У х в а л а

іменем україни

12 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна
В.М.

Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
міста Ірпеня Київської області в
інтересах держави до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне
підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство», про
визнання недійсними рішення,
державного акта на право власності на
землю та визнання права власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Київської області
від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Прокурор міста Ірпеня Київської
області звернувся до суду в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсними
рішення, державного акта на право
власності на землю та визнання права
власності на земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 03
липня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 24
грудня 2008 року № 1776/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним виданий ОСОБА_2
державний акт серії ЯЗ №
449622 на право власності на земельну
ділянку площею 0,15 га із кадастровим
номером :01:040:0095 для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, із
відповідною відміткою про перехід
права власності на земельну ділянку до
ОСОБА_3 та скасовано його державну
реєстрацію.

У решті вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 вересня 2014 року
заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 04
червня 2014 року в частині відмови у
визнанні недійсним державного акта
серії ЯЗ № 449622 на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім'я
ОСОБА_2 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_3 та скасування його
державної реєстрації скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення,
яким визнано недійсним державний акт
серії ЯЗ № 449622 на право власності на
земельну ділянку, виданий на ім'я
ОСОБА_2 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_3 та скасовано його
державну реєстрацію.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Статтею 173 ЗК України визначено, що межа
району, села, селища, міста, району у
місті - це умовна замкнена лінія на
поверхні землі, що відокремлює
територію району, села, селища, міста,
району у місті від інших територій.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин на території сіл, селищ, міст
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1,2 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено,
що сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або користування із земель комунальної
власності відповідних територіальних
громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про
основи містобудування» визначення
територій і вибір земель для
містобудівних потреб здійснюється
відповідно до затвердженої
містобудівної документації місцевих
правил забудови з урахуванням планів
земельно-господарського устрою.

Згідно з ч. 2 ст. 12 Закону України «Про
планування і забудову територій»
сільські, селищні, міські ради та їх
виконавчі органи в межах повноважень,
визначених законом, відповідно до
генеральних планів населених пунктів,
у тому числі, вирішують питання вибору,
вилучення (викупу), надання у власність
чи в користування земельних ділянок.

Відповідно до п. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім земель,
переданих у приватну власність, та
земель, зазначених в абзаці третьому
цього пункту) в межах населених пунктів
здійснюють відповідні сільські,
селищні, міські ради, а за межами
населених пунктів - відповідні органи
виконавчої влади.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України передбачено,
що у разі видання органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування акта, яким порушуються
права особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою, такий
акт визнається недійсним.

Відповідно до статті 19 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-ІV
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» (у
редакції, яка була чинною на час
укладення договору купівлі-продажу)
підставою для державної реєстрації
права власності на земельну ділянку є
саме нотаріально посвідчений договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а не
державний акт (частина друга статті 126
ЗК України (у редакції, яка була чинною
на час укладення договору
купівлі-продажу).

Вчинення в такому разі на державному
акті (визнаному судом недійсним)
відмітки про відчуження земельної
ділянки на підставі договору
купівлі-продажу не змінює суті такого
державного акта, як недійсного.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
права і порушення норм процесуального
права при його ухваленні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення апеляційного суду Київської
області від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
М.В.
Дем'яносов

Судді:
В.М.
Коротун

С.П. Штелик