Справа № 701/2426/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року

м. Берегово

Суддя Берегівського районного суду
Закарпатської області Гецко Ю. Ю., при
секретарі: Ердевдій І. С., представника
відділу ДВС ОСОБА_1, представника
стягувача ОСОБА_2, заінтересованої
особи ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4,
боржника ОСОБА_5 розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Берегово справу за поданням заступника
начальника відділу ДВС Берегівського
РУЮ ОСОБА_1, погодженим начальником
відділу ДВС Берегівського РУЮ, про
визначення частки майна боржника
ОСОБА_5 у спільній сумісній власності
подружжя,

встановив:

Заступник начальника відділу ДВС
звернувся в суд із поданням про
визначення частки майна боржника у
спільній сумісній власності подружжя.
Вказав, що на виконанні у відділі ДВС
Берегівського РУЮ перебуває зведене
виконавче провадження з виконання
виконавчого листа про стягнення з
ОСОБА_5 509878,94 грн. боргу на користь
ОСОБА_6, та двох вимог управління
Пенсійного фонду про сплату 539,54 грн.
боргу та 1187,77 грн. недоїмки.

Боржник добровільно заборгованість не
сплачує, всі заходи державного
виконавця не сприяли ходу виконавчого
провадження.

Встановлено, що з 04.06.1994 року по 09.11.2011
року боржник ОСОБА_5 перебував у шлюбі з
ОСОБА_3 Під час їхнього шлюбу, а саме,
06.06.2006 року подружжям ОСОБА_3 був
придбаний житловий будинок в м.
Берегово, вул. Мукачівська, 139, який був
зареєстрований на ім’я ОСОБА_3. Тобто,
даний будинок належить їм, ОСОБА_5 та
ОСОБА_3, на праві спільної сумісної
власності, як майно, яке придбане у
шлюбі. Представник стягувача подав до
ВДВС клопотання про визначення частки
майна боржника ОСОБА_5 у майні, яким він
володіє з іншими особами для звернення
стягнення на це майно. Враховуючи це
клопотання, представник ДВС подав
розглядуване клопотання про
визначення частки майна боржника до
суду.

Представник відділу ДВС у судовому
засіданні подання підтримав.

Представник стягувача ОСОБА_6 адвокат
ОСОБА_2 подання також підтримав.

Представник стягувача управління
Пенсійного фонду України в
Берегівському районі до суду не
з’явився, згідно поданої заяви просили
справу розглянути за їх відсутності,
проти подання заперечень не мають.

Боржник ОСОБА_5 подання не визнали та
просив у його задоволенні відмовити,
оскільки будинок повністю належить
його колишній дружині ОСОБА_3.

Заінтересована особа ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_4 заперечили проти
подання на тій підставі, що між його
довірителькою та боржником 11 вересня
2013 року був укладений та нотаріально
засвідчений договір про виділ частки
із спільного сумісного майна подружжя,
згідно якого ОСОБА_5 передав свою
частку ОСОБА_3, а остання взамін
виплатила йому грошову компенсацію.
Також вказала, що даний будинок вона
придбала за власні кошти, отримані за
продаж іншого будинку в 2003 році. На
підставі даних фактів просили у
задоволенні клопотання відмовити.

Вивчивши матеріали справи, з’ясувавши
всі обставини, що мають значення для її
правильного вирішення, суд приходить
до наступного.

На виконанні у ВДВС Берегівського РУЮ
знаходиться зведене виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа про стягнення з ОСОБА_5 509878,94 грн.
боргу на користь ОСОБА_6, та двох вимог
управління Пенсійного фонду про сплату
539,54 грн. боргу та 1187,77 грн. недоїмки.

Боржник добровільно основну суму
заборгованості не сплачує, всі заходи
державного виконавця не сприяли ходу
виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Згідно з ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі
виділу частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Згідно ч.1 ст. 379 ЦПК України, питання про
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, вирішується судом за
поданням державного виконавця.

Ствердження заінтересованої особи
ОСОБА_3 та її представником ОСОБА_4 зодо
того, що договором про виділ майна із
спільного сумісного майна подружжя від
11 вересня 2013 року, суд до уваги не бере,
з наступних підстав.

Оглянутими в судовому засіданні
матеріалами справи встановлено, що
даний договір був укладений ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 вже після того моменту як
органами ДВС було накладено арешт на
все майно, належне боржнику ОСОБА_5

Вжитими судом заходами встановлено, що
станом на 11 березня 2014 року договір про
виділ майна із спільного сумісного
майна подружжя як правочин не
зареєстрований і на даний час
власником майна є ОСОБА_3 на підсаві
договору купівлі-продажу від 06.06.2006
року, що підтверджуеться Інформаційною
довідкою з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно, щодо об’єкта
нерухомого майна.

Враховуючи, що Цивільним
законодавством передбачається
правило, що державна реєстрація
правочинів відбувається у випадках,
установлених у законі (ст.210ЦК), тобто
правове значення державної реєстрації
полягає в тому, що правочин, який
підлягає державній реєстрації, є
вчиненим з моменту її проведення. Тобто
за відсутності державної реєстрації
правочин вважатиметься невчиненим.

Таким чином, суд вважає, що подання
держвиконавця слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 368, 379 ЦК України, ст.ст.
208-210, 370 ЦПК України,

ухвалив:

Подання заступника начальника відділу
ДВС Берегівського РУЮ ОСОБА_1
задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІДН
НОМЕР_1, належить 1/2 частка житлового
будинку в м. Берегово, вул. Мукачівська,
139, яким він володіє спільно з ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на ухвалу
суду першої інстанції подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_7