У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області про визнання
незаконним та скасування наказу
начальника УМВС України в
Кіровоградській області, стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, моральної
шкоди та поновлення на роботі, за
касаційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області на рішення
апеляційного суду Кіровоградської
області від 22 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_5 звернулася
до суду з позовом, вимоги якого
уточнила в ході розгляду справи та
просила визнати незаконним та
скасувати наказ про її звільнення,
поновити її на роботі на посаді
оператора комп'ютерного набору Центра
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів м. Кіровограда та
Кіровоградського району при УМВС
України в області, стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу
при звільненні. Стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі за
період з 5 серпня по 7 жовтня 2013
року у розмірі 5647,19 грн та середній
заробіток за час затримки розрахунку у
розмірі 14869,86 грн, моральну шкоду у
розмірі 3000 грн та 2000 грн витрат на
правову допомогу.

Позов мотивовано тим, що наказом
начальника УМВС України в
Кіровоградській області №365 о/с від 7
жовтня 2013 року позивача з 7
жовтня 2013 року звільнено з посади
оператора комп'ютерного набору
відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування міста Кіровограда
та Кіровоградського району при УМВС
України в Кіровоградській області за
п.1 ст.40 КЗпП України, скорочення
чисельності або штату працівників.
Вказаний наказ позивач вважає
незаконним, оскілки структурний
підрозділ відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування м. Кіровограда та
Кіровоградського району при
УМВС України в області було
реорганізовано (перетворено) в інший
структурний підрозділ - Центр надання
послуг, пов'язаних з використанням
автотранспортних засобів м.
Кіровограда та Кіровоградського
району при УМВС України, чисельність та
штат якого не змінювався. У такому
випадку дія трудового договору
продовжується. Крім того, звільнення
проведено без попередньої згоди
профспілкової організації. В
обґрунтування позовних вимог про
стягнення моральної шкоди позивач
послалася на те, що заподіяна
відповідачем моральна шкода полягає у
незаконній затримці виплати
заробітної плати, не нарахуванні
компенсації за затримку виплати
заробітної плати та незаконному
звільненні. Позивач у зв'язку з
незаконним її звільненням та
невиплатою заробітної плати
перебувала у вкрай скрутному
становищі.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Кіровограда від 13 березня 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто з Управління Міністерства
внутрішніх справ України в
Кіровоградській області на користь
ОСОБА_5 середній заробіток за час
затримки розрахунку у сумі 10337,58 грн.;
моральну шкоду у сумі 1000 грн.; витрати
на правову допомогу у сумі 2000 грн. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Кіровоградської області
від 22 липня 2014 року рішення
місцевого суду в частині відмови у
поновленні на роботі скасовано з
ухваленням в цій частині нового
рішення. Визнано незаконним та
скасовано наказ начальника УМВС
України в Кіровоградської області від 7
жовтня 2013 року № 365о/с про звільнення
ОСОБА_5 з посади оператора
комп'ютерного набору відділення
реєстраційно - екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування м. Кіровоград та
Кіровоградського району при УМВС
України в Кіровоградській області.
Поновлено ОСОБА_5 на роботі на посаді
оператора комп'ютерного набору
відділення реєстраційно -
екзаменаційоної роботи ДАІ з
обслуговування м. Кіровоград та
Кіровоградського району при
УМВС України в області, з 7 жовтня 2013
року. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_5 за час вимушеного
прогулу 18656,76 грн середнього заробітку
за час вимушеного прогулу (сума
обрахована без утримання податку та
інших обов'язкових платежів); витрати
на правову допомогу у розмірі 929 грн.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову про
поновлення на роботі суд першої
інстанції виходив з того, що в установі
відповідача дійсно відбулися зміни в
організації праці внаслідок
реорганізації проведеної шляхом
скорочення штату. Звільнення позивача
проведено з дотриманням вимог
трудового законодавства, тому правові
підстави для визнання протиправним і
скасування наказу про звільнення
позивача відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
поновлення на роботі з ухваленням у цій
частині нового рішення про задоволення
цих вимог суд апеляційної інстанції
виходив з того, що при звільненні
позивача були порушені вимоги
КЗпП України, оскільки позивач
звільнена з посади без надання згоди
профспілкового комітету. Подання
адміністрації до профкому щодо
звільнення персонально ОСОБА_5 із
зазначенням у ньому підстав
звільнення, наявності чи відсутності
вакантних посад, інших необхідних
даних не вносилось. Належних і
допустимих доказів щодо припинення
членства позивача в профспілці, її
виключення не надано. Рішення
профспілковим органом з цього питання
не приймалось. Також не надано доказів
того, що ОСОБА_5 пропонувалась інша
робота або неможливість відповідача
перевести працівника на іншу роботу в
установі.

Із зазначених підстав апеляційний
суд дійшов висновку, що позивач має
бути поновлена на тій же посаді, з якої
вона була незаконно звільнена
з 7 жовтня 2013 року з виплатою
середнього заробітку за весь час
вимушеного прогулу, починаючи з 7
жовтня 2013 року по день ухвалення
рішення.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 43 КзпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1, 2-5, 7
ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Виборний орган первинної
профспілкової організації
(профспілковий представник) повідомляє
власника або уповноважений ним орган
про прийняте рішення у письмовій формі
в триденний строк після його прийняття.
У разі пропуску цього строку
вважається, що виборний орган
первинної профспілкової організації
(профспілковий представник) дав згоду
на розірвання трудового договору.
Рішення виборного органу первинної
профспілкової організації
(профспілкового представника) про
відмову в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обґрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації
(профспілкового представника).

Відповідно до ч. 6 ст. 39 Закону України
«Про професійні спілки, їх права та
гарантії діяльності» рішення
профспілки про ненадання згоди на
розірвання трудового договору має бути
обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні
немає обґрунтування відмови у згоді на
звільнення, роботодавець має право
звільнити працівника без згоди
виборного органу профспілки.

Судом першої інстанції встановлено,
що 5 серпня 2013 року кадровою службою
УМВС України в Кіровоградській області
позивача ознайомлено з наказом УМВС
України в Кіровоградській області № 569
від 30 травня 2013 року «Про
організаційно-штатні зміни в органах і
підрозділах УМВС», відповідно до якого
було скорочено всі 10 посад відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування міста Кіровограда
та Кіровоградського району при УМВС
України в Кіровоградській області.

7 жовтня 2013 року, з урахуванням
письмового попередження позивача про
організаційно-штатні зміни в органах і
підрозділах УМВС, тобто за два місяці,
позивача звільнено з посади оператора
комп'ютерного набору відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи
ДАІ з обслуговування міста Кіровограда
та Кіровоградського району при УМВС
України в Кіровоградській області за
п.1 ст. 40 КЗпП України, про що свідчить
наказ № 365 о/с від 7 жовтня 2013 року та
запис №31 від 7 жовтня 2013 року у трудовій
книжці позивача.

В матеріалах справи наявний лист
т.в.о. начальника Управління ДАІ УМВС
України в Кіровоградській області від
14 серпня 2013 року на ім`я голови обласної
профспілкової організації працівників
органів внутрішніх справ України в
області, згідно із яким відповідач
просив профспілкову організацію
розглянути питання щодо звільнення
ОСОБА_5 з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України.

На вказаний запит профспілкова
організація атестованих працівників
міліції в Кіровоградській області 22
серпня 2013 року надала відповідь, що
ОСОБА_5 з січня 2013 року не є членом
обласної профспілкової організації
працівників органів внутрішніх справ
України в області, тому питання щодо її
звільнення з роботи за п.1 ст.40 КЗпП
України даною організацією
розглядатися не може.

Суд апеляційної інстанції,
задовольняючи позов в частині
поновлення позивача на роботі, виходив
з того, що остання звільнена без
надання згоди профспілкового органу.
Відповідач з відповідним поданням щодо
звільнення ОСОБА_5 до профспілки не
звертався.

Разом з тим, суд апеляційної
інстанції не надав належної оцінки тим
обставинам, що відповідач звертався до
профспілкової організації щодо
надання дозволу на звільнення
позивача, не оцінив наслідки порушення
правила про необхідність одержання
попередньої згоди профспілки та не
встановив порушень, які дають підстави
на поновлення працівника на роботі.
Згода виборного органу первинної
профспілкової організації є елементом
підстави для звільнення. Суд має право
поновити працівника на роботі тільки у
разі звільнення його без законної
підстави. Таких підстав апеляційним
судом не встановлено.

Апеляційним судом не надано оцінки
тим обставинам, що профспілковий орган
письмово повідомив роботодавця про
відсутність підстав розглядати
питання щодо звільнення ОСОБА_5
оскільки вона не є членом профспілки.
При цьому, не перевірив чи дає
наявність вказаної відповіді право
роботодавцю вважати, що профспілковим
органом погоджено таке розірвання
трудового договору в силу положень ч. 4
ст. 39 Закону України «Про професійні
спілки, їх права та гарантії
діяльності» та ч. 5 ст. 43 КЗпП
України.

Встановивши, що позивач входила до
складу вільнонайманих працівників та
являлась членом профспілки суд
апеляційної інстанції суд апеляційної
інстанції мав зупинити провадження у
справі та запитати згоду
профспілкового органу і після її
одержання або відмови профспілкового
органу в дачі згоди на звільнення
працівника розглянути спір по суті
(абз.5 п.15 Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів».

Судом не надано належної оцінки
фактичним обставинам справи, правам та
обов'язкам сторін, з урахуванням
правовідносин, що між ними виникли та
вимог чинного законодавства, яким
останні регулюються. Належним чином не
перевірено висновків місцевого суду
щодо відсутності правових підстав для
поновлення позивача на роботі.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Кіровоградській області
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Кіровоградської області від 22 липня 2014
року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачуксудді В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська