Справа № 450/2484/13
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/5819/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Куцика І.Б.,

у відсутності сторін, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 11 лютого 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Кредобанк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, -

в с т а
н о в и л а:

В липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство (далі ПАТ) «Кредобанк»,
звернувся в суд з вказаним позовом
позиваючись на те, що відповідно до
кредитного договору №180 від 23.08.2011р.,
укладеного між ПАТ «Кредобанк» та
ОСОБА_2, останній отримав кредит на
загальну суму 609 500 гривень на придбання
будинку на строк до 22.08.2026 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом згідно умов, визначених п.3.2.
цього договору.

В забезпечення виконання зобов'язань
за даними кредитним договором, позивач
та ОСОБА_2.23.08.2011 року уклали договір
іпотеки, згідно з якими останній надав
Банку в іпотеку належне ОСОБА_2
нерухоме майно, а саме: земельну
ділянку площею 0,0929 га та житловий
будинок, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_1.

Оскільки свої зобов'язання по
кредитному договору ОСОБА_2 не
виконував належним чином, станом на
21.06.2013 року у нього утворилася
заборгованість в загальному розмірі 620
065,08 грн. Тому на підставі ст.ст. 526, 527, 530,
1050, 1054 ЦК України та ст.ст. 33,39 Закону
України «Про іпотеку», для задоволення
грошових вимог в зазначеній сумі, що
виникли з кредитного договору, позивач
росить, згідно уточнених позовних
вимог, звернути стягнення на земельну
ділянку і житловий будинок шляхом
продажу предметів іпотеки на прилюдних
торгах , а також стягнути судові
витрати в розмірі 3441,00 грн.

Заочним рішенням Пустомитівського
районного суду Львівської області від
11 лютого 2014 року позов Публічного
акціонерного товариства ПАТ
«Кредобанк» задоволено.

Судом постановлено стягнути з ОСОБА_2
на користь Публічного акціонерного
товариства «Кредобанк» суму
заборгованості за кредитним договором
№ 180 від 23.08.2011 року в розмірі 620 065,08 грн.
шляхом звернення стягнення на майно,
яке є предметом Договору іпотеки № 1183
від 23.08.2011 року, посвідчений приватним
нотаріусом Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, а саме:
житловий будинок, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 241,5
кв.м. та земельну ділянку площею 0,0929 га.,
яка розташована в с. Оброшино на
території Оброшинської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області, цільове призначення якої -
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель.

Судом визначено спосіб реалізації
майна, яке є предметом договору іпотеки
від 23.08.2011 року, шляхом проведення
прилюдних торгів з початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом), на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Вирішено питання судових витрат.

Вказане рішення суду оскаржив
відповідач ОСОБА_2. В апеляційній
скарзі посилається на незаконність та
необґрунтованість такого рішення,
порушення судом норм процесуального
права та на неправильне застосування
норм матеріального права,
постановлення рішення без повного і
всебічного з'ясування обставин справи,
без належної оцінки всіх доказів.
Апелянт стверджує, що не був належним
чином повідомлений про час та місце
судового засідання, а тому був
позбавлений можливості подачі
клопотання про призначення
товарознавчої експертизи, для
вирішення питання вартості предмету
іпотеки та подачі клопотання про
застосування строків позовної
давності. Крім того зазначає, що не
отримував письмової
вимоги-попередження позивача про
усунення порушень кредитних
зобов'язань, а тому був позбавлений
можливості укладення морової угоди чи
врегулювання спору в позасудовому
порядку. Просить рішення суду
скасувати (а.с. 94-96).

Сторони у справі в судове засідання не
з'явилися, хоча належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, тому колегія суддів приходить
до висновку про можливість її розгляду
у відсутності сторін та відповідно до
ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення
фіксації судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів не
вбачає достатніх підстав для
задоволення скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно з ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановленно судом першої
інстанції, 23.08.2011 року між ПАТ
«Кредобанк» і ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 180, згідно якого
банк зобов'язався надати цьому
позичальнику кредитні кошти у сумі 609
500,00 грн. на строк до 22.08.2026 року, на
умовах забезпеченості, поворотності,
строковості, платності та цільового
характеру використання (а.с.6-10).

Згідно п. 3.2 Кредитного договору, за
користування кредитом позичальник
сплачує банку проценти річні, що
визначаються наступним чином: протягом
першого, другого та третього повних
років дії договору - базова ставка
збільшена на маржу 2,5% . Протягом
четвертого та наступних років дії
договору-базова ставка збільшена на
маржу 5,5% .

Базова ставка, це змінна величина, що
визначається як середнє значення (за
останні 3 місяці, що передують місяцю
розрахунку) процентної ставки за
депозитами, залученими на рахунки
домашніх господарств у гривні на строк
до 1 року, що оприлюднюється
Національним банком України.

Сторони домовилися, що у зв'язку із
застосуванням у цьому договорі змінної
процентної ставки, зміна загального
розміру процентів, пов'язана із зміною
розміру базової ставки та маржі в
порядку передбаченому цим договором,
не потребує внесення змін до цього
Договору.

У відповідності до вимог п.3.4.
кредитного договору позичальник
сплачує проценти щомісяця, але не
пізніше останнього робочого дня
місяця, за який нараховані проценти.

Згідно пункту 4.1 Кредитного договору,
позичальник зобов'язаний повернути
кредит у повному обсязі в порядку і
терміни передбачені цим договором та
(або) додатками до нього. Повернення
суми кредиту здійснюється щомісячно
рівними частинами по 3387,00 грн., не
пізніше останнього робочого дня
поточного місяця, якщо інше не
передбачено Договором та/або додатками
до нього.

За умовами Кредитного договору, що
містяться в п 4.9 банк має право вимагати
дострокового погашення заборгованості
по кредиту, сплати процентів комісій та
інших належних до сплати платежів,
внаслідок невиконання або неналежного
виконання Позичальником умов договору
зокрема, у випадку несвоєчасної сплати
процентів та/або повернення кредиту
(частини кредиту), наявності обставин,
що свідчать про те, що даний
позичальникові кредит не буде
повернуто у строки, визначені цим
договором, або порушення істотних умов
договору передбачених п. 2.9., про що
письмово повідомляє Позичальника.

Згідно п.5.1 Кредитного договору
передбачено, що за несвоєчасне
виконання грошових зобов'язань за
договором позичальник, крім
відшкодування збитків, сплачує пеню у
розмірі подвійної по договору
процентної ставки, але не менше 10 грн.
за кожен день прострочення.

Беззаперечно встановлено і те, що
відповідачем було отримано кредит в
сумі 609 500,00 грн., що підтверджується
меморіальним ордером № 21709261 від 25.08.2011
р. (а.с.27) та не заперечується
відповідачем.

Таким чином, банк виконав свої
зобов'язання перед позичальником
відповідно до умов договору і між
сторонами виниклі договірні
правовідносини , що регулюються
положеннями глави 71 ЦК України і ,
зокрема, ст.1054 ЦК України, яка
передбачає, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 свої
зобов'язання перед ПАТ «Кредобанк» за
вказаним кредитним договором належно
не виконував, з листопада 2012 року
припинив здійснювати щомісячні
платежі з погашення суми кредити, а з
грудня 2012 року сплачувати відсотки за
користування кредитом, а тому станом на
21.06.2013 року, згідно розрахунку
заборгованості за Кредитним договором
№180 , у ОСОБА_2 утворилась
заборгованість перед банком, яка
кредитором визначена в розмірі 620065,08
грн., з яких: 562 082,00 грн. - сума кредиту, що
підлягає достроковому поверненню; 48
819,86 грн. - прострочені відсотки за
користування кредитними коштами; 9 163,22
грн. - пеня по простроченій
заборгованості за період з 01.06.2012 р по
21.06.2013 р. (а.с.28-33)

У зв'язку з тривалим невиконання
боржником умов договору та виниклою
заборгованістю ПАТ «Кредобанк» 03.06.2013
року за вих.. 2-0322-17/2013 надіслав ОСОБА_2
вимогу про дострокове виконання
зобов'язань за вказаним кредитним
договором. (а.с.19-21,22), а 15 липня 2013 року
звернувся в суд з відповідним позовом
про стягнення боргу.

Судом безспірно встановлено також і те,
що в забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за Кредитним
договором № 180 від 23.08.2011 р. ПАТ
«Кредобанк» і ОСОБА_2 23.08.2011 року
уклали Договір іпотеки, згідно з якими
відповідач надав в іпотеку цьому банку
нерухоме майно: житловий будинок по
АДРЕСА_1, загальною площею 241,5 кв.м., та
земельну ділянку площею 0,0929 га.,
цільове призначення якої -
обслуговування житлового будинку та
господарських будівель, що знаходяться
за тією ж адресою. Договір Іпотеки
нотаріально посвідчений та
зареєстрований в реєстрі за № 1185
(а.с.11-18).

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і у встановлений у ньому строк
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

За кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ЦК
України).

Згідно з ч. 2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися в тому числі заставою.
А згідно до ст.ст.546, 575 ЦК України
іпотекою є застава нерухомого майна, що
в свою чергу є одним із видів
забезпечення виконання зобов'язання.

В силу положень ст.1, ч.1 ст.33 Закону
України "Про іпотеку", ст.ст. 572, 589 ЦК
України, у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою
(іпотекою), заставодержатель (іпотеко
держатель) набуває право звернення
стягнення на предмет застави (іпотеки).
За рахунок предмета застави (іпотеки)
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Згідно із п 5.1 Договору іпотеки
передбачено, що право звернення
стягнення на предмет іпотеки
іпотекодержатель набуває, якщо у
момент настання строку виконання
іпотекодавцем зобов'язань за кредитним
договором вони не будуть виконані, а
саме при повному або частковому
неповерненні суми кредиту; та (або) при
несплаті або частковій несплаті у
передбачені Кредитним Договором
строки сум відсотків, сум комісійної
винагороди; та (або) при несплаті або
частковій несплаті в строк сум
неустойки (пені, штрафу), що передбачені
Кредитним договором.

Відповідно до п.5.4. Договору
іпотеки, звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на розсуд
іпотекодержателя: за рішенням суду; у
безспірному порядку на підставі
виконавчого напису нотаріуса; згідно з
договором про задоволення вимог
іпотеко держателя.

Відповідно до ст.39 Закону України
"Про іпотеку" передбачено звернення
стягнення на предмет іпотеки на
підставі рішення суду.

Відповідності до роз'яснень п.38
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за №5 від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
у випадку якщо іпотекодержатель не
реалізував способів позасудового
врегулювання звернення стягнення на
предмет іпотеки, він має право
звернутися до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
відповідно до статті 39 цього Закону.

Судом першої інстанції
встановлено, що загальна сума
заборгованості ОСОБА_2 перед банком за
кредитним договором № 180 від 23.08.2011 р. з
урахуванням річних відсоткових ставок
за користування кредитними коштами та
пені становить 620 065,08 грн., з яких 9 163,22
грн. - пеня з простроченої
заборгованості за період з 01.06.2012 р по
21.06.2013р.

В той же час, суд не звернув увагу
на те, що позов ПАТ «Кредобанк» до
ОСОБА_2 був поданий 09 липня 2013 року. А
тому, у відповідності до положень ст.258
ЦК України, щодо застосування позовної
давності в один рік до вимог про
стягнення неустойки, така за період з 01
червня по 9 липня 2012 року в розмірі 246
грн. нарахована поза межами позовної
давності.

Враховуючи, що судовий розгляд
даної справи в суді першої інстанції
відбувся заочно у відсутності ОСОБА_2,
який в апеляційній скарзі заявив про
застосування позовної давності до
стягнення неустойки, колегія суддів
вважає, що така заява підлягає до
задоволення, а пеня підлягає стягненню
в розмірі 8917,22 грн., за виключенням
суми, що нарахована поза межами цього
строку (9 163,22 - 246 грн.)

При цьому загальна сума
заборгованості ОСОБА_2 перед Банком
буде становити 619 819,08 грн. з
урахуванням зменшення суми пені.

Цю суму, в супереч твердженням
апелянта, не можна визнати очевидно не
співмірною із вартістю іпотечного
майна (житлового будинку та земельної
ділянки), про звернення стягнення на
яку дійшов висновку суд, оскільки, як
вбачається з умов іпотечного договору,
зазначених в п.1.5., за згодою сторін,
оціночна вартість іпотечного майна, на
яке суд звертає стягнення становить 731
506,55грн.

Таким чином, підстав для відмови у
задоволенні вимог позивача щодо
стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Кредобанк» вказаного іпотечного
майна в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 180 від 23.08.2011р. колегія суддів не
вбачає.

При цьому суд дійшов вірного
висновку, що обраний банком спосіб
захисту порушеного права, а саме,
звернення стягнення на предмет іпотеки
за зазначеним договором на підставі
рішення суду шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною,
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності (незалежним
експертом), на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій,
відповідає вимогам закону та умовам
договору іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право змінити рішення суду першої
інстанції.

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України
підставами для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є: неповне
з'ясування судом обставин справи, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

З огляду на викладене колегія
суддів приходить до висновку, що
оскаржуване рішення в частині
визначення розміру суми
заборгованості за кредитним договором
№180 від 23.08.2011 року, укладеного між ПАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_2 слід змінити,
зменшивши цю суму, та визначити її в
розмірі 619 819 (шістсот дев'ятнадцять
тисяч вісімсот дев'ятнадцять) гривень 08
коп. В решті рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 4
ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а
:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 11 лютого 2014
року в частині визначення розміру суми
заборгованості за кредитним договором
№180 від 23.08.2011 року, укладеного між ПАТ
«Кредобанк» та ОСОБА_2 змінити,
зменшивши цю суму, та визначити її в
розмірі 619 819 (шістсот дев'ятнадцять
тисяч вісімсот дев'ятнадцять) гривень 08
коп.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, але може бути оскаржено у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання цим
рішенням законної сили.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Берези В.І.

Бойко С.М.