Справа № 2/381/552/13 Головуючий у І
інстанції Бутенко В.О.Провадження №
22-ц/780/6744/14 Доповідач у 2 інстанції
СавченкоКатегорія 18
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого судді
Савченка С.І.,

суддів
Даценко Л.М., Білоконь О.В.,

при секретарі Токар
Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Кредитної
спілки «Центр фінансових послуг» на
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 5 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
до Кредитної спілки «Центр фінансових
послуг», третя особа ОСОБА_3 про
визнання припиненими зобов'язань за
договорами поруки та визнання
недійсною додаткової угноди до
кредитного договору, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2
звернулися до суду із вказаним вище
позовом, який надалі доповнили і
мотивували тим, що 31 березня 2009 року між
КС «Центр фінансових послуг»,
позичальником ОСОБА_3 та ними як
поручителями було укладено кредитний
договір, згідно якого кредитна спілка
надала ОСОБА_3 кредит на споживчі
потреби в розмірі 61241,66 грн., строк
повернення якого визначений не був.
Вони як поручителі ОСОБА_3 31 березня 2009
року уклали із кредитною спілкою
договори поруки, за якими зобов'язалися
відповідати перед кредитною спілкою за
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором. Зазначали, що за
умовами кредитного договору ОСОБА_3 мав
повертати кредит щомісячними
платежами, однак з моменту отримання
коштів не виконує цих обов'язків і не
сплатив жодного платежу. Вважають, що
поскільки ОСОБА_3 взагалі не сплачував
коштів, а кредитна спілка не
застосувала права на дострокове
повернення кредиту ні в шестимісячний
строк із 25 квітня 2009 року, тобто із дня
несплати позичальником першого
платежу, ні протягом року від дня
укладення договорів поруки, то вони
мають право на пред'явлення позову про
визнання поруки припиненою.

Крім того, вказували, що у серпні 2012
року КС «Центр фінансових послуг»
звернулася до третейського суду із
позовом про солідарне стягнення із
позичальника ОСОБА_3 та їх як
поручителів боргу за кредитним
договором у вигляді процентів, пені та
штрафних санкцій. До позову було
долучено копію додаткової угоди до
кредитного договору, укладеної 31
березня 2009 року між кредитною спілкою,
ОСОБА_3 та ними, згідно якої п.7.2
кредитного догвоору викладено у новій
редакції, зокрема передбачено
вирішення у третейському суді усіх
спорів, що виникають із кредитного
договору. Посилалися, що такі умови
суперечать діючому законодавству, бо
вони є споживачами і спір не може
вирішуватися третейським судом. Крім
того, їх підписи на додатковій угоді
сфальшовані.

У зв'язку із наведеним просили визнати
припиненими зобов'язання за укладеними
ними договорами поруки та визнати
недійсною додаткову угоду до
кредитного договору № В-3/0066/09/11/10 від 31
березня 2009 року, укладену між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 5 грудня 2013
року позов задоволено. Визнано
припиненою поруку ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
передбачену договорами поруки від 31
березня 2009 року, та визнано недійсною
додаткову угоду до кредитного договору
№ В-3/0066/09/11/10 від 31 березня 2009 року,
укладену між сторонами.

Відповідач КС «Центр фінансових
послуг» подав апеляційну скаргу, в якій
просить змінити рішення суду першої
інстанції, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення і
неправильне застосування судом норм
матеріального права. Скаргу мотивує
тим, що строк виконання основного
зобов'язання (повернення кредиту)
визначений договором 25 березня 2014 року,
а позивачі пред'явили позов за рік до
вказаного строку, що свідчить про
відсутність підстав для припинення
поруки. Крім того, посилається на те, що
додаткова угода до кредитного договору
від 31 березня 2009 року не може бути
визнана недійсною вцілому, бо
почеркознавча експертиза дала
висновок про невиконання підпису лише
однією особою - ОСОБА_2

Учасники справи, в тому числі позивачі
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 належним чином
повідомлені про час розгляду справи, до
суду не з'явилися, їх неявка відповідно
до ст.305 ЦПК України не перешкоджає
розгляду справи.

