У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого - судді Оніпко О.В., суддів :
Хилевича С.В., Собіни І.М.

секретар - Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 24
вересня 2014 р. у справі за позовом ОСОБА_1
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області, треті особи
:Головне управління Державної
казначейської служби України в
Рівненській області, Головне
управління юстиції у Рівненській
області про відшкодування втраченої
вигоди.

Заслухавши доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи
і доводи апеляційної скарги, колегія
суддів , -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського
суду від 24 вересня 2014 р. в позові ОСОБА_1
відмовлено у зв"язку з пропуском
строку звернення до суду.

В поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 вважає його незаконним,
ухваленим з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Вказує, що під час судового розгляду
справи заяв від відповідача та третьої
особи щодо порушення строків звернення
до суду не було, про це було заявлено
лише у судових дебатах, тому він не мав
можливості надати суду додаткові
докази та пояснення щодо
безпідставності цих заяв.

Судом 1-ї інстанції порушено
вимоги ч.1, ч.8 ст. 193, ст. 194 ЦПК України,
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основних свобод, що призвело до
ухвалення помилкового судового
рішення. Доводи про те, що клопотання
про поновлення строку звернення до
суду ним не заявлялось в процесі
розгляду справи є безпідставними,
оскільки він такої можливості не мав.

Одночасно зазначає, що право на
пред'явлення позову він отримав лише з
дати визнання бездіяльності
відповідача протиправною, тобто з дня
винесення Житомирським апеляційним
адміністративним судом постанови від
03.09.2013 р., оскільки порушення його прав з
боку відповідача не припинялось до
звернення в адміністративний суд та з
грудня 2004р. по 21.06.2012 р. ним не
визнавалось, що свідчить про
тривалість порушень. Строк звернення
до суду ним не пропущено, тривалість
порушень є доведеною та свідчить про
безпідставність оскаржуваного ним
судового рішення.

Під час розгляду та ухвалення судового
рішення суд не використав судову
практику розгляду подібних справ, в
тому числі, Європейським судом з прав
людини. Просить поновити строк
звернення до суду, хоча вважає його не
пропущеним та скасувати рішення.

В поданих доповненнях до
апеляційної скарги, позивач просить
звернути увагу на те, що Житомирським
апеляційним адміністративним судом
03.09.2013р. було постановлено також ухвалу,
якою залишено без розгляду його позов в
частині відшкодування матеріальної
шкоди за період з 23.12.2004р. по 24.01.2011р. у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду, що надає йому право звернення до
суду про відшкодування завданих
збитків за рахунок інфляційного
знецінення боргу за наслідками
встановленої лише 03.09.2013 р.
протиправної бездіяльності, вже в
порядку цивільного судочинства.

22.10.2014 р. ОСОБА_1 подав до
апеляційного суду заяву, у якій просив
рішення скасувати і направити справу
для продовження розгляду до суду 1-ї
інстанції.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду 1-ї
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді 1-ї
інстанції, колегія суддів приходить
до висновку про її відхилення,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Рівненського міського суду
від 15.10.2003р. з ВАТ «Рівненський завод
тракторних агрегатів» на користь
ОСОБА_1 стягнуто 38 639, 57 грн. авторської
винагороди.

За заявою ОСОБА_1 від 04.06.2004 р.,
постановою державного виконавця ВДВС
Рівненського міського управління
юстиції від 22.06.2004р. відкрито виконавче
провадження по виконанню виконавчого
листа, виданого на підставі рішення
суду, яке було приєднано до зведеного
виконавчого провадження за № 5056407 від
19.07.1999р. та виконання якого
здійснювалося частками впродовж
періоду : з 26.11.2008 р. по 21.06.2012 р. Таким
чином, стягнення з боржника на користь
стягувача повної суми авторської
винагороди - 38 639,57 грн.- здійснювалося
протягом 7 років 11 місяців 29 днів.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.09.2013 року
частково скасовано постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 28.03.2013 р. та
прийнято нову, якою визнано
протиправною бездіяльність Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області по примусовому виконанню
рішення Рівненського міського суду про
стягнення з ВАТ «РЗТА» на користь
ОСОБА_1 38639,57 грн. за виконавчим листом
№2-168 від 21.05.2004 року.

Також з відповідача на користь
позивача у відшкодування заподіяної
шкоди за період з 25.07.2010 р. по 21.06.2012 р.,
стягнуто 1264, 05 грн. інфляційної суми, із
застосуванням сукупного індексу
інфляції за вказаний період, який
складає 1,036, та з урахуванням
часткового виконання судового рішення
(а.с. 4-8).

Вказана постанова залишена без змін
ухвалою Вищого адміністративного суду
від 05.06.2014 року.

Крім того, ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03.09.2013р. позов ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області в частині відшкодування з
відповідача матеріальної шкоди за
період з 23.12.2004 р. по 24.01.2011 р. - залишено
без розгляду на підставі ст.ст. 99,100
КАСУ, у зв»язку з пропуском позивачем
строку звернення до суду.

У вказаній ухвалі судом встановлено, що
ОСОБА_1 звернувся до суду з даним
позовом 25.01.2011 р. та просив відшкодувати
матеріальну шкоду у вигляді
інфляційних втрат у сумі 33622, 21 грн. за
період з 2005 року, однак, постанова про
відкриття виконавчого провадження
винесена 22.06.2004р. і шестимісячний
термін її оскарження закінчився
23.12.2004р., а клопотання про поновлення
строку звернення до суду позивачем не
заявлялося ( а.с. 11).

02.07.2014 р. ОСОБА_1 звернувся до
Рівненського міського суду з позовом
до Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області про відшкодування
втраченої вигоди за наслідками
визнаної чинною судовою постановою
бездіяльності відповідача під час
виконавчого провадження, якою йому, як
стягувачу, заподіяно шкоду.

Навівши у позовній заяві свої
розрахунки втраченої вигоди, яку він
недоотримав за рахунок інфляційних
процесів через безпідставне
збільшення строків виконавчого
провадження за період з 2005 р. по 2012 р.,
просив суд на підставі ст. 22 ЦК України
стягнути з відповідача на його користь
48 628 грн. з рахунку Головного
управління юстиції у Рівненській
області у Головному управлінні
казначейства України у Рівненській
області .

04.08.2014 р. ОСОБА_1 подав до суду заяву про
уточнення до позову, у якій зазначав, що
з урахуванням постанови Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03.09.2013 р., якою стягнуто з
відповідача на його користь за період з
25.07.2010 р. по 21.06.2012 р. інфляційне
збільшення суми боргу у сумі 1264,05 грн.,
він змінює суму стягнення та просить
стягнути на його користь 35079 грн. у
відшкодування завданих йому збитків
(упущеної вигоди) в порядку цивільного
судочинства та доводить, що строки
звернення до суду ним не пропущено (
а.с.10).

17.09.2014р. ОСОБА_1 подав до суду заяву, у
якій просив прийняти уточнення до
первісного позову та замість терміну
«упущена вигода» застосувати
«інфляційне збільшення суми боргу», а
позов буде мати таку назву: «про
відшкодування інфляційного збільшення
суми боргу» ( а.с. 37).

18.09.2014 р. ОСОБА_1 подав до суду позовну
заяву про відшкодування інфляційного
збільшення суми боргу та навів
розрахунок недоотриманої ним суми за
рахунок інфляції за період : з 2005 р. по
2012 р. у сумі 48 628 грн., яку просив
стягнути з відповідача ( а.с. 35-36).

Відмовляючи у задоволенні позову,
місцевий суд з посиланням на чинне
ухвалене в порядку адміністративного
судочинства судове рішення, яким
визнано бездіяльність відповідача
протиправною, дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1
про стягнення інфляційних сум, однак
відмовив у задоволенні позову у
зв»язку з пропуском позивачем позовної
давності, зазначивши, що про порушення
свого права останній знав ще у 2004р., а
термін проведення виконавчих дій
встановлено протягом шести місяців.

Суд 1-ї інстанції також послався на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 03.09.2013р.,
якою стягнуто інфляційні суми - 1264,05грн.
- в межах встановленого ст.ст. 99,100 КАСУ
шестимісячного строку - за період з
25.07.2010 р. по день фактичного виконання
судового рішення 21.06.2012 р., із
застосуванням сукупного індексу
інфляції за вказаний період - 1,036 та з
урахуванням часткового виконання
рішення суду, а також вказав, що позивач
звернувся до суду з даним позовом 02.07.2014
р., тобто, строк позовної давності
розпочався 02.07.2011 р., а з клопотанням про
поновлення строку звернення до суду
ОСОБА_1 не звертався.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду 1-ї інстанції в частині
відмови ОСОБА_1 у позові про стягненняз
відповідача інфляційних сум за період
з 2005 р. по 25.07.2010 р., виходячи з
наступного.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 звернувся з
даним позовом до суду 02.07.2014 р. та
просив стягнути з відповідача на його
користь за період з 2005 р. до 2012 р.
інфляційні суми, які виникли внаслідок
знецінення належних йому до виплати
сум у зв»язку з протиправною
бездіяльністю відповідача по
примусовому виконанню судового
рішення .

У своїх позовних заявах та
поясненнях від 16.09.2014 р. ОСОБА_1
стверджував, що строк позовної
давності ним не пропущено та наводив
свої обґрунтування щодо цього ( а.с. 28,
35).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3-5 ст.267 ЦК України
встановлено, що позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Таким чином, враховуючи звернення
ОСОБА_1 з позовом 02.07.2014 р., як вірно
зазначив місцевий суд у рішенні, межі
позовної давності за вказаними
вимогами стосуються періоду : з 02.07.2011 р.
по 02.07.2014 р.

Ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 14.11.2014 р. рішення в частині
відмови ОСОБА_1 у стягненні з
відповідача інфляційних втрат за
період з 02.07.2011 р. по 21.06.2012 р. скасовано
та провадження у справі в цій частині
закрито з підстав, визначених п. 2 ч. 1 ст.
205 ЦПК України, а саме : у зв"язку з
чинною постановою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 03.09.2013р., якою на користь позивача з
Управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Рівненській області у відшкодування
заподіяної шкоди за період з 25.07.2010 р. по
21.06.2012 р., вже було стягнуто 1264, 05 грн.
інфляційної суми, із застосуванням
сукупного індексу інфляції за вказаний
період, який складає 1,036, та з
урахуванням часткового виконання
судового рішення.

Також, ухвалою цього ж суду від 03.09.2013р.
позов ОСОБА_1 до Управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області в частині відшкодування з
відповідача матеріальної шкоди за
період з 23.12.2004 р. по 24.01.2011 р. - залишено
без розгляду на підставі ст.ст. 99,100 КАСУ
у зв»язку з пропуском позивачем строку
звернення до суду та відсутністю
клопотання про поновлення такого
строку.

Відповідно до вимог ст. 265 ЦК
України, залишення позову без розгляду
не зупиняє перебігу позовної давності.

Як встановлено апеляційним судом
та стверджується матеріалами справи,
відповідачем було подано до суду заяву
про застосування позовної давності, що
спростовує доводи апеляційної скарги
про її відсутність.

Доводи апеляційної скарги є
непослідовними та суперечать
твердженням самого позивача та його
заявам, що є у матералах справи про те,
що ним не пропущено строк позовної
давності для звернення з даними
позовними вимогами до суду, оскільки на
переконання останнього, право на
пред'явлення зазначеного позову у
нього виникло лише з дати ухвалення
Житомирським апеляційним
адміністративним судом постанови від
03.09.2013 р., а також про те, що порушення
його прав з боку відповідача було
триваючим.

Разом з тим, в апеляційній скарзі
ОСОБА_1 просить поновити йому строк,
одночасно зазначаючи, що він не
пропущений.

Виходячи з наведеного, суд 1-ї інстанції
дійшов обгрнутованого висновку про те,
що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Рівненській
області по стягнення інфляційних сум у
збільшеному розмірі за період з 2005 р. по
25.07.2010р. не підлягають до задоволення,
оскільки позивач пропустив строк,
встановлений законом для звернення до
суду за захистом свого порушеного
права, з клопотанням про поновлення
вказаного строку до суду не звертався
та не зазначав причини поважності його
пропуску. Не встановлено таких причин і
судом.

Оскільки рішення місцевого суду в цій
частині ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права
і доводи апеляційної скраги не
спростовують висновків суду,
викладених у ньому, підстав для його
скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу
ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Рівненського
міського суду від 24 вересня 2014 р. -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею чинності.

Головуючий

Судді :