Справа №1312/3745/12
Провадження №2/463/59/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань
ОСОБА_1

з участю позивача
ОСОБА_2

представника позивача
ОСОБА_3

відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідачів
ОСОБА_6

представника ЛМР
Поповича Я.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третіх осіб Львівської міської ради,
відділ Держземагентства у м.Львові про
розподіл земельної ділянки та визнання
права власності, -

в с т а н о в и в:

позивач як спадкоємець власника 11/20
частин будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки, звернувся в суд з позовом до
відповідачів про поділ земельної
ділянки площею 0,0988 га по АДРЕСА_1,
уточнивши позовні вимоги просить
провести поділ вищевказаної земельної
ділянки відповідно до варіанту
реального розподілу земельної ділянки
згідно з висновком повторної судової
інженерно-технічної експертизи від 30
травня 2014 року, яку проведено
Львівським науково-дослідним
інститутом судових експертиз.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року померла матір позивача - ОСОБА_8,
яка була власником 11/20 частин будинку
АДРЕСА_1, а також співвласником
земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1.

10.04.2012 року позивач звернувся в
четверту Львівську державну
нотаріальну контору із заявою про
прийняття спадщини, та отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 11/20 частин будинку АДРЕСА_1,
однак у видачі свідоцтва про право на
спадщину на земельну ділянку позивачу
було відмовлено, оскільки остання
належала спадкодавцю ОСОБА_8 та
відповідачам по справі на праві
спільної сумісної власності, частки
співвласників вказаної земельної
ділянки за життя ОСОБА_8 визначені не
були.

Оскільки ОСОБА_2 не може належним чином
прийняти спадщину в частині земельної
ділянки, що порушує його законні права
та інтереси, просить суд відновити
останні та позов задовольнити.

Позивач та його представник в судовому
засіданні уточнені позовні вимоги
підтримали у повному обсязі. Пояснили,
що за життя ОСОБА_8 та відповідачі по
справі погодили порядок користування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
визначивши ОСОБА_8 - земельну ділянку
площею 715,2 кв.м., а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 273,3
кв.м., про що нотаріально завірили
заяву.

В процесі розгляду справи, з метою
визначення варіантів реального
розподілу земельної ділянки, було
проведено судову будівельно-технічну
експертизу та повторну судову
інженерно-технічну експертизу,
відповідно до висновку якої, позивач і
просить і провести поділ земельної
ділянки.

Відповідачі та їх представник в
судовому засіданні проти позову
заперечили з підстав, викладених у
поданих до суду письмових
запереченнях. В задоволенні позову
просять відмовити.

Представник третьої особи ЛМР в
судовому засіданні проти задоволення
позову не заперечив, у вирішенні справи
покладається на розсуд суду.

Представник третьої особи відділу
Держземагентства у м.Львові в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, причин неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, оцінивши в сукупності зібрані
докази, суд встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла матір
позивача - ОСОБА_8, що підтверджується
копією свідоцтва про смерть від 29.03.2012
року №282719 (а.с.5).

Як вбачається з копії державного акту
на право приватної власності на землю
серії НОМЕР_1 ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5
була передана у приватну власність
земельна ділянка площею 0,0988 га за
адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування
житлового будинку.

Відповідно до ст. 112 ЦК України (1963 р.),
яка була чинною на час виникнення права
власності на спірну земельну ділянку,
майно може належати на праві спільної
власності двом або кільком громадянам.
Розрізняється спільна власність з
визначенням часток (часткова
власність) або без визначення часток
(сумісна власність).

Оскільки частки трьох співвласників на
час видачі державного акту на право
приватної власності на землю не були
визначеними, земельна ділянка останнім
була передана на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 ст. 1225 ЦК України визначено,
що право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення. Частка у праві спільної
сумісної власності спадкується на
загальних підставах (ч. 1 ст. 1226 ЦК
України).

Судом встановлено, що єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, який
вчасно звернувся із заявою про
прийняття спадщини та у встановленому
законом порядку прийняв її, є ОСОБА_2, що
стверджується свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 11.10.2012 року
зареєстрованого в реєстрі за № 956.

Відповідно до вказаного свідоцтва,
спадщина складається із 11/20 частин
житлового будинку з відповідною
частиною господарських будівель та
споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1, яке
належним чином зареєстровано в ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО», що підтверджується витягом
про реєстрацію прав від 16.10.2012 року
реєстраційний номер 37646669. А тому з
підстав, передбачених ст.ст. 1218, 1225-1226,
1268-1270 ЦК України, позивач вважається
таким, що прийняв спадщину після смерті
ОСОБА_8, в тому числі на її частку у
праві спільної власності на земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з листа Четвертої
Львівської державної нотаріальної
контори від 05.03.2013 року № 404/02-14 (а.с.101) у
зв'язку з невизначеністю часток у праві
спільної сумісної власності на спірну
земельну ділянку у видачі свідоцтва
про право на спадщину на неї позивачу
було відмовлено.

Разом з тим, відповідно до ст.41
Конституції України право приватної
власності є непорушним. Дана норма
кореспондується із ст.321 ЦК України.

Відповідно до ст.13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ратифікованої Законом № 475/97-ВР від
17.07.97р., кожен, чиї права та свободи,
визнані в цій Конвенції, було порушено,
має право на ефективний засіб
юридичного захисту в національному
органі, навіть якщо таке порушення було
вчинене особами, які здійснювали свої
офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Згідно з ч.1 ст. 370 ЦК України
співвласники мають право на виділ у
натурі частки із майна, що є у спільній
сумісній власності. У разі виділу
частки із майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки кожного із співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними, законом або
рішенням суду.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 42 ЗК України (1990 року -
в редакції, що діяла на час набуття
права власності на землю), громадяни,
яким жилий будинок, господарські
будівлі та споруди і земельна ділянка
належать на праві спільної сумісної
власності, використовують і
розпоряджаються земельною ділянкою
спільно.

Частиною третьою статті 89 ЗК України
визначено, що володіння, користування
та розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюється за договором або законом.

Судом встановлено, що фактично між
ОСОБА_8, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було погоджено
реальний порядок користування
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1,
шляхом визначення ОСОБА_8 - земельної
ділянки площею 715,2 кв.м., а ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - 273,3 кв.м., про що складено
нотаріально завірену заяву серія ААО №
796779 від 14.08.1998 року (а.с.9).

У відповідності до вказаної заяви
сьогодні фактично і здійснюється
користування вказаною земельною
ділянкою, на спірній земельній ділянці
вже більше 15 років встановлено тверді
межові знаки (мурований паркан, який
розділяє земельні ділянки).

Як вбачається з роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, наданих у п.21
Постанови від 16.04.2004 року №7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при
розгляді цивільних справ», виходячи з
того, що порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою угодою
залежно від розміру їхніх часток у
спільній власності на будинок, суд
відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги
цю угоду при вирішенні спорів як між
ними самими, так і за участю осіб, котрі
пізніше придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на
жилий будинок і для яких зазначена
угода також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі.

Тобто, вказаною угодою між
співвласниками ОСОБА_8 та ОСОБА_4,
ОСОБА_5 є саме нотаріальна заява - згода
серія ААО № 796779 від 14.08.1998 року.

Отже, за таких обставин слід прийти до
висновку, що спірна земельна ділянка
набута ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спільну
сумісну власність, а володіли вони нею
та користувалися за домовленістю між
собою: ОСОБА_8 - 715,2 кв.м. від загальної
площі, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - 273,3 кв.м. від
загальної площі.

Хоч і не був укладений договір про
порядок користування земельними
ділянками формі, яка передбачалася з
набранням чинності Земельного кодексу
України 2001 року, однак таке
користування земельною ділянкою є
фактичною згодою (домовленістю) сторін.
Така згода на користування відповідає
приписам ст. 369 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України,
співвласниками майна, що є у спільній
сумісній власності, володіють і
користуються ним спільно, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.ч.4-5 ст.89 ЗК України
співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.
Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Оскільки судом встановлено, що за життя
ОСОБА_8 між останньою та відповідачами
було погоджено порядок користування
спірною земельною та фактично виділено
частки у праві власності на спірну
земельну ділянку, шляхом визначення
ОСОБА_8 - земельної ділянки площею 715,2
кв.м., а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - 273,3 кв.м., суд
приходить до висновку, що у
відповідності до визначених у такий
спосіб часток у праві власності на
земельну ділянку слід провести поділ
земельної ділянки площею 0,0988 га за
адресою: АДРЕСА_1.

Так як співвласники земельної ділянки
користувалися нею за спільною згодою в
розмірах, що відповідають: ОСОБА_8 - 715,2
кв.м. від загальної площі, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 - 273,3 кв.м. від загальної площі, то
при виділенні часток із спільної
сумісної власності слід виходити із
таких умов домовленості між ними.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог вищевказаної норми
ЦПК України ухвалою Личаківського
районного суду м. Львова від 26.10.2012р.
задоволено клопотання представника
позивача та призначено у справі судову
будівельно-технічно-експертизу, за
результатами проведення якої було
складено висновок №1/12 від 11.12.2012р. та
визначено варіанти реального
розподілу земельної ділянки (а.с.39-47).

Ухвалою Личаківського районного суду
м. Львова від 05.03.2013р. було задоволено
клопотання позивача та призначено у
справі повторну судову
будівельно-технічну експертизу з метою
визначення, зокрема, варіантів
реального розподілу земельної ділянки
площею 0,0988 га за адресою: АДРЕСА_1,
згідно з встановленими в натурі
межовими знаками на вказаній земельній
ділянці.

Як вбачається з висновку повторної
судової інженерно-технічної
експертизи №901 від 30.05.2014 року (а.с.133-139)
експертом встановлено наступний
варіант реального розподілу спірної
земельної ділянки згідно з розмірами
меж зазначеними в Державному акті та
наявними на ділянці межовими знаками:

Першому співвласнику (ОСОБА_4, ОСОБА_5.)
виділити земельну ділянку з наступними
геометричними розмірами по ходу
годинникової стрілки: 15,62м, 4,97м, 1,03м,
12,4м, 2,92м, 10,1м, 2,92м, 8,33м, 7,22м - площею 0,0130
га.

Другому співвласнику (ОСОБА_2.) виділити
земельну ділянку з наступними
геометричними розмірами по ходу
годинникової стрілки: 20,24м, 5,8м, 4,2м, 16,2м,
19,00 м, 21,2м, 8,2м, 14,2м, 9,0м, 11,0м, 3,60м, 1,03м, 4,97м,
15,62м, 3,47м, 2,29м - площею 0,0624га.

Обом співвласникам надати в спільне
користування земельну ділянку під
будинком (площею - 0,0211га) та ділянку для
обслуговування будинку з наступними
геометричними розмірами по ходу
годинникової стрілки: 1,0м, 2,29м, 3,47м, 7,22м,
8,33м, 2,29м, 1,0м, 3,33м, 8,33м, 5,08м, 3,47м, 3,28м -
площею 0,0023га.

Відповідачами всупереч вимогам ст.60
ЦПК України жодних доказів на
відсутність підстав для задоволення
позову не подані, не запропоновано інші
варіанти реального поділу спірної
земельної ділянки.

Враховуючи вищенаведене, беручи до
уваги, що єдиним способом захисту права
власності позивача на спадкове майно є
визначення часток у праві спільної
сумісної власності на спірну земельну
ділянку та її реальний поділ, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є підставними та підлягають до
задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК
України, ст.ст.321, 368, 369, 370, 372, 1218, 1225, 1226,
1268-1270 ЦК України, ст.112 ЦК України (1963
року), ст.ст.88-89 ЗК України, ст.41
Конституції України, ст.13 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Провести поділ земельної ділянки
площею 0,0988 га за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши ОСОБА_4, ОСОБА_5 у спільну
часткову власність у рівних частках
земельну ділянку площею 0,0130 га. з
наступними геометричними розмірами по
ходу годинникової стрілки: 15,62м, 4,97м,
1,03м, 12,4м, 2,92м, 10,1м, 2,92м, 8,33м, 7,22м;

ОСОБА_2 виділити у власність земельну
ділянку площею 0,0624га. з наступними
геометричними розмірами по ходу
годинникової стрілки: 20,24м, 5,8м, 4,2м, 16,2м,
19,00м, 21,2м, 8,2м, 14,2м, 9,0м, 11,0м, 3,60м, 1,03м, 4,97м,
15,62м, 3,47м, 2,29м;

Виділити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 у
спільну часткову власність у рівних
частках земельну ділянку загальною
площею 0,0234 га, з яких: земельна ділянка
площею 0,0211га - під будинком за адресою:
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0,0023
га для обслуговування будинку з
наступними геометричними розмірами по
ходу годинникової стрілки: 1,0м, 2,29м, 3,47м,
7,22м, 8,33м, 2,29м, 1,0м, 3,33м, 8,33м, 5,08м, 3,47м, 3,28м.

Стягнути у рівних частках з ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1000 грн.
судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене
протягом десяти днів з дня його
проголошення до апеляційного суду
Львівської області через Личаківський
районний суд м.Львова. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Р.Я. Головатий