ОСОБА_1 20 листопада 2014 року направив до
суду письмові заперечення на
апеляційну скаргу кредитної спілки, де
виклав заперечення проти доводів
апеляційної скарги і просив її
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Відповідно до ст. 214
ЦПК України рішення має відповідати в
тому числі на такі питання: 1) чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; 2) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 3) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено і з
матеріалів справи вбачається, що 31
березня 2009 року між КС «Центр
фінансових послуг» та її членами
позичальником ОСОБА_3 та поручителями
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір, згідно якого
кредитна спілка надала ОСОБА_3 кредит
для комерційних потреб в розмірі 61241,66
грн. Згідно п.1.1. договору кредит
наданий на умовах строковості,
зворотності, платності та
забезпеченості. Згідно п.3.3 кредитного
договору сторони погодили графік
платежів, за умовами якого остаточний
строк повернення кредиту визначений 25
березня 2014 року, коли має бути
здійснений останній платіж.

В цей же день 31 березня 2009 року між КС
«Центр фінансових послуг» та
поручителями ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з кожним
було укладено договори поруки, за якими
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зобов'язалися
відповідати перед кредитною спілкою за
виконання позичальником ОСОБА_3
зобов'язань за кредитним договором.

Також, 31 березня 2009 року між сторонами
було укладено додаткову угоду до
кредитного договору, за умовами якої
викладено у новій редакції п.7.2
кредитного договору, зокрема
передбачено вирішення усіх спорів, що
виникають із кредитного договору, у
третейському суді.

У зв'язку із невиконанням
позичальником ОСОБА_3 умов кредитного
договору від 31 березня 2009 року,
кредитна спілка звернулася з позовом
до Постійно діючого третейського суду
при Всеукраїнській громадській
організації «Право та обов'язок», який
своїм рішенням від 9 листопада 2012 року
позов задоволив і стягнув солідарно із
позичальника і поручителів суму
несплачених процентів, штрафу, пені та
судових витрат в розмірі 369057 грн.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір в частині припинення
зобов'язань за договорами поруки, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що поскільки кредитодавець КС «Центр
фінансових послуг» мав право
пред'явити вимогу до поручителів щодо
сплати заборгованості за кредитом
протягом шести місяців, починаючи із
квітня 2009 року, коли позичальник ОСОБА_3
не сплатив черговий платіж, але він цим
правом не скористався, тому порука
припинилася.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками,
оскільки вони не грунтуються на
вимогах закону та матеріалах справи.

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК
України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, за змістом даної норми
шестимісячний строк має
відраховуватися від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання.

Аналогічні роз'яснення викладені у п.24
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при вирішенні спорів щодо припинення
договорів поруки суд має враховувати,
якщо кредитним договором не визначено
інші умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватися з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково.

З матеріалів справи вбачається, що за
умовами кредитного договору строк
остаточного повернення кредиту
визначений сторонами 25 березня 2014 року,
що відображено у п.3.3. договору, який в
тому числі містить рекомендований
графік щомісячних платежів, останній з
яких у розмірі 1058,54 грн. має бути
здійснений позичальником 25 березня 2014
року.

Суд на вказані обставини уваги не
звернув, дійшов помилкового висновку,
що шестимісячний строк пред'явлення
вимоги до поручителів потрібно
обчислювати із квітня 2009 року, не
врахував того, що строк остаточного
повернення кредиту визначений
сторонами 25 березня 2014 року. Доказів
про те, що строк виконання основного
зобов'язання кредитною спілкою був
змінений і визначений квітнем 2009 року
не подано, у зв'язку з цим висновок суду
про недотримання кредитором
шестимісячного строку пред'явлення
вимоги до поручителя є помилковим.

Та обставина, що кредитна спілка мала
право змінити строк виконання
зобов'язання, однак цим правом не
скористалася, також не свідчить про
зміну строку виконання зобов'язання.

Також колегія суддів не може
погодитися із висновком суду про
визнання недійсною додаткової угоди
до кредитного договору. Ухвалюючи
рішення в цій частині, суд виходив із
відсутності волевиявлення на
укладення даної додаткової угоди у
ОСОБА_2 При цьому суд не звернув уваги
на відсутність доказів щодо
відсутності волевиявлення на
укладення угоди у ОСОБА_1, бо згідно
висновку почеркознавчої експертизи
підпис від імені ОСОБА_1 виконано
останнім та не врахував, що згідно ст.217
ЦК України недійсність окремої частини
правочину не має наслідком недійсності
інших частин і правочину вцілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Зазначені вище порушення, які допустив
суд першої інстанції, призвели до
неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.
Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції не грунтується на матеріалах
справи, ухвалене з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Вирішуючи спір в межах заявлених вимог,
колегія суддів вважає, що позов
підлягає до часткового задоволення з
таких міркувань.

За положеннями ч.ч.1,3 ст.203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною в момент його вчинення вимог,
які встановлені частинами 1-3,5,6 ст.203
цього Кодексу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Поскільки судом встановлена
відсутність волевиявлення одного з
учасників правочину, а саме ОСОБА_2 на
укладення додаткової угоди до
кредитного договору № В-3/0066/09/11/10 від 31
березня 2009 року між КС «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, що стверджується висновком
судової почеркознавчої експертизи від
5 листопада 2013 року, згідно якої підпис
від імені ОСОБА_2 у додатковій угоді
виконано не ОСОБА_2, а іншою особою з
наслідуванням його підпису, то колегія
суддів приходить до висновку про
обгрунтованість позову ОСОБА_2 та
наявність передбачених законом
підстав для визнання недійсною
додаткової угоди в частині прав і
обов'язків ОСОБА_2

Стосовно вимог ОСОБА_1 про визнання
додаткової угоди недійсною, то
підстави для їх задоволення відсутні,
бо позивач ОСОБА_1, як сторона правочину
не надав суду доказів відсутності його
волевиявлення на укладення цього
правочину та не спростував висновку
судової почеркознавчої експертизи, що
підпис від його імені виконаний ним
особисто.

Посилання позивачів на
невідповідність умов додаткової угоди
щодо вирішення у третейському суді
спорів із кредитного договору, вимогам
п.14 ст.6 Закону України «Про третейські
суди», яка виключає розгляд
третейськими судами справ у спорах
щодо захисту прав споживачів, у тому
числі споживачів послуг банку
(кредитної спілки) не грунтуються на
вимогах закону.

Так, додаткова угода укладена 31 березня
2009 року, а зміни до Закону України «Про
третейські суди» щодо непідвідомчості
третейським судам справ у спорах щодо
захисту прав споживачів банківський
послуг внесені Законом України від 3
лютого 2011 року.

Згідно ст.58 Конституції України закони
та інші нормативно-правові акти не
мають зворотньої дії в часі.

Отже підстави для визнання
додаткової угоди недійсною з цих
підстав відсутні.

- 5 -

Позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в
частині визнання поруки припиненою
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Згідно приписів ч.4 ст.559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Поскільки судом встановлено, що строк
виконання основного зобов'язання і
повернення коштів позичальником
ОСОБА_3 у повному обсязі встановлено
договором 25 березня 2014 року, то вимоги
поручителів ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про
визнання поруки припиненою, подані до
суду у березні 2013 року, тобто за рік до
строку виконання основного
зобов'язання є безпідставними, а відтак
задоволенню не підлягають.

Доводи позивачів про те, що
передбачений ч.4 ст.559 ЦК України
шестимісячний строк має
обраховуватися із квітня 2009 року, тобто
із моменту, коли позичальник ОСОБА_3 не
сплатив черговий платіж на погашення
кредиту колегія суддів вважає
необгрунтованими, поскільки
встановлений ст.559 ЦК України строк не є
строком позовної давності, як
помилково вважають апелянти.
Непред'явлення кредитором позову до
суду у випадку про стягнення
заборгованості по чергових платежах
тягне за собою не припинення поруки, а
впливає на визначення розміру
заборгованості, що підлягала стягненню
з урахуванням розміру заборгованості
по платежах, строк позовної давності по
яких не сплив, а щодо тієї
заборгованості, яка утворилась понад
три роки до подання позову до суду.

Як вище вказувалося безпідставними є
доводи апелянтів про те, що кредитна
спілка мала право змінити строк
виконання зобов'язання, однак цим
правом не скористалася. Зміна строку
виконання зобов'язання є правом
кредитора, а не його обов'язком і
невикористання цього права не свідчить
про зміну строку виконання
зобов'язання.

Відповідно до положень ст.88 ЦПК
України, суд розподіляє судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія судів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки
«Центр фінансових послуг» задоволити
частково.

Рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 5 грудня 2013
року скасувати і ухвалити нове.

Позов задоволити частково. Визнати
недійсною додаткову угоду до
кредитного договору № В-3/0066/09/11/10 від 31
березня 2009 року, укладену 31 березня 2009
року між Кредитною спілкою «Центр
фінансових послуг», ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, в частині прав і обов'язків
ОСОБА_2.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути із Кредитної спілки «Центр
фінансових послуг» на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 50 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь
Кредитної спілки «Центр фінансових
послуг» судовий збір в розмірі 121,80 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: