Справа № 450/3801/13-ц Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. Пустомитівський
районний суд Львівської області в
складі:

головуючого-судді Мусієвського В. Є.

при секретарі-Гук О.П.

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Пустомити
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третьої особи Поршнянської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області про поділ
земельної ділянки,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_4 звернулася з цивільним
позовом до ОСОБА_5 в якому просить
поділити порівну між ними земельну
ділянку, розташовану по АДРЕСА_1,
загальної площею 0,070 га, виділивши їй у
користування земельну ділянку площею
0,035 га, необхідну для обслуговування 1/2
частини належного їй житлового
будинку.

Свої вимоги мотивує тим, що їй з
відповідачем у рівних частках належить
будинковолодіння АДРЕСА_1, котре
перейшло до них в порядку спадкування.

Оскільки протягом тривалого часу вони
із братом не могли дійти згоди стосовно
того де саме має бути спільна межа на
земельну ділянку, через, що у 2012 році
вона звернулася в комісію по
врегулюванню земельних відносин
Поршнянської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області із заявою про розподіл
земельної ділянки. Згідно протоколу
комісії від 12.10.2012 року запропоновано
варіант розмежування, а також
встановлено, що станом на 1979 рік за
належним їм житловим будинком
рахувалася земельна ділянка площею 0,07
га. На зважаючи на це, земельний спір
між ними не врегульовано, через, що вона
змушена звертатися до суду із позовом
про захист своїх цивільних прав та
інтересів.

У судовому засіданні позивач та її
представник ОСОБА_1 надали пояснення
аналогічні викладеному, просять позов
задовольнити з підстав, вказаних у
позовній заяві. Окрім того, просили суд
встановити варіант №3 користування
земельною ділянкою, запропонований
висновком № 034/14, складеного експертом
ТзОВ «Гал-Світ» Грінько О.І.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти
задоволення позовних вимог заперечила,
просила у задоволенні позову
відмовити. Свою позицію мотивує тим, що
будинковолодіння АДРЕСА_1 перейшло у
власність сторін в порядку
спадкування. На час спадкування,
спадкове майно знаходилося на
земельній ділянці розміром 0,07 га (за
давнішою документацією - 0,06 га),
розташованій за теперішньою адресою
АДРЕСА_1, яка у склад спадщини не
входила. Після смерті матері, право
користування цією земельною ділянкою
було передано ОСОБА_5 згідно з наказом
директора Радгоспу «Перемога»
Львівського спеціалізованого тресту
овочево-молочних радгоспів №38 від
20.02.1979 року. З цього моменту та по
сьогодні він користується вказаною
земельною ділянкою. З 2009 року ОСОБА_4
неодноразово вимагала або викупу
частини будинку, яка їй належить, або
передачі їй у власність частини
земельної ділянки. У 2011 році ОСОБА_4
самовільно пересунула межі зі сторони
своєї сусідньої земельної ділянки у
бік його земельної ділянки,
привласнивши таким чином понад 0,02 га
ділянки, що є об'єктом спору. Після
цього вона самовільно обгородила
захоплену частину ділянки, встановивши
паркан, мотивуючи свої дії тим, що ця
частина ділянки належить їй.

Вважає, що позовні вимоги є також
необгрунтованими з тих підстав, що
земельна ділянка, яка є об'єктом спору
не належить на праві власності
сторонам, а єдиним законним
користувачем такої є ОСОБА_5 Наголошує,
що при вирішенні вказаного спору слід
керуватися тими нормами, які були чинні
на час виникнення, дії та припинення
суспільних правовідносин, а не нормами
ЗК України, чинного на момент розгляду
справи судом.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, розглянувши матеріали
справи та докази у їх сукупності, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від
18.10.1979 року, виданого державним
нотаріусом Пустомитівської державної
нотаріальної контори Дмитерко М.І.,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках по 1/2
успадкували житловий будинок АДРЕСА_1
після смерті їхньої матері ОСОБА_9

Свідоцтвом на право особистої
власності на жилий будинок від 07.04.1995
року, виданим Поршнянською сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області підтверджено право
власності ОСОБА_4 на житловий будинок
АДРЕСА_1. Факт зміни адреси
підтверджено довідкою №468 від 17.09.2013
року, виданою Поршнянською сільською
радою Пустомитівського району
Львівської області.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності із протоколом комісії
по врегулюванню земельних відносин
Поршнянської сільської ради
Пустомитівського району Львівської
області від 12.10.2012 року, затвердженого
рішенням XVI сесії VI демократичного
скликання відносин Поршнянської
сільської ради Пустомитівського
району Львівської області №321 від
12.10.2012 року, станом на 1979 рік за житловим
будинком ОСОБА_4 та ОСОБА_5 рахувалася
земельна ділянка площею 0,07 га, яку слід
враховувати при розподілі вказаної
земельної ділянки.

Згідно наказу Радгоспу «Перемога»
Львівського спеціалізованого тресту
овочево-молочних радгоспів №38 від
20.02.1979 року, за ОСОБА_5 перезакріплено 0,06
га земельної ділянки біля будинку в с.
Підсадки Пустомитівського району
Львівської області.

У відповідності до положень ст. 20 ч. 5 ЗК
Української РСР, в редакції чинній
станом на 1979 рік, право
землекористування громадян, які
проживають в сільській місцевості,
засвідчується записами в
земельно-шнурових книгах
сільськогосподарських підприємств і
організацій та погосподарських книгах
сільських Рад, а в містах і селищах
міського типу - в реєстрових книгах
виконавчих комітетів міських, селищних
Рад депутатів трудящих.

Згідно ст. 16 ч.3 ЗК Української РСР у
постановах або рішеннях про надання
земельних ділянок вказується мета, для
якої вони надаються, і основні умови
користування землею.

З наведеного випливає висновок про
наявність розбіжностей у площі
земельної ділянки під
будинковолодінням за адресою АДРЕСА_1,
а у наказі Радгоспу «Перемога»
Львівського спеціалізованого тресту
овочево-молочних радгоспів №38 від
20.02.1979 року не вказано ні мети, для якої
надається земельна ділянка ні основних
умов користування землею.

Згідно ст. 79 ч.1 ЗК України земельна
ділянка, як об'єкт права власності це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами. Межі земельної ділянки
фіксуються у землевпорядній
документації та виносяться на
місцевість (в натуру) на підставі
технічної документації щодо
встановлення меж земельної ділянки із
оформленням Акту винесення меж
земельної ділянки в натуру. Місце
розташування земельної ділянки
фіксується прив'язкою її меж і крайніх
точок до мережі координат (геодезичної
мережі), а права, визначені щодо
земельної ділянки визначаються її
цільовим призначенням.

Оскільки межі спірної земельної не
визначені, місце її розташування не
встановлено, а цільове призначення не
вказано, суд не може встановити з
приводу котрої земельної ділянки виник
спір та належним чином ідентифікувати
цей об'єкт нерухомості.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

У відповідності до ст.13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у
межах, наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК
України встановлено способи захисту
цивільних прав та інтересів, а також
закріплено положення про те, що суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Як спосіб захисту свого цивільного
права позивач обрала поділ земельної
ділянки між нею та відповідачем ОСОБА_5,
однак оскільки право власності на
вказаний об'єкт нерухомості у сторін не
виникло, суд вважає, що неможливо
провести реальний поділ такого.

Натомість, згідно висновку № 034/14,
складеного експертом ТзОВ «Гал-Світ»
Грінько О.І., встановлено можливі
варіанти користування між ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 земельною ділянкою, із
врахуванням належних їм часток у
житловому будинку АДРЕСА_1.

У відповідності до положень ст. 11 ЦПК
України, згідно принципу
диспозитивності цивільного
судочинства, суд розглядає цивільні
справи у межах позовних вимог і на
підставі доказів сторін. Зважаючи на
вказане, суд не може вийти за межі
позовних вимог, через, що у задоволенні
позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 64, 154, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 13, 16 ЦК України, ст. 79 ЗК
України, суд,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 -
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області через
Пустомитівський районний суд
Львівської області протягом десяти
днів з дня його проголошення.

СуддяВ. Є. Мусієвський