У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової
Т.Л., Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про виділення частки в натурі та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про припинення права власності на
частину будинку та визнання права
власності на будинок, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Полтавської області від 23 січня 2014
року та касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 20 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 23 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась
до суду з указаним позовом, із
урахуванням уточнених позовних вимог
просила виділити їй в натурі частку у
праві спільної часткової власності у
будинку АДРЕСА_1 відповідно до варіанту
№ 1 висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 33-13
від 28 травня 2013 року, а саме: в основній
частині житлового будинку літ. А1-1
приміщення квартири № 2 виділити їй
житлову кімнату 1-5 площею 17,2 кв.м.,
житлову кімнату 1-6 площею 10,3 кв.м., 1/5
частину огорожі 1-4 та стягнути з неї на
користь ОСОБА_4 компенсацію різниці
вартості ідеальних часток у розмірі 8 874
грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що
відповідно до договору дарування від 7
травня 2004 року ОСОБА_5 подарував їй та
ОСОБА_6 у рівних частках належні йому 4/5
частин будинку АДРЕСА_1.

14 квітня 2005 року вона придбала у ОСОБА_7
1/5 частину вказаного будинку, після
чого на підставі отриманих дозволів
здійснила перепланування та добудову
будинку, а також отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
житлового будинку.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 жовтня 2007
року визнано недійсним договір
дарування 4/5 частин будинку АДРЕСА_1 та
визнано за ОСОБА_5, правонаступником
якого є відповідач ОСОБА_4, право
власності на неї.

Після ухвалення цього рішення суду
вона залишається власником 1/5 частини
будинку, проживає у здійсненій нею
добудові літ. Г та користується
частиною будинку АДРЕСА_1, яка до
здійснення перебудов позначалась як
квартира № 2 літ. А-1. Відповідач чинить
їй перешкоди у користуванні належним
їй майном.

У січні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічною позовною заявою, у
якій просив визнати ОСОБА_3 такою, що
втратила право власності на 1/5 частину
будинку АДРЕСА_1, а також визнати за ним
право власності на зазначений будинок
літ. А-1, який складається із кімнати 1-3
площею 9,9 кв.м., кімнати 1-4 площею 9,0
кв.м., кімнати 1-5 площею 17,2 кв.м., кімнати
1-6 площею 10,3 кв.м., вітальні 1-7 площею 11,1
кв.м., санвузлу 1-8 площею 6,9 кв.м.,
коридору 1-2 площею 5,3 кв.м., кухні 1-1
площею 12,1 кв.м., сараю літ. Б, погребу
літ. б 3, вбиральні літ. В.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що
ОСОБА_3 зруйнувала більшу частину
будинку АДРЕСА_1 від тієї, що спочатку
їй належала, а також два сараї, що
позначені в технічному паспорті
літерами Д та Е.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 20 листопада 2013
року позов ОСОБА_3 задоволено.
Розподілено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
натурі домоволодіння АДРЕСА_1. Виділено
в натурі у власність ОСОБА_3 1/5 частину
вказаного домоволодіння в основній
частині житлового будинку «А 1»
приміщення квартири № 2, що відповідно
до висновку експерта за варіантом № 1
зафарбована на схемі червоним
кольором, а саме: житлову кімнату 1-5
площею 17,2 кв.м., житлову кімнату 1-6
площею 10,3 кв.м., загальною вартістю 44 848
грн., а також 1/5 частину огорожі 1-4
вартістю 900 грн. Загальна вартість
будівель та споруд, виділених ОСОБА_3 у
власність становить 45 758 грн. що є
більше на 8 874 грн від ідеальної частки.
Виділено ОСОБА_4 у натурі 4/5 частин
домоволодіння, яка відповідно до
висновку експерта за варіантом № 1
зафарбована на схемі червоним кольором
в основній частині житлового будинку
«А 1» приміщення квартири № 1, а саме:
коридор 1-2 площею 5,3 кв.м., житлову
кімнату 1-3 площею 9,9 кв.м.,
житлову кімнату 1-4 площею 9,0 кв.м.,
вітальню 1-7 плошею 11,1 кв.м.,
санвузол 1-8 площею 6,9 кв.м., загальною
вартістю 68 836 грн.; в добудові «а» -
приміщення кухні 1-1 площею 12,1 кв.м.,
вартістю 19 013 грн. Виділено ОСОБА_4 сарай
«Б» вартістю 36 201 грн, погріб «б 3»
вартістю 5975 грн, вбиральню «В»
вартістю 5035 грн, 4/5 частин огорожі
1-4 вартістю 3 600 грн. Загальна вартість
будівель та споруд, виділених ОСОБА_4
становить 138 660 грн, що на 8 874 грн менше
від ідеальної частки. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 різницю вартості
часток у розмірі 8 874 грн. Зобов'язано
сторони здійснити відповідні
переобладнання, переоформити
правовстановлюючі документи, а також
подати до Гадяцької міської ради заяви
про присвоєння поштових адрес окремим
квартирам у будинку АДРЕСА_1. У
зустрічному позові ОСОБА_4 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду
Полтавської області від 23 січня 2014 року
скасовано рішення суду першої
інстанції у частині виділення ОСОБА_3
та ОСОБА_4 у натурі частки у справі
спільної часткової власності та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в позові. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду з
підстав неправильного застосування
судом норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення судів у справі у
частині відмови в зустрічному позові,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення зустрічного позову.

У запереченнях на касаційну скаргу
ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить залишити її
касаційну скаргу без задоволення та
ухвалити нове рішення про задоволення
його зустрічного позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарг та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційні скарги
підлягають задоволенню частково з
таких підстав.

Судами встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Гадяцької
міської ради від 22 січня 1993 року ОСОБА_5
дозволено перебудувати Ѕ частину
будинку АДРЕСА_1, у зв'язку з чим
змінились ідеальні частки у праві
власності на домоволодіння за вказаною
адресою.

Відповідно до рішення виконавчого
комітету Гадяцької міської ради від 20
січня 1995 року змінено ідеальні частки у
праві особистої власності у
домоволодінні АДРЕСА_1 та визначено, що
ОСОБА_8 належить 1/5 частина, а ОСОБА_5 - 4/5
частин будинку.

Рішенням Гадяцької міської ради від 15
квітня 2004 року ОСОБА_5 надано дозвіл на
будівництва погребу на власній
земельній ділянці по АДРЕСА_1.

7 травня 2004 року ОСОБА_5 подарував
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 4/5 частин будинку
АДРЕСА_1 у рівних частках.

14 квітня 2005 року ОСОБА_3 придбала у
ОСОБА_7 1/5 частину житлового будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцької міської ради від 19
липня 2005 року надано дозвіл ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 на будівництво господарської
будівлі розміром 10,0 м Х 4,0 м,
переобладнання сараю «Б» під літню
кухню та гараж із добудовою до гаража
розміром 4,5м Х 2,0м на власній земельній
ділянці по АДРЕСА_1.

Рішенням Гадяцької міської ради від 8
липня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 передано
у спільну сумісну власність земельну
ділянку площею 0,10 га по АДРЕСА_1, що
підтверджується державним актом серії
ЯБ № 940687.

12 травня 2006 року ОСОБА_6 подарував
ОСОБА_3 2/5 частин будинку АДРЕСА_1 та
частину приватизованої земельної
ділянки під ним у розмірі 0,05925 га.

Згідно із договором купівлі-продажу
частини будинку від 14 квітня 2005 року,
ОСОБА_3 придбала 1/5 частину житлового
будинку А-1, А''-1 житловою площею 79,2 кв.м.,
загальною площею 132,9 кв.м., по АДРЕСА_1 із
допоміжними господарськими будівлями.

Рішенням Гадяцької міської ради від 24
травня 2007 року надано дозвіл ОСОБА_3 на
переобладнання сараю «Г» під літню
кухню та на будівництво добудов до неї.

