Справа № 310/5230/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

19 листопада 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І.П.,

при секретарі Бевз О.А.,

за участю:

представника позивача і третьої особи-
Лемкус-Корнієнко О.Л.,

відповідача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи: виконком
Бердянської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014р. позивач ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_1 про
усунення перешкод у користуванні
земельними ділянками шляхом знесення
самочинно збудованого паркану по
АДРЕСА_1, який уточнила у серпні 2014 року
(а.с.46) і остаточно просила суд усунути
їй перешкоди в користуванні земельними
ділянками за адресою АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_3, шляхом знесення самочинно
збудованих воріт на проїзді та паркану
на території загального користування
вздовж вул. Пушкарьова. В обґрунтування
позову зазначила, що вона є власником
земельної ділянки по АДРЕСА_2 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку. ЇЇ
земельна ділянка межує з земельною
ділянкою по АДРЕСА_3, власником якої є
третя особа ОСОБА_4 Поряд з їх
домоволодіннями проживає сусід ОСОБА_1,
який самовільно зайняв територію
загального користування, за межами
своєї земельної ділянки встановив
ворота і паркан, перекривши єдиний
прохід до її земельної ділянки. 28.05.2014р.
адміністративною комісією виконкому
Бердянської міської ради відносно
відповідача було складено постанову
№250 про накладення адміністративного
стягнення. Посилаючись на ст.. 317, 391, 376
ЦК України, ст.. 130,152 ЗК України, просить
позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 та третьої
особи ОСОБА_4 - ОСОБА_7 позовні вимоги,
викладені в уточненій позовній заяві
повністю підтримав, просить їх
задовольнити. Суду додатково пояснив,
що позивач є власником земельної
ділянки площею 0,100га по АДРЕСА_2, її
земельна ділянка межує з земельною
ділянкою по АДРЕСА_3, власником якої є
ОСОБА_4 З вул. Пушкарьова проходить
дорога загального користування, на
якій відповідач ОСОБА_1 самовільно
встановив ворота і паркан, чим перекрив
єдиний прохід до їх земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_2 проти задоволення позову
заперечують. В обґрунтування
заперечень вказують на те, що позивачем
безпідставно заявлено вимогу про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_3,
оскільки вона не є ні власником, ні
користувачем цієї земельної ділянки