Справа № 440/1446/14
Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/783/6973/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретаря - Глинського О.А.

з участю представник а позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на ухвалу Буського
районного суду Львівської області від
30 вересня 2014 року, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4
звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3,
треті особи Буська міська рада
Львівської області, Відділ
Держземагенства у Буському районі
Львівської області про встановлення
земельного сервітуту. Просила
встановити постійний безоплатний
земельний сервітут, який полягає в
наданні їй, як власнику присадибної
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1
та членам її сім»ї права проїзду
легковим транспортом та спецмашин
через сусідню присадибну земельну
ділянку, яка належить на праві
власності ОСОБА_3 і розташована за
адресою по АДРЕСА_1, шириною 3,0 м. і
довжиною 37,05 м. по наявному шляху.

Оскаржуваною ухвалою Буського
районного суду Львівської області від
30 вересня 2014 року відмовлено у
відкритті провадження з підстав,
передбачених п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Не погоджуючись з даною ухвалою
представник позивача оскаржив таку в
апеляційному порядку. Посилається на
її незаконність, постановлення з
порушенням норм процесуального права.
Просить ухвалу скасувати, справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції. Мотивує тим, що
суд необґрунтовано прийшов до висновку
про наявність підстав для відмови у
відкритті провадження, оскільки не
дотримано вимог процесуального закону,
зокрема не з'ясовано всіх складових у
сукупності, як підстави для
застосування п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України.
Предметом позову у справі №2-13/2009 р.
вимога позивача полягала в наданні
проходу та проїзду транспортом через
земельну ділянку ОСОБА_3 на АДРЕСА_1 для
користування заїздом шириною 3,5 м.,
довжиною 37,05 м. Предмет спору у даній
справі не є тотожний попередньому,
оскільки позивач просить встановити
земельний сервітут на частину
сусідньої земельної ділянки шириною 3,0
м., тобто ділянку іншої площі, а отже
іншої конфігурації та для проїзду
конкретно визначених типів транспорту:
легкового та спецпризначення. Позовні
вимоги в даній справі про встановлення
земельного сервітуту відповідного
виду, площі та умов обтяження
сервітутним користування визначено з
урахуванням висновків Апеляційного
суду Львівської області у справі
№22ц-1413, про те, що проїзд розміром 3,5м
буде розташований на відстані 0,8 м. від
стін житлового будинку ОСОБА_3 і
здійснення сервітуту обраним способом
суттєво обтяжує ОСОБА_3 як власника
земельної ділянки. Крім того, враховано
інші доводи рішення суду апеляційної
інстанції від 21 травня 2009 року про
встановлення земельного сервітуту на
право проходу та проїзду велосипедом
через земельну ділянку ОСОБА_3, зокрема
пояснення Буської міської ради про
можливість облаштування заїзду до
земельної ділянки ОСОБА_4 зі сторони
польової дороги. Позовні вимоги у даній
справі обґрунтовано новими
обставинами, які існують після
ухвалення рішення у справі №22ц-1413 та
підтверджують неможливість
нормального господарського
використання позивачем власної
земельної ділянки без обтяження
сервітутом чужої земельної ділянки,
відсутність іншого проїзду до
земельної ділянки позивача та
неможливість облаштування проїзду до
присадибної ділянки ОСОБА_4 зі сторони
польової дороги, що підтверджується
Буською міською радою в листі,
долученому до матеріалів позовної
заяви. Вказує на те, що відмова у
задоволенні позовних вимог про
встановлення земельного сервітуту не
позбавляє права особи в подальшому
знову звернутися до суду з такими
вимогами, якщо виникли обставини, які
підтверджують неможливість
нормального використання земельної
ділянки без обтяжень іншої ділянки.

В судовому засіданні представник
апелянта доводи такої підтримав.

У письмових заперечення на
апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3
зазначає, що ухвала суду першої
інстанції є законною та підстав для її
скасування немає. Просить ухвалу
залишити без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення. При розгляді справи в
суді апеляційної інстанції підтримала
письмові заперечення.

Інші сторони в судове засідання не
з'явились належно повідомлені про час
та місце розгляду справи. Колегія
суддів вважає, що справу можна
розглядати у відсутності сторін, що
відповідатиме вимогам ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
таких підстав.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
провадження у справі, якщо є таке, що
набрало законної сили, рішення чи
ухвала суду про закриття провадження у
справі у зв'язку з відмовою позивача
від позову або укладення мирової угоди
сторін у спорі між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Згідно з ч.2 ст. 223 ЦПК України після
набрання рішенням суду законної сили
сторони та треті особи із самостійними
вимогами, а також їх правонаступники не
можуть знову заявляти в суді ту саму
позовну вимогу з тих самих підстав, а
також оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

З системного аналізу вказаних норм
права вбачається, що відмова у
відкритті провадження може мати місце
лише за умови, що рішення, яке набрало
законної сили, є тотожним до позову,
який розглядається, тобто збігаються
сторони, предмет і підстава позовів.
При цьому питання тотожності треба
вирішувати не лише за загальними
ознаками предмета позову, а й за його
конкретним змістом.

Постановляючи ухвалу про відмову у
відкритті провадження, суд першої
інстанції виходив з того, що є таке, що
набрало законної сили рішення у спорі
між тими самим и сторонами про той
самий предмет і з тих самих підстав.

Зокрема виходив з того, що рішенням
Апеляційного суду Львівської області
за наслідками розгляду апеляційної
скарги Буської міської ради та ОСОБА_3
на рішення Буського районного суду
Львівської області від 17 лютого 2009 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третьої особи Буської міської ради про
встановлення земельного сервітуту та
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третіх
осіб Буської міської ради, архітектора
Буського району, районного відділу
земельних ресурсів про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, дане рішення скасоване та
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково,
встановлено земельний сервітут, який
полягає у наданні права ОСОБА_4 проходу
та проїзду на велосипеді через
земельну ділянку ОСОБА_3 на АДРЕСА_1
земельною ділянкою шириною 1 м. і
довжиною 37,05 м. В частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3, рішення
суду залишене без змін.

Тобто предмет і підстава спору, що
виник, між тими ж сторонами в даному
випадку, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про
встановлення земельного сервітуту є
тотожним, а тому наявне рішення, яке
набрало законної сили виключає
повторний розгляд заявлених ОСОБА_4
позовних вимог.

Таким чином вирішуючи питання
відкриття провадження у справі суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що є таке що набрало законної сили
судове рішення, постановлене з приводу
спору між тими ж сторонами про той
самий предмет і з тих самих підстав, що
відповідно до п.2.ч.2 ст.205 ЦПК України є
підставою для відмови у відкриті
провадження.

Доводи апеляційної скарги, що
предмет у даній справі не є тотожним
предмету у справі №22ц-1413, оскільки
позивач просить встановити земельний
сервітут на частину сусідньої
земельної ділянки шириною 3,0 м., тобто
іншої площі та конфігурації, для
проїзду конкретно визначених типів
транспорту: легкового та
спецпризначення ніж було у попередній
справі і позовні вимоги в даній справі
визначено з урахуванням висновків
Апеляційного суду Львівської області у
справі №22ц-1413, колегія суддів вважає
безпідставними та такими, що не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи № 3-
13/09 Буського районного суду Львівської
області убачається, що ОСОБА_4 просила
встановити земельний сервітут на
земельній ділянці відповідача ОСОБА_3
довжиною 37,5 м та шириною 3,5 м з метою
забезпечення її права проходу та
проїзду на транспорті. Звертаючись до
суду з вимогами до того ж відповідача
просила встановити земельний сервітут
на ділянці довжиною 37, 5 м та шириною 3 м,
вважаючи, що тим самим заявлено вимогу
про встановлення земельного сервітуту
на ділянці іншої конфігурації. При
розгляді справи в суді апеляційної
інстанції представник апелянта
ствердила, що фактично мова іде про ту
саму ділянку лише меншої ширини, не 3,5 м
, а 3 м., ніж заявлено у попередньому
позові, що не дає підстав для висновку
про заявлення вимог стосовно іншої
ділянки. Таким чином, предметом спору,
що в цій, що в попередній справі була
одна і та ж земельна ділянка, яка
належить на праві власності ОСОБА_3, з
приводу якої спір вирішено і
встановлено позивачу сервітут на
ділянку шириною 1 м .

Щодо мотивів апеляції про
заявлення вимоги в позові від 26.09.2014
року про встановлення земельного
сервітуту в тому числі для проїзду
легковим транспортом та спецмашинами,
то попередня вимога заявлявсь в тому
числі про встановлення сервітуту для
права проїзду транспортом, що
безперечно охоплює поняття легкового
та спецтранспорту.

Щодо зміни обставин, які, на
думку апелянта мають місце з
посиланням на лист за підписом
Буського міського голови від 23.05. 2014
року, який долучено до позовної заяви,
то судом першої інстанції враховано
цю обставину та надано належну правову
оцінку, як такій, що не дає підстав для
вирішення питання відкриття
провадження у справі.

Із змісту означеного листа
убачається, що до житлового будинку
ОСОБА_4 станом на сьогоднішній день
немає можливості для облаштування
окремого доїзду з АДРЕСА_1 по причині
відсутності вільних коштів у бюджеті
міста.

Така інформація у листі не
свідчить про наявність інших підстав
для звернення до суду з позовом.

На час вирішення попереднього
позову ОСОБА_4, поданого в січні 2008
року, зокрема при перегляді рішення
суду першої інстанції, рішенням
Апеляційного суду Львівської області
від 21 травня 2009 року враховано ряд
обставин, які були підставою для
часткового задоволення позову та
встановлення земельного сервітуту для
права проходу та проїзду на велосипеді
на ділянці відповідача шириною 1 м та
довжиною 37,5 м і лише в числі таких
обставин враховано можливість заїзду
до земельної ділянки ОСОБА_6 зі сторони
польової дороги.

Виходячи із змісту листа
міського голови від 23.05.2014 року за № 220 ,
на даний час будь-які обставини в цій
частині не змінились . Відсутність на
даний час вільних коштів у місцевому
бюджеті для облаштування окремого
доїзду до будинку позивача - не
свідчить про відсутність та
можливості заїзду до будинку позивача
зі сторони польової дороги, як про це
зазначено у рішенні Апеляційного суду
Львівської області.

Із долученого до заперечень
відповідача листа від 16.06.2014 року за №
219 головного архітектора відділу
містобудування та архітектури Буської
районної державної адміністрації
убачається можливість влаштування із
АДРЕСА_1 до будинку позивача доїзду по
існуючій польовій дорозі, для чого
необхідно укласти відповідну угоду із
проектною організацією на
виготовлення проектно-кошторисної
документації по реконструкції проїзду
із влаштуванням щебеневого /при
можливості асфальтобетонного
покриття/. Отже даних про наявність
інших обставин, якими зумовлене
повторне звернення позивача до суду з
аналогічними вимогами до відповідача -
немає.

Постановлення судом апеляційної
інстанції 25 квітня 2013 року ухвали про
відмову у відкритті провадження за
завою ОСОБА_4 про перегляд рішення
апеляційного суду Львівської області
від 21 травня 2009 року за нововиявленими
обставинами не спростовує
правильності висновків суду першої
інстанції .

За таких обставини, колегія
суддів погоджується, що спір між тими
самими сторонами, про той же самий
предмет і з тих самих підстав, про що
свідчить зміст обох позовних заяв
ОСОБА_4 - вирішено судом, про що існує
судове рішення, яке вступило в законну
силу.

Судом вірно встановлено фактичні
обставини справи, ухвала прийнята з
дотриманням вимог ЦПК України.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що підстав для скасування
ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1
ст.312, 313, п.4 ч.1 314, ст.315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 30 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді