
зловживає спиртними напоями. За цим
позовом укладено мирову угоду згідно
якої ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3
залишились проживати в тій частині
будинку де вони проживали раніше
(а.с.75-76)З повідомлення голови
адмінкомісії Липовецької міської ради
останні три роки матеріали на
адмінкомісію щодо ОСОБА_3 не надходили
(а.с.91) Повідомленням Липовецького РВ
УМВС останні три роки ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності за
порушення громадського порядку не
притягалась (а.с.93) Повідомленням
Липовецької міської ради, скарг та заяв
на порушення громадського порядку
ОСОБА_3 не надходило(а.с.92). З допитаних у
судовому засіданні свідків ні один не
зазначив про аморальний спосіб життя
ОСОБА_3 що дає підстави суду
спростувати доводи позивача в цій
частині.

В зустрічній позовній заяві позивач
посилається на те, що подаючи первісний
позов до суду про усунення перешкод
шляхом вселення, прокурор не врахував,
що за відсутності у ОСОБА_3 законних
підстав для проживання у будинку, що
належить її на праві приватної
власності, та за відсутності такої
згоди власника, наявні законні
підстави для захисту порушеного права
відповідача щодо усунення перешкод
шляхом вселення, оскільки передбачаючи
право власника жилого будинку
(квартири) на відчуження цих об'єктів,
закон не передбачив при цьому перехід
прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири). Вона
набула право власності на спірний
житловий будинок на підставі договору
дарування, який був належним чином
зареєстровано в органах БТІ, а тому/
після зміни власника спірного будинку
відповідач не набув самостійного права
на житло з підстав, передбачених
законом (найм, оренда, вселення
наймачем чи на підставі ордера тощо -
ст.810 ЦК України, ст. ст. 6І, 64 ЖК України).

З такими доводами зустрічної позовної
заяви суд не погоджується з наступного.
Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. Положення ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР
зазначає, що до членів сім'ї належать
дружина наймача (власника), їхні діти,
батьки та інші особи, якщо вони
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство. Права члена
сім'ї має також і особа, яка перестала
бути членом сім'ї наймача, але
продовжує проживати в займаному ним
житловому приміщенні.

Суд приймає до уваги, що право
користування житловим приміщенням, в
силу ст.405 ЦК України, зберігається не
тільки за членами сім'ї (в тому числі
колишніми) власника жилого приміщення,
а й за членом його сім'ї, у разі зміни
самого власника. При цьому припинення
цього права можливо лише у випадках
передбачених ст. 406 ЦК України. Таким
чином, безумовне виселення таких осіб,
тільки внаслідок того, що право
власності на житлове приміщення
перейшло до іншої особи є
неправомірним та не відповідає природі
спірних правовідносин.

Після отримання свідоцтва про право
власності на будинок ОСОБА_4 стала
власником будинку, на її думку
відповідач ОСОБА_3 не набула
самостійного права на житло. Але
правовий статус відповідача ОСОБА_3 в
зв'язку з зміною власника, не змінився,
вона була членом сім'ї ОСОБА_3 так з 23
травня 2003 року стала членом сім'ї своєї
дочки ОСОБА_4

Із зазначеного випливає, що
позивач є матір'ю відповідача, тобто
членом сім'ї, проживала в спірному
будинку з дня одруження з покійним
чоловіком як член сім'ї матері
чоловіка, відповідач позбавив її права
проживання в будинку, тим самим
порушила її законне право як члена
сім'ї на користування житловим
приміщенням відповідно до закону, тому
позовні вимоги за первісним позовом є
обґрунтовані та підтверджені
документально і підлягають
задоволенню. Зустрічні позовні вимоги
не підлягають задоволенню за
відсутністю фактів,якими
обґрунтовується зустрічний позов.

У відповідності зі ст. 88 ЦПК
України судові витрати підлягають
стягненню з відповідача, оскільки
прокурор при звернені до суду від
сплати судових витрат звільнений.
Судові витрати за зустрічним позовом
віднести на рахунок позивача.

На підставі ст.ст. 71, 116, 156, 157, 163 ЖК
України, ст.ст. 383, 405 ЦК України,
керуючись ст. 8,10, 57, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І
Ш И В :

Позовні вимоги прокурора району в
інтересах ОСОБА_3 про усунення
перешкоди та вселення в житлове
приміщення, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 як члена сім'і, в
житловий будинок АДРЕСА_1, що належить
її дочці ОСОБА_4.

Зобов'язати ОСОБА_4 не
перешкоджати ОСОБА_3 в користуванні
частиною житлового приміщення в
будинку АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про усунення
перешкоди в користуванні житловим
будинком шляхом виселення, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
держави судові витрати в розмірі 243
грн.60 коп. Судові витрати за зустрічним
позовом віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя: Г. І. Пороховий