Рішенням Гадяцького районного суду
Полтавської області від 26 жовтня 2007
року, яке набрало законної сили,
визнано недійсним договір дарування
від 7 травня 2004 року, відповідно до
якого ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 та
ОСОБА_6 4/5 частин будинку АДРЕСА_1;
визнано за ОСОБА_5 право власності на 4/5
частин указаного будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер.

Як встановлено постановою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 травня 2013
року, 18 червня 2008 року ОСОБА_5 склав
заповіт, відповідно до якого все свої
майно заповів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Оскільки на час смерті ОСОБА_5 його син
ОСОБА_4 був неповнолітнім, то він
вважається таким, що прийняв спадщину.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив із того, що оскільки
ОСОБА_4 є спадкоємцем 4/5 частин будинку
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, а ОСОБА_3 -
власником 1/5 частини вказаного будинку,
частки співвласників у майні реально
не виділені і вони не досягли згоди
щодо порядку користування будинком, то
право ОСОБА_3 підлягає захисту, шляхом
виділення їй в натурі 1/5 частини
будинку відповідно до варіанту № 1
висновку судової будівельно-технічної
експертизи. Відмовляючи у зустрічному
позові ОСОБА_4, суд виходив із того, що
його доводи про знищення ОСОБА_3
будинку спростовуються даними
технічного паспорту та висновком
експерта, відповідно до яких будинок не
зруйновано. ОСОБА_4 також не довів того,
що ОСОБА_3 знищила 1/5 частину будинку,
оскільки будучи власником всього
домоволодіння з 2005 до 2007 року, вона на
підставі отриманих дозволів
здійснювала переобладнання, ремонт та
добудови у зазначеному домоволодінні.
Крім того, суд першої інстанції дійшов
висновку про відсутність підстав для
визнання за ОСОБА_4 права власності на
все домоволодіння, оскільки він не
довів, що належним чином оформив свої
спадкові права.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції у частині виділення сторонам
у натурі часток у праві спільної
часткової власності та ухвалюючи цій
частині нове рішення про відмову в
позові, апеляційний суд виходив із
того, що на час вирішення спору у суді
першої інстанції ОСОБА_4 не
зареєстрував своє право власності на 4/5
частин у домоволодінні АДРЕСА_1 та не
може розпоряджатись ним, зокрема, у
порядку поділу між співвласниками.
Таким чином, пред'явлення позову про
поділ домоволодіння до особи, що не
набула право власності на частку у
праві спільної часткової власності, є
передчасним.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. У разі виділу
співвласником у натурі частки із
спільного майна для співвласника, який
здійснив такий виділ, право спільної
часткової власності на це майно
припиняється. Така особа набуває право
власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України
майно, що є у спільній частковій
власності, може бути поділене в натурі
між співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу спільного майна між
співвласниками право спільної
часткової власності на нього
припиняється.

Вирішуючи спір, суди одночасно
застосували до спірних правовідносин
між сторонами ст. 364 і ст. 367 ЦК України.

Із судових рішень судів першої та
апеляційної інстанції випливає, що
суди одночасно розглядали вимоги про
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності, а також
про поділ спільної часткової власності
між співвласниками в натурі.

Як убачається із позовної заяви ОСОБА_3,
вона просила виділити їй у натурі на
праві особистої власності приміщення
будинку АДРЕСА_1, що відповідає 1/5 його
частині, яку вона придбала за договором
купівлі-продажу від 14 квітня 2005 року.

Суди не врахували підстави позову
ОСОБА_3 та зміст її позовних вимог, а
також те, що правові наслідки виділу
частки із майна, що є у спільній
власності, та поділу майна, що є у
спільній частковій власності, є
різними, а саме: виділ частки спричиняє
зміну розміру часток інших
співвласників, а поділ - припиняє право
спільної часткової власності.

Крім того, суд першої інстанції
належним чином не перевірив доводи і
заперечення сторін. Ззаперечуючи проти
позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 посилався на те,
що вона зруйнувала належну їй 1/5
частину будинку, бажає зменшити
належну йому частку будинку.

У порушення вимог ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК
України суд першої інстанції не
встановив та не мотивував, який розмір
мав будинок до перебудови його ОСОБА_3 і
після перебудови; яку саме частину
ОСОБА_3 перебудувала: житловий будинок
літ. А-1 чи житлову прибудову літ. А1-1; із
якого розміру будинку суд виходив,
розділивши в натурі домоволодіння,
хоча первісний позов був пред'явлений
про виділ частки.

Суд першої інстанції у мотивувальній
частині рішення не зазначив, на
підставі чого дійшов висновку про те,
що ідеальна частка ОСОБА_4 менше на 8874
грн, про що зазначено в резолютивній
частині рішення суду.

Зобов'язавши здійснити сторони
переобладнання в будинку, суд не
зазначив про наявність дозволу
відповідних органів про таке
переобладнання.

Зобов'язавши сторони провести у
міському бюро технічної
інвентаризації переоформлення
правовстановлюючих документів та
подати до міської ради заяви про
присвоєння поштових адрес квартирам за
адресою АДРЕСА_1, суд першої інстанції
не мотивував на підставі яких норм
права дійшов такого висновку і не
звернув увагу, що такі позовні вимоги
сторонами не заявлялися.

Не можна погодитися з висновком
апеляційного суду про те, що первісний
позов не можливо вирішити до
оформлення спадщини ОСОБА_4
Апеляційний суд виходив із того, що
відсутня відмова нотаріуса про видачу
ОСОБА_4 свідоцтва про право власності в
порядку спадкування, а тому позовні
вимоги ОСОБА_4 щодо визнання права на
спадщину не можуть бути вирішені у
судовому порядку.

Згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину,
може одержати свідоцтво про право на
спадщину.

Згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 спадщину
після смерті батька прийняв.

Як убачається із матеріалів справи, 20
травня 2013 року Гадяцька державна
нотаріальна контора відмовила ОСОБА_4 у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на майно померлого ОСОБА_5 у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючих
документів на будинок АДРЕСА_1 (а.с. 217).
Такий письмовий доказ залишився поза
увагою апеляційного суду без його
оцінки відповідно до ст. 212 ЦПК України.

З огляду на підстави позовів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, встановлені судами обставини,
положення ч. 5 ст. 1268 ЦК України, є
необґрунтованим висновок апеляційного
суду про те, що відсутність реєстрації
ОСОБА_4 права власності на частку у
домоволодінні є перешкодою для
вирішення спору, а спір стосується
розпорядження ОСОБА_4 своєю часткою.

Апеляційний суд не взяв до уваги, що
предмет спору між сторонами та
підстави як первісного, так і
зустрічного позовів, свідчать про спір
між сторонами щодо часток у праві
спільної часткової власності та
бажання одного із співвласників
виділити належну частку з майна, що є в
спільній частковій власності.
Вирішення зазначених питань судом не
може розглядатись як розпорядження
ОСОБА_4 належною йому часткою.

За змістом ст. 364 ЦК України право на
виділ частки належить кожному із
співвласників рівною мірою, незалежно
від підстави виникнення права спільної
власності, ставлення до виділу інших
співвласників, розміру частки та інших
обставин.

Не можна погодитись з висновком суду
апеляційної інстанції, який вирішення
первісного позову ОСОБА_3 поставив у
залежність від реєстрації за ОСОБА_4
права власності на належну йому
частину будинку, але належним чином
свого висновку не мотивував та не
врахував, що ОСОБА_4 є співвласником
спірного домоволодіння і 4/5 часток
будинку належить йому з часу відкриття
спадщини.

За огляду на допущені судами порушення
норм матеріального і процесуального
права, що унеможливили встановлення
фактичних обставин справи, ухвалені у
справі рішення підлягають скасуванню
із направленням справи на новий
розгляд до суду першої інстанції
відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду
Полтавської області від 20 листопада 2013
року та рішення апеляційного суду
Полтавської області від 23 січня 2014 року
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О. Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник