ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/8101/13-ц
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р.Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Сирбул
О.Ф.

при секретарі -
Семенченко Я.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу і поділ майна та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя, -

встановив:

У травні 2013 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про
розірвання шлюбу та поділ майна.

Свої позовні вимоги мотивував
тим, що 25 грудня 1999 року уклав шлюб з
ОСОБА_3 - ОСОБА_4. Від шлюбу мають двоє
дітей - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Подружні стосунки
припинені з квітня 2013 року, спільне
господарство не ведеться. Основна
причина розпаду сім'ї - це різниця
характерів, відсутність між подружжям
взаєморозуміння і довіри. Угоди про
добровільний поділ майна, що є спільною
власністю подружжя, не досягнуто. За
час проживання у шлюбі подружжям було
набуте рухоме та нерухоме майно.

В позовних вимогах просив
розірвати шлюб укладений з ОСОБА_3 -
ОСОБА_4; поділити майно, що є спільною
сумісною власністю, виділивши йому в
натурі автомобіль марки HYUNDAI, модель
SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1; 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1; виділити відповідачу в натурі
побутові речі та обладнання, які
перебувають в квартирі АДРЕСА_1; 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

У серпні 2013 року ОСОБА_3 - ОСОБА_4
звернулася до суду з зустрічною
позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя.

Свої вимоги мотивувала тим що, з ОСОБА_2
перебуває в шлюбі з 25 грудня 1999 року.
Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. В
період шлюбу було придбане рухоме та
нерухоме майно за наступних обставин.
Після реєстрації шлюбу з позивачем
проживали в двохкімнатній квартирі
АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_3 -ОСОБА_4 на
підставі договору дарування від 21
жовтня 1994 року. Оскільки площа квартири
була невеликою для сім'ї, з метою
покращення житлових вимог подружжя
вирішило продати належну ОСОБА_4 двох
кімнатну квартиру та за отримані від її
продажу кошти та частково за рахунок
кредиту придбали трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1. Зазначає, що сплатила більшу
частину кредитних на запозичених
коштів, а отже її частка в спільній
власності на квартиру є значно більшою,
ніж позивача. Крім того було придбане
рухоме майно: легковий автомобіль
марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 208 860,00 грн., кухню, вартістю 20
000,00 грн.; шкаф-купе та стіл вартістю 7
000,00грн.; куток до квартири (лавка, стіл, 2
табурета) вартістю 300 грн., м'які меблі
вартістю 500 грн., пральну машину ELECTROLUX
вартістю 7 000,00 грн., пилосос вартістю
300,00 грн., крісло вартістю 10 000,00 грн.,
посудомийну машину вартістю 12 000, 00 грн.,
набір дитячих меблів - основа «Гранд»
вартістю 3 000,00 грн. Вважає, що майно, яке
складається: двері металеві до
квартири вартістю 5 632,50 грн.,
гідромасажну ванну до квартири
вартістю 6 436, 54 грн., обладнання для
Інтернету в квартиру вартістю 636,00 грн.,
гардеробну кімнату в квартирі вартістю
11 820,00 грн., мийку SCHOCKCITY вартістю 2 747,00
грн., кондиціонер вартістю 8 800,00 грн.,
двері внутрішні «NOVA» вартістю 3 827, 84
дол. США - в перерахунку 7 993 (курс НБУ) х 3
827, 84 = 30 595, 93 грн., позивач включив у
перелік майна, яке підлягає поділу не
врахувавши, що відповідно до ст.ст. 187,
188, 382 ЦПК України вказане майно не
підлягає поділу відокремлено від
квартири.

В позові просила прийняти зустрічний
позов до спільного розгляду з позовом
ОСОБА_2. У порядку поділу майна подружжя
визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/5
частини квартири АДРЕСА_1, а за нею
відповідно визнати право власності на
4/5 частини квартири АДРЕСА_1; залишити у
власності ОСОБА_2 легковий автомобіль
марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1,
вартістю 208 860, грн.; визнати за
сторонами право власності на 1/2 частки
кухні (вбудовані меблі для кухні) без її
реального поділу; визнати за нею право
власності на шкаф-купе та стіл вартістю
7 000,00 грн.; куток до квартири (лавка,
стіл, 2 табурета) вартістю 300 грн., м'які
меблі вартістю 500 грн., пральну машину
ELECTROLUX вартістю 7 000,00 грн., пилосос
вартістю 300,00 грн., крісло вартістю 10 000,00
грн., посудомийну машину вартістю 12 000, 00
грн., набір дитячих меблів - основа
«Гранд» вартістю 3 000,00 грн., а всього на
суму 40 100,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на її
користь 104 430, 00 грн. у вигляді грошової
компенсації замість її частки у
спільному майні; стягнути з ОСОБА_2
судові витрати.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 09.08.2013 р. прийнято зустрічний
позов ОСОБА_4 до розгляду в одному
провадженні з позовом ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу і поділ майна.

В судовому засіданні представник
позивача по первісному позову ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 підтримав позовні вимоги та
просив основний позов задовольнити у
повному обсязі, у зустрічному позові -
відмовити.

В судовому засіданні відповідач по
первісному позову ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та її
представник проти первісного позову
заперечували, просили суд у його
задоволені відмовити та задовольнити
зустрічний позов у повному обсязі.

Суд вислухавши пояснення осіб, які
приймали участь у розгляді справи,
дослідивши матеріали справи вважає
встановленими наступні обставини.

25 грудня 1999 року ОСОБА_2 уклав шлюб з
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, що підтверджується
свідоцтвом про одруження (т. І а.с. 8).

Від шлюбу сторони мають двох дітей -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. І а.с. 10), ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. І а.с. 9).

Фактично шлюбні відносини припинилися
з квітня 2013 року та спільного
господарства сторони не ведуть.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно, суду
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно
до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути
будь-які види майна, за винятком тих,
які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 під час шлюбу придбали рухоме та
нерухоме майно на праві спільної
сумісної власності.

Судом встановлено, що відповідно до
договору купівлі - продажу від 09
вересня 2005 року сторони придбали
квартиру АДРЕСА_1 (т. І а.с. 18-19).

Відповідно до реєстраційного
посвідчення № 008990 виданого Київським
міським бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна дана квартира
зареєстрована на сторін в рівних
частках на праві приватної власності
(т. І а.с. 24).

09 вересня 2005 року було укладено
іпотечний договір між акціонерним -
комерційним банком соціального
розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 предметом якого є
забезпечення виконання іпотекодавцем
зобов'язань за основним зобов'язанням
(договором кредиту № 10-29/917 від 09
вересня 2005 року), нерухоме майно, що
придбане іпотекодавцями за кредитні
кошти надані іпотекодержателем
відповідно до умов Договору яким
обумовлено основне зобов'язання, а
саме: трикімнатну квартиру НОМЕР_4
загальною площею 103,50 кв.м., жилою 52,80
кв.м., що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) (т. І а.с. 20-23).

Відповідно до довідки та повідомлення
виданої ПАТ «Укрсоцбанк» від 08 жовтня
2012 року ОСОБА_2 про те, що зобов'язання
за договором кредиту № 10-29/917 від 09.09.2005
р. виконані в повному обсязі та
припинив свою дію іпотечний договір (т.
І а.с. 25-26).

Згідно до ст. 48 Конституції України,
кожен має право на достатній рівень для
себе і своєї сім'ї, що включає достатнє
харчування, одяг, житло.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції
ООН про права дитини, в усіх діях щодо
дітей, незалежно від того, здійснюються
вони державними чи приватними
установами, що займаються питаннями
соціального забезпечення судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Приписами ст. 16 Конвенції,
зазначено, що жодна дитина не може бути
об'єктом свавільного або незаконного
втручання в здійснення її права на
особисте сімейне життя, недоторканість
житла та інше. Дитина має право на
захист закону від такого втручання або
посягання.

Відповідно до п.1,3 ст. 27 Конвенції
встановлено, що держави-учасниці
визнають право дитини на рівень життя
необхідний для фізичного,
інтелектуального, морального,
культурного, духовного і соціального
розвитку. Держави-учасниці відповідно
до національних умов і в межах своїх
можливостей вживають необхідних
заходів для надання допомоги батькам. У
випадках необхідних надають допомогу,
особливо щодо забезпечення дитини
харчуванням, одягом та житлом.

Згідно звіту про оцінку вартості майна
замовником якого є ОСОБА_2, здійсненого
ФОП ОСОБА_9 вартість квартири АДРЕСА_1
на момент здійснення оцінки 15.05.2013 р.
складає 1 190 500,00 грн. (т. І а.с. 38-54).

Під час розгляду справи сторони не
заперечували проти оцінки вартості
спірної квартири, а саме 1 190 500,00 грн.

Посилання відповідача по первісному
позову на те, що після реєстрації шлюбу
з позивачем проживали в двохкімнатній
квартирі АДРЕСА_3, яка належала ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 на підставі договору дарування
від 21 жовтня 1994 року (т. І а.с. 188).
Оскільки площа квартири була невеликою
для сім'ї, з метою покращення житлових
вимог подружжя вирішило продати
належну ОСОБА_4 двох кімнатну квартиру
та за отримані від її продажу кошти та
частково за рахунок кредиту придбали
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. 09
вересня 2005 року сторони здійснили
купівлю трикімнатної квартири АДРЕСА_1.
Та зазначає, що вона сплатила більшу
частину кредитних та запозичених
коштів, а отже її частка в спільній
власності на квартиру є значно більшою,
ніж позивача.

Однак, суд дані доводи не може покласти
в рішення суду, оскільки, з матеріалів
справи вбачається, що квартира, яка
належала ОСОБА_4 на праві власності
була реалізована 29.09.2005 р., тобто
пізніше ніж була придбана сторонами
спірна квартира.

Посилання позивача за зустрічним
позовом на доказ, який долучено до
матеріалів справи розписок про
отримання коштів (т. І а.с. 202-204), з метою
внесення частки коштів на сплату
спірної квартири, суд критично
підходить до цього, оскільки в даних
доказах відсутні дані, на яких
підставах, з якою метою взяті кошти,
відсутні умови повернення коштів та
відповідальність за їх не повернення; з
якого можна зробити висновок - чи ці
розписки для отримання коштів за
спірну квартиру.

Також, посилання позивача за
зустрічним позовом на те, що судом може
бути збільшена частка майна дружини,
оскільки аліменти які сплачує позивач
не достатньо для забезпечення
повноцінного харчування дітей та
купівлі необхідної одежі та взуття,
оскільки діти ростуть, що викликає
потребу у постійній купівлі
необхідних речей.

Однак, суд дані доводи не може покласти
в рішення суду та з цих підстав відійти
від рівності часток, оскільки як
вбачається з матеріалів справи,
позивач по первісному позову сплачує в
повному обсязі аліменти та надає
додаткові кошти на придбання ліків (т. І
а.с. 243-249, т. ІІ а.с. 1-14).

Посилання позивача за зустрічним
позовом на те, що при вирішенні
розрахунків між сторонами при поділі
майна сума компенсації повинна бути
зменшена на 1/2 частину її
заборгованості по кредитам в розмірі 9
980,41 грн.

Однак, суд дані доводи оцінює критично,
враховуючи, що відповідач по
первісному позову не довела, що
заборгованість за кредитом, отриманого
нею у Банку «Русский Стандарт», у неї
виникла під час шлюбних відносин та
спільного проживання з позивачем по
первісному позову, і що ці кошти вона
заборгувала в зв'язку з потребами сім'ї
з позивачем, як того вимагає ч. 4 ст. 65 СК
України. Та з матеріалів справи
вбачається, що листи з банку датуються
травнем, червнем 2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного
кодексу України, дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Відповідно до ст. 71 Сімейного кодексу
України Майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка,
дітей та інші обставини, що мають
істотне значення.

Отже, квартиру АДРЕСА_1 слід поділити
між сторонами по 1/2 частці кожному
відповідно.

Судом встановлено, що подружжям було
придбано речі побутового призначення,
які є в наявності на час звернення з
позовом до суду, а саме: кухню
(вбудовані меблі для кухні) вартістю 24
000,00 грн.; шкаф - купе, стіл вартістю 8 100,00
грн.; двері металеві до квартири
вартістю 5 632,50 грн.; куток (лавка, стіл, 2
шт. табуреток) вартістю 2 000,00 грн.;
гідро-масажну ванну вартістю 6 436,54 грн.;
обладнання для Інтернету вартістю 636,00
грн.; гардеробну кімнату вартістю 11 820,00
грн.; м'які меблі д. Улибка вартістю 2 350,00
грн.; пральну машину ELECTROLUX вартістю 8
003,00 грн.; мийку SCHOCK CITY вартістю 2 747,00
грн.; пилесмок Philips FC 9229 вартістю 2 057,00
грн.; кондиціонер Toshiba AIR вартістю 8 800,00
грн.; двері внутрішніх до квартири «NOVA»
вартістю 30 595,93 грн.; крісло вартістю 10
500,00 грн.; посудомийну машину Electrolux ESL
67070 R вартістю 14 760,00 грн.; набір дитячих
меблів - основа «Гранд» вартістю 10 188,00
грн.

Під час розгляду справи відповідач по
зустрічному позову визнала наявність
рухомого майна подружжя, однак з
оцінкою не погоджувалась, зазначивши,
що оцінка майна завищена.

Оскільки дані обставини були визнані
сторонами із долученям доказів зі
сторони позивача, то наявність
переліченого майна не викликає
сумніву. Разом з тим існує розбіжність
в його оцінці. Вартість майна позивачем
по первісному позову зазначена в
гривнях лише на час придбання.

Так, вартість майна визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи (п.
10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його не дійсним).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяв
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Так, за клопотанням
відповідача по первісному позову, було
проведено судове товарознавче
експертне дослідження побутових речей.

Відповідно до висновку № 0749 Київської
незалежної судово-експертної установи
від 13 лютого 2014 року дійсна (реальна)
вартість домашнього майна, зазначено в
позовній заяві з урахуванням його
зношення, що знаходиться в квартирі
АДРЕСА_1: кухні (вбудовані меблі для
кухні) - 12 996, 00 грн.; шкафа-купе,
комп'ютерного столу 3 429, 58 грн.; дверей
металевих до квартири 3 178, 32 грн.; кутка
(лавка, стіл, 2 шт. табуретки) 737, 43 грн.;
гідро масажної ванни 3 074, 50 грн.;
обладнання для Інтернету 315, 41 грн.;
гардеробної кімнати 5 551, 32 грн.; м'яких
меблів д. Улибка 761, 96 грн; пральної
машини ELECTROLUX 3 687, 93 грн.; мийки SCHOCKCITY 1 284,
35 грн.; пилесмоку 459, 00 грн.; кондиціонеру
5 708, 34 грн.; дверей внутрішніх до
квартири «NOVA» 13 280, 56 грн.; крісла 5 859, 00
грн.; посудомийної машини 2 031, 48 грн.;
набору дитячих меблів - основа «Гранд» 4
149, 10, а всього складає 66 504, 28 грн. (т. ІІ
а.с. 38-43).

Не погодившись з даним висновком
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просив
призначити повторну судову
товарознавчу експертизу, проведення
якої доручити КНДІСЕ.

Відповідно до висновку експерта №
4624/14-53 Київського науково-дослідного
інституту судових експертиз від 08
липня 2014 року ринкова вартість
наданого на дослідження майна, з
урахуванням зносу, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, а саме: набір меблів
для кухні 21 600, 00 грн.; шкаф-купе 7 140,00
грн.; комп'ютерний стіл 780,00 грн.;
кухонний гарнітур 2 450,00 грн.; гідро
масажна ванна 5 775, 00 грн.; обладнання для
Інтернету 682,00 грн.; гардеробна кімната
13 200, 00грн.; диван «Улибка» 3 060,00 грн.;
пральна машина ELECTROLUX 3 500, 00грн.; мийки
кухонна SCHOCKCITY 3 690,00 грн.; пилосос «FHILIPS FC
9229» 1 100,00 грн.; кондиціонер «TOSHIBA RAS-16SKVR-E»
10 406,00 грн.; крісло масажне «Rejoice» 18 000,00
грн., посудомийна машина «ELECTROLUX ESL67070R» 4
555, 00 грн.; набір меблів «Гранд» 8 460,00
грн. за цінами, що діють на момент
проведення експертизи складає 104 393, 00
грн. (т. ІІ а.с. 104-113).

Під час розгляду справи відповідач по
первісному позову пояснила, що майно,
яке складається: двері металеві до
квартири вартістю 5 632,50 грн.,
гідромасажну ванну до квартири
вартістю 6 436, 54 грн., обладнання для
Інтернету в квартиру вартістю 636,00 грн.,
гардеробну кімнату в квартирі вартістю
11 820,00 грн., мийку SCHOCKCITY вартістю 2 747,00
грн., кондиціонер вартістю 8 800,00 грн.,
двері внутрішні «NOVA» вартістю 3 827, 84
дол. США - в перерахунку 7 993 (курс НБУ) х 3
827, 84 = 30 595, 93 грн., позивач включив у
перелік майна, яке підлягає поділу не
врахувавши, що відповідно до ст.ст. 187,
188, 382 ЦПК України вказане майно не
підлягає поділу відокремлено від
квартири.

Однак, суд не може погодитися з даними
доводами, оскільки квартиру було
придбано без даних предметів побуту, і
вони купувалися вже окремо подружжям.

Так, суд враховуючи вимоги ст.ст. 58, 59, 66
ЦПК України бере до уваги висновок № 0749
Київської незалежної
судово-експертної установи від 13
лютого 2014 року, оскільки саме в цьому
висновку відображена вартість всіх
побутових речей з урахуванням зносу
відповідно до позовних вимог сторін.

Отже, загальна вартість речей
побутового призначення, що знаходяться
в квартирі АДРЕСА_1 становить 66 504,28 грн.

Судом встановлено, що в спірній
квартирі проживає відповідач по
первісному позову та неповнолітні
діти, суд вважає, що 1/2 частку
трьохкімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та всі побутові речі в даній
квартирі слід виділити в натурі
відповідачу за первісним позовом
ОСОБА_4.

Судом встановлено, що під час шлюбу
подружжям придбано автомобіль марки
HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1 (т. І а.с.
29-30).

03 листопада 2008 року ОСОБА_2 відповідно
до договору № КР -03 11 2008-2
купівлі-продажу придбав автомобіль
марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1,
відповідно до якого оплата покупцем
складається з 20 % власних коштів і 80 %
коштів, наданих покупцеві в кредит
банком (том І а.с. 28), відповідно до
договору застави транспортного засобу
№ 5069-153/08Р (т. І а.с. 31-35).

Згідно повідомлення ПАТ КБ «Правекс
Банк» від 11.11.2010 р. ОСОБА_2 виконав усі
зобов'язання перед кредитним
договором, у зв'язку з чим договір
застави транспортного засобу припинив
свою дію (т. І а.с. 36).

Згідно звіту про оцінку вартості майна
замовником якого є ОСОБА_2, здійсненого
ФОП ОСОБА_9 ринкова вартість автомобілю
марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1
станом на 15.05.2013 р. становить 208 860,00 грн.
(т. І а.с. 76-89).

Під час розгляду справи представник
позивача за первісним позовом надав
звіт № 2770 про визначення ринкової
вартості спірного автомобіля,
проведеного СПД ОСОБА_11 станом на 28.03.2014
р., яка складає 153 068,30 грн. (т. І а.с. 65-72),
пояснивши, що пройшло більше року як
розглядається справа в суді та ринкова
вартість транспортного засобу
зменшилась.

Разом з тим, суд бере до уваги ринкову
вартість автомобіля згідно звіту про
оцінку вартості майна, здійсненого ФОП
ОСОБА_9 ринкова вартість автомобілю
марки HYUNDAI, модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1
станом на 15.05.2013 р. становила 208 860,00 грн.,
оскільки саме у позивача перебував
автомобіль під час розгляду справи та
оцінка, яка вже була проведена у 2014 р.
приводить до висновку, що позивач
навмисно намагається зменшити ринкову
вартість автомобіля та разом з тим і
компенсацію.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_4 в частині
стягнення грошової компенсації 104 430,00
грн. в рахунок грошової компенсації
вартості 1/2 частки у праві власності на
автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE,
д.н.з. НОМЕР_1 ґрунтуються на вимогах
закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу
України шлюб розривається, якщо судом
буде встановлено, що подальше спільне
життя подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу.

Суд, звертає увагу, що під час розгляду
справи представник позивача позовні
вимоги відносно побутових речей
підтримав та не просив, стягнути
грошову компенсацію з відповідача, а
навпаки, оскільки діти проживають в
спірній квартирі, то всі побутові речі
просив залишити ОСОБА_4.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог та заперечень.

Суд, вислухавши учасників, які
приймали участь у справі, дослідивши
доказі по справі, з'ясувавши обставини
справи, врахувавши інтереси позивача,
відповідача та їх неповнолітніх дітей,
приходить до висновку про задоволення
позовів частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 60, 69, 70, 71
Сімейного кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позови - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
зареєстрований 25 грудня 1999 року
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з філією Державного
Центру розвитку сім'ї, актовий запис №
1785 - розірвати.

Поділити майно подружжя, що є спільною
сумісною власністю сторін.

Виділити в натурі ОСОБА_2 легковий
автомобіль марки HYUNDAI, модель SANTA FE,
д.н.з. НОМЕР_1, вартістю 208 860,00 грн.; 1/2
частку трьохкімнатної квартири,
загальною площею 103,50 кв.м., яка
розташована за адресою АДРЕСА_1.

Виділити в натурі ОСОБА_3 - ОСОБА_4
наступне майно: кухню (вбудовані меблі
для кухні) вартістю 12 996,00 грн.; шкаф -
купе, стіл вартістю 3 429,58; двері
металеві до квартири вартістю 3 178,32
грн.; куток (лавка, стіл, 2 шт. табуреток)
вартістю 737,43 грн.; гідро-масажну ванну
вартістю 3 074,50 грн.; обладнання для
Інтернету вартістю 315,41 грн.; гардеробну
кімнату вартістю 5 551,32 грн.; м'які меблі
д. Улибка вартістю 761,96 грн.; пральну
машину ELECTROLUX вартістю 3 687,93 грн.; мийку
SCHOCKCITY вартістю 1 284,35 грн.; пилесмок Philips
FC 9229 вартістю 459,00 грн.; кондиціонер Toshiba
AIR вартістю 5 708,34 грн.; двері внутрішніх
до квартири «NOVA» вартістю 13 280,56 грн.;
крісло вартістю 5 859,00 грн.; посудомийну
машину Electrolux ESL 67070 R вартістю 2 031,48 грн.;
набір дитячих меблів - основа «Гранд»
вартістю 4 149,10 грн.; 1/2 частку
трьохкімнатної квартири, загальною
площею 103,50 кв.м., яка розташована за
адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_3 - ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3) 104 430,00
(сто чотири тисячі чотириста тридцять)
гривень 00 копійок в рахунок грошової
компенсації вартості 1/2 частки у праві
власності на автомобіль марки HYUNDAI,
модель SANTA FE, д.н.з. НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення. У
разі якщо рішення було проголошено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: