У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 16 жовтня
2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до
комунального закладу «Дубенський
будинок-інтернат для громадян похилого
віку та інвалідів» Рівненської
обласної ради про звільнення від
повноважень опікуна.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 16 жовтня
2014 року відмовлено у задовленні позову
ОСОБА_1 до комунального закладу
«Дубенський будинок-інтернат для
громадян похилого віку та інвалідів»
Рівненської обласної ради про
звільнення від повноважень опікуна над
недієздатним ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
уродженця с. Голишів Рівненського
району за безпідставністю позовних
вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Вважає, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, неповно та невірно
встановлені обставини, які мають
значення для справи, внаслідок
неправильного дослідження доказів та
їх оцінки ухвалене з істотним
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Вказує, що стан здоров'я ОСОБА_2 на
протязі останнього року, значно
погіршився. По даному факту, директор
комунального закладу «Дубенський
будинок- інтернат для громадян
похилого віку та інвалідів»
Рівненської обласної ради не зумів
надати жодних пояснень. В той час, як
працівники та лікарі комунального
закладу підтверджують даний факт щодо
незадовільного стану здоров'я ОСОБА_2.

На підтвердження вищезазначених
фактів до суду першої інстанції були
________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/2364/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Ралець Р.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

надані відповідні докази, що
підтверджують незадовільний стан
здоров'я її племінника, однак з
невідомих причин судом першої
інстанції надані нею пояснення та
докази належним чином досліджені не
були, як наслідок це призвело до
неповного з'ясування судом обставин
справи, які мали важливе значення для
правильного її вирішення.

Зазначає, що судом першої інстанції не
було відібрано пояснень, чи долучено до
матеріалів справи висновку лікаря
психіатра за відповідним місцем
проживання хворого з метою всебічного
та повного зясування обставин справи.

Крім того вказує, що для перебування в
Дубенському будинку-інтернаті не є
обов'язкова наявність його опіки над
недієздатною особою, тому вона, будучи
рідною тіткою ОСОБА_2, керуючись ст. 79 ЦК
України була змушена звернутися до
суду із заявою про звільнення від
повноважень опікуна оскільки директор
комунального закладу не виконував та
не виконує покладені на нього обов'язки
передбачені ст. 67 ЦК України, а саме
останній не дбає про ОСОБА_2 та не
забезпечує його належним доглядом, що в
свою чергу призвело до значного
погіршення фізичного стану здоров'я
останнього та підтверджується
доказами наявними в матеріалах справи.

Просить скасувати рішення суду першої
інстанції від 16 жовтня 2014 року та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1,
підтримавши апеляційну скаргу
повністю, надала пояснення в межах її
доводів.

Представник комунального закладу
«Дубенський будинок-інтернат для
громадян похилого віку та інвалідів»
Рівненської обласної ради, заперечуючи
проти задоволення апеляційної скарги,
покликався на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, а також вимог, заявлених в суді
першої інстанції, правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 3 ст.75 ЦК України
встановлено, що за заявою органу опіки
та піклування суд може звільнити особу
від повноважень опікуна або
піклувальника у разі невиконання нею
своїх обов'язків, порушення прав
підопічного, а також у разі поміщення
підопічного до навчального закладу,
закладу охорони здоров'я або закладу
соціального захисту.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З урахуванням викладеного та ч. 1 ст. 15,
ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має
конституційне право на судовий засіб
захисту, зокрема право на пред'явлення
позову в процесуальному розумінні.
Відсутність же права на позов у
матеріально-правовому розумінні є
підставою для ухвалення судом рішення
про відмову в задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції виходить з
того, що відповідно до положень ч. 3 ст.75
СК України особисте безпосереднє
звернення до суду опікуна, який був
призначений судом про звільнення від
обов'язку опікунства іншої особи
(установи), без подання до суду заяви
органом опіки і піклування, яким був
призначений інший опікун не
передбачено законом.

Разом з цим, погоджується колегія
суддів і з висновками суду першої
інстанції, що виходячи з інтересів
ОСОБА_2, який в силу безперервного
протікання важкої психічної хвороби
потребує постійного догляду та
медичної допомоги, яка може надаватися
виключно державною спеціалізованою
установою.

На підтвердження таких висновків в
рішенні наведені відповідні мотиви та
докази з якими погоджується
апеляційний суд, оскільки такі
висновки суду ґрунтуються на вимогах
закону та відповідають обставинам
справи.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець с. Голишів,
Рівненського району, Рівненської
області внаслідок психічного розладу є
інвалідом дитинства та має І-гу групу
інвалідності.

Після смерті батьків ОСОБА_2, які
доглядали та піклувалися про нього,
рішенням Виконавчого комітету
Зорянської сільської ради від 25 липня
2001 року було вирішено призначити
ОСОБА_1 піклувальником над племінником,
ОСОБА_2 (а.с. 5).

13 травня 2007 року ОСОБА_2 поступив у
психоневрологічне відділення
Дубенського будинку-інтернату для
громадян похилого віку та інвалідів.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 03 жовтня
2008 року було визнано недієздатним
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено його
опікуном директора Дубенського
будинку- інтернату (а.с. 6).

03 грудня 2009 року Рівненським районним
судом Рівненської області призначено
позивачку, ОСОБА_1 опікуном
недієздатного ОСОБА_2 (а.с. 7).

Статтею 66 ЦК України передбачено, якщо
над фізичною особою, яка перебуває у
закладі охорони здоров'я або закладі
соціального захисту населення, не
встановлено опіку чи піклування або не
призначено опікуна чи піклувальника,
опіку або піклування над нею здійснює
цей заклад.

Відповідно до положень ст. 79 ЦК України
передбачено право родича підопічного
оскаржити дії опікуна. Таких позовних
вимог, окрім доводів позивачки, в
справі не заявлено. Таким чином,
позивачка не навела підстав та не
надала доказів в підтвердження
неправомірності дій опікуна за
належним зверненням до суду.

З урахуванням вірно встановлених
фактичних даних, судова колегія вважає
оскаржуване рішення суду правильним по
суті та ухваленим з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та, заслуговуючих на
увагу доказів, які б спростовували
висновки суду, ОСОБА_1 суду не надала.

Належними і допустимими доказами в
передбаченому законом порядку, ОСОБА_1
висновки суду не спростувала.

Не ґрунтуються на вимогах закону
покликання позивачки та її
представника в апеляційному суді про
те, що суд може звільнити особу від
повноважень опікуна за поданою в
справі заявою з підстав визначених
ст.ст. 63, 75 ЦК України, оскільки таку
можливість суду надано лише при
зверненні до суду відповідного органу
опіки та піклування.

Поскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду Рівненської області від 16 жовтня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет