Справа № 344/4614/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2275/2014
Головуючий у 1 інстанції Барашков В. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Матківського
Р.Й.

суддів
Мелінишин Г.П., Шалаута Г.І.

секретаря Капущак С.В.

з участю представників
апелянта ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
представника відповідачів - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею до ОСОБА_4, ОСОБА_5
про відшкодування завданої шкоди, з
апеляційною скаргою директора
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею на рішення
Івано-Франківського міського суду від
15 вересня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року директор ліцею
звернувся із даним позовом та після
уточнення позовних вимог просив
ухвалити рішення, яким стягнути з
відповідачів шкоду у розмірі 26048,18
гривень внаслідок зайво нарахованої та
виплаченої заробітної плати.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що в ході проведеної
контрольно-ревізійної роботи
Державної фінансової інспекції в
Івано-Франківській області
встановлено порушення чинного
законодавства, що призвели до втрат
фінансових та матеріальних ресурсів на
загальну суму 241408,74 гривень, з яких на
дату звернення до суду відшкодовано
196689,43 гривень. На відшкодування
збитків в сумі 18671,13 гривень,
працівниками ліцею подано заяви на
утримання коштів із заробітної плати.
На 11 березня 2014 року сума
невідшкодованих збитків становить
26048,18 гривень. Порушення, встановлені
актом ревізії від 26 листопада 2013 року,
яка проводилась за період з 1 лютого 2011
по 30 вересня 2013 років, допущено
колишнім головним бухгалтером ОСОБА_4,
яка здійснювала контроль за
правильністю витрат фонду заробітної
плати, встановлення посадових окладів
та ОСОБА_5, яка проводила нарахування
заробітної плати працівникам ліцею.

Загалом, станом на 11 березня 2014 року
втрати фінансових та матеріальних
ресурсів, які на даний час залишаються
невідшкодованими становлять 26 048,18
гривень. Стягнути дані кошти з
працівників, яким вони виплачені
неможливо, оскільки вони вже не
перебувають у трудових відносинах з
ліцеєм, а добровільно відшкодувати
вказану суму відмовляються.
Відповідачами допущено порушення норм
чинного законодавства при виконанні
посадових обов'язків, що стало
наслідком заподіяння
Івано-Франківському професійному
політехнічному ліцею матеріальної
шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 15 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення директор ліцею подала
апеляційну скаргу, просить його
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задоволити.

Представник апелянта у скарзі
зазначає, що рішення є незаконним та
необґрунтованим, суд не з'ясував, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та якими
доказами підтверджувалися, які
правовідносини сторін випливають з
встановлених обставин, яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин. На відшкодування
збитків за несплату Єдиного
соціального внеску в сумі 3687,32 гривень
працівниками ліцею подано заяви на
утримання коштів із заробітної плати
до травня 2014 року, сума виявлених
збитків станом на 11 березня 2014 року, по
яких не вжито заходів щодо їх
відшкодування та які залишаються
невідшкодованими становить 2383, 63
гривень. Невідшкодована ліцею і
переплата до заробітної плати
працівникам, які звільнились у сумі 23664,
56 гривень.

Загалом станом на 11 березня 2014 року
втрати фінансових та матеріальних
ресурсів, які на даний час залишаються
невідшкодованими становить 26048, 18
гривень .

Вислухавши доповідача,
представників позивача, які вимоги
скарги підтримали, представника
відповідачів, який вимоги скарги не
визнав, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що позивач не надав достатніх
доказів на підтвердження своїх вимог
щодо відшкодування шкоди у розмірі 26048,
18 гривень, розмір позовних вимог щодо
відшкодування шкоди, заявлений
позивачем не збігається із шкодою, яку
заявляє Державна фінансова інспекція в
Івано-Франківській області, тому
позовні вимоги не можна вважати
доведеними. Крім того, позивач не надав
достатніх доказів порушення
покладених на бухгалтера ОСОБА_5
трудових обов'язків, відсутні докази,
що саме вона нараховувала заробітну
плату, позивачем не подано довідку про
заробітну плату відповідачів для
розрахунку їх середньої заробітної
плати.

Даний висновок є необґрунтованим та
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Згідно частини 1 ст. 130 КЗпП України
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, спричинену
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

В п. 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 29 грудня 1992 року № 14
«Про судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками» днем виявлення шкоди
слід вважати день, коли власнику або
уповноваженому ним органу стало відомо
про наявність шкоди, заподіяної
працівником. Днем виявлення шкоди,
встановленої в результаті
інвентаризації матеріальних
цінностей, при ревізії або перевірці
фінансово-господарської діяльності
підприємства, установи, організації,
слід вважати день підписання
відповідного акта або висновку.

Згідно акту ревізії
фінансово-господарської діяльності
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею №03-21/18 від 26
листопада 2013 року за період з 01 лютого
2011 року по 30 вересня 2013 року
встановлено, що внаслідок допущених
порушень, виявлених ревізією, завдано
матеріальної шкоди (збитків) на
загальну суму 241408,74 гривень, з яких в
ході ревізії відшкодовано 160012, 81
гривень, недоотримано коштів фізичними
особами на загальну суму 25350,14 гривень,
які в ході ревізії відшкодовано, інших
порушень фінансової дисципліни на
загальну суму 1342317,87 гривень, з яких в
ході ревізії усунено на суму 1129433,85
гривень. Сума невідшкодованих збитків
становить 26048, 18 гривень. Порушення
допущено колишнім головним
бухгалтером ОСОБА_4, яка відповідно до
п. 3.20 посадових обов'язків, здійснювала
контроль за правильністю витрачання
фонду заробітної плати, встановлення
посадових окладів, суворого дотримання
штатної дисципліни та колишнім
бухгалтером ОСОБА_5, яка згідно
посадових обов'язків п. 3.5 проводила
нарахування заробітної плати
працівників ліцею.

При покладенні матеріальної
відповідальності права та законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
лише за прямий дійсний збиток, в межах і
порядку, визначених законодавством та
за умови, що такий збиток спричинений
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Така
відповідальність, як правило,
обмежується визначеною частиною
заробітку працівника і не повинна
перевищувати повного розміру
спричиненої шкоди, за виключенням
випадків, передбачених законодавством.

Аналіз даної норми права дає
можливість зробити висновок про те, що
для притягнення працівника до
матеріальної відповідальності повинен
мати місце юридичний склад, тобто
існування певних юридичних факторів,
лише сукупність яких надає право
власнику або уповноваженому ним органу
притягнути працівника до матеріальної
відповідальності, а саме: порушення
працівником трудових обов'язків,
наявність прямого дійсного збитку,
причинний зв'язок між порушенням
працівником свої трудових обов'язків і
прямим дійсним збитком, а також вина
працівника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України
встановлено, що працівники несуть
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди, заподіяної з їх
вини підприємству, установі,
організації, у випадку, коли між
працівником і підприємством,
установою, організацією, відповідно до
ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 працювала головним бухгалтером
до лютого 2013 року, ОСОБА_5 працювала
бухгалтером до квітня 2013 року в
Івано-Франківському професійному
політехнічному ліцеї.

Згідно п. 2.4 посадової інструкції
головного бухгалтера, однією з функцій
є керівництво працівниками
бухгалтерії та розподіл між ними
функціональних обов'язків, тобто вона
була посадовою особою.

Відповідно до п. 2.1. посадової
інструкції бухгалтера, він виконує
роботу на різних ділянках
бухгалтерського обліку (обліку
основних засобів, товаро-матеріальних
цінностей, витрат на виробництво,
реалізацію продукції, результатів
господарсько фінансової діяльності,
розрахунки з постачальниками та
замовниками за надання послуг,
нарахування заробітної плати).

Отже, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5
відповідно до своїх трудових
обов'язків відповідали за нарахування
заробітної плати працівникам.

Відповідно до ст. 132 КЗпП України за
шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації при виконанні
трудових обов'язків, працівники, з вини
яких заподіяно шкоду, несуть
матеріальну відповідальність у
розмірі прямої дійсної шкоди, але не
більше свого середнього місячного
заробітку. Матеріальна
відповідальність понад середній
місячний заробіток допускається лише у
випадках, зазначених у законодавстві.

При матеріальній відповідальності в
межах середнього місячного заробітку
він визначається відповідно до
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (зі змінами, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 16 травня 1995 р. N 348, а саме виходячи з
виплат за останні два календарні
місяці роботи, що передують вирішенню
судом справи про відшкодування шкоди,
або за фактично відпрацьований час,
якщо працівник пропрацював менше двох
місяців, а в разі коли працівник
останні місяці перед вирішенням справи
не працював або справа вирішується
після його звільнення - виходячи з
виплат за попередні два місяці роботи
на даному підприємстві (в установі,
організації).

Суд у кожному випадку зобов'язаний
вживати передбачених законом заходів
до всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких згідно зі
статтями 130, 1353, 137 КЗпП залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функцій
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягала його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника.

При цьому відповідно до ст. 138 КЗпП
України тягар доказування в суді
наявності умов, передбачених ст. 130 КЗпП
України, покладається на власника.

Враховуючи доведеним факт заподіяння
матеріальної шкоди
Івано-Франківському професійному
політехнічному ліцею, що
підтверджується актом ревізії, суд
першої інстанції неправомірно
зазначив про відсутність достатніх
доказів порушення бухгалтером ОСОБА_5
трудових обов'язків.

Зайво виплачену суму можна утримати
лише у виняткових, чітко визначених
випадках (якщо переплата сталася
внаслідок лічильної помилки та за
умови, що наймана особа не оспорює
підстав і розміру їх відрахувань).
Враховуючи, що працівники, яким зайво
нараховано заробітну плату вже не
працюють в ліцеї, стягнення з них
вказаної суми є неможливим,
відшкодування матеріальної шкоди,
заподіяної зайвою виплатою заробітної
плати, лягає на працівника, із вини
якого сталася переплата, тобто на
бухгалтера. Бухгалтер відшкодовує
кошти у розмірі прямої дійсної шкоди,
але не більше своєї середньомісячної
заробітної плати. Керівник установи не
пізніше двох тижнів із дня виявлення
порушення має видати відповідний наказ
(розпорядження), де вказати особу, винну
у здійсненні порушення, та суму
відшкодування.

Позивачем доведено, що відповідачами
порушено трудові обов'язки, наявність
прямого дійсного збитку, причинний
зв'язок між порушенням трудових
обов'язків і прямим дійсним збитком, їх
вина, а також те, що шкода не може бути
відшкодована за рахунок інших
працівників, які звільнені.

.Згідно довідки Івано-Франківського
професійного політехнічного ліцею
середньомісячна заробітна плата
головного бухгалтера ОСОБА_4 у 2013 році
складала 3325 гривень, бухгалтера ОСОБА_5
2070 гривень.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до переконання, що рішення
підлягає скасуванню, а шкода підлягає
відшкодуванню у межах середнього
місячного заробітку.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу директора
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею задоволити
частково.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 15 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_4 3325 гривень, з ОСОБА_5
2070 гривень на користь
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею, що знаходиться у
м. Івано-Франківську по вул.
Левинського 35 середнього місячного
заробітку у зв'язку із заподіянням
установі матеріальної шкоди внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
Івано-Франківського професійного
політехнічного ліцею по 182,70 гривень
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Р.Й. Матківський

Судді
Г.П. Мелінишин

Г.І. Шалаута