Справа № 361/6706/14-ц Головуючий у І
інстанції Пухна О.М.Провадження №
22-ц/780/6410/14 Доповідач у 2 інстанції
ПриходькоКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній
Д.О.,

при секретарі: Черепинець А.І.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 02 жовтня 2014 року
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу,-

встановила:

у серпні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Зазначав, що 09 січня 2010 року між ним та
відповідачем був укладений договір
позики, відповідно до якого позивач
передав відповідачу грошові кошти в
розмірі 7 000 гривень, які останній
зобов»язувався повернути за першою
вимогою, не пізніше ніж через 30 днів з
дня отримання позики.

Факт отримання коштів у вказаній вище
сумі підтверджується розпискою,
власноручно написаною відповідачем
ОСОБА_4 Але станом на 09 лютого 2010 року
сума позики відповідачем повернена не
була.

У червні та липні 2013 року ОСОБА_4
сплатив лише 2000 гривень. У зв»язку з
чим, ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом про стягнення боргу за
договором позики, з урахуванням втрат
від інфляції, з процентами за
користування коштами та пенею за
несвоєчасне виконання зобов'язання в
сумі 11 792,42 гривень та 250 гривень
сплаченого судового збору.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 02 жовтня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на те, що рішення незаконне, винесене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та підлягає
скасуванню.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції послався на
те, що позивачем пропущений строк
позовної давності.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції не можливо погодитися
виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 09 січня 2010 року
між ОСОБА_1 та

ОСОБА_4 був укладений договір позики, за
яким позивач передав відповідачу
грошові кошти в розмірі 7 000 гривень та
які останній зобов»язувався повернути
в строк, про що зазначено у розписці,
складеній відповідачем та яка є
доказом укладення договору.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного судочинства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов»язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Якщо договором не встановлений
строк повернення позики або цей строк
визначений моментом пред»явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред»явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором Позика, надана за договором
безпроцентної позики, може бути
повернена позичальником достроково,
якщо інше не встановлено договором
Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов»язана дія чи подія,
яка має юридичне значення Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

Разом з тим, із настанням певної
події, що має юридичне значення,
законодавець пов»язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч.2 ст.251, ч.2 ст.252 ЦК України).

Частиною 5 ст.261 ЦК України
передбачено, що за зобов»язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Правило ч.5 ст.261 ЦК України є
спеціальною нормою стосовно ч.1 ст.261 ЦК
України

За положеннями ст.ст.257,261,264 ЦК
України загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново. Час, що минув до переривання
перебігу позовної давності, до нового
строку не зараховується.

З наявної в матеріалах справи
оригіналу розписки, підписаної
позичальником ОСОБА_4, вбачається, що
останній зобов»язується повернути
кошти в строк. Проте із змісту розписки
не встановлено в який саме строк, має
бути повернутий борг.

Наявність оригіналу розписки у
позивача свідчить про те, що
відповідачем заборгованість позивачу
не повернута.

У червні та липні 2013 року
відповідачем в рахунок погашення боргу
за договором позики передавалися
позивачу кошти в сумі 2 000 гривень.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов»язку. Після
переривання перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку не
зараховується.

Тобто за змістом указаних норм
перебіг позовної давності
переривається вчиненням зобов»язаною
особою в період перебігу позовної
давності дії, що свідчить про визнання
нею боргу.

Таким чином, висновок суду
першої інстанції про сплив строку
позовної давності не ґрунтується на
матеріалах справи та нормах закону.

Відповідно до статті 1046 ЦК
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою
статті 1047 ЦК України на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору
позики внаслідок його реального
характеру є доказом не лише факту
укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено,
що правочином є дія особи, спрямована
на набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.
Правочини можуть бути односторонніми
та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та
другої статті 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов»язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про
отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Саме такого правового висновку
дійшов Верховний Суд України при
ухваленні постанови від 18 вересня 2013
року по цивільній справі за №6-63цс13.

Згідно ч.1 ст.598 ЦК України
зобов»язання припиняється частково
або у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Підстави припинення
зобов»язання передбачені
ст.ст.599-601,604-609 ЦК України, зокрема ст.559
ЦК України передбачає, що зобов»язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Судом встановлено, що після
закінчення терміну встановленого
розпискою відповідач не виконав
повністю зобов»язання щодо повернення
позики та плати за користування
позикою.

Таким чином підлягають
задоволенню вимоги позивача про
стягнення основної суми боргу в
розмірі 5 000 гривень.

Статтею 625 ЦК України визначено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов»язання.

Боржник, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора зобов»язаний
сплатити суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за весь
час прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної
норми наслідки прострочення боржником
грошового зобов»язання у вигляді
інфляційного нарахування на суму боргу
й три проценти річних не є санкціями, а
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
і отриманні компенсації (плати) від
боржника за користування отриманими
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові, а тому ці кошти
нараховуються незалежно від вини
боржника та незалежно від сплати ним
неустойки (пені) та порушення виконання
зобов»язання.

До позовної заяви позивачем
поданий розрахунок заборгованості за
договором позики з розрахунками якого
погоджується колегія суддів (а.с.8,9).

Враховуючи вище наведене колегія
суддів вважає, що з відповідача на
користь позивача необхідно стягнути 5
000 гривень заборгованості за договором
позики, витрати від інфляції в сумі 2
207,26 (дві тисячі двісті сім гривень
тридцять шість копійок), проценти за
користуванням коштами в сумі 883,38
(вісімсот вісімдесят три гривні
тридцять вісім копійок), пеня за
несвоєчасне виконання зобов»язання в
сумі 3 701,68 (три тисячі сімсот одна
гривна шість десять вісім копійок), а
всього 11 792,42 (одинадцять тисяч сімсот
дев»яносто дві гривні сорок дві
копійки).

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК
України стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Колегія суддів вважає, що
підлягають стягненню судові витрати по
оплаті судового збору в розмірі 375
гривень - 250 гривень за подачу позовної
заяви до суду першої інстанції і 125
гривень за подачу апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції на
рішення суду першої інстанції.

Керуючись: ст.ст.209,218,303,307,309,314,315
ЦПК України, колегія судів, -

вирішила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 задовольнити. Рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 02 жовтня 2014 року
скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
боргу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
заборгованість за договором позики від
09.01.2010 року в сумі 5 000 (п»ять тисяч)
гривень, витрати від інфляції в сумі 2
207,26 (дві тисячі двісті сім гривень
тридцять шість копійок), проценти за
користуванням коштами в сумі 883,38
(вісімсот вісімдесят три гривні
тридцять вісім копійок), пеня за
несвоєчасне виконання зобов»язання в
сумі 3 701,68 (три тисячі сімсот одна
гривна шість десять вісім копійок), а
всього 11 792,42 (одинадцять тисяч сімсот
дев»яносто дві гривні сорок дві
копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 375
(триста сімдесят п»ять) гривень
судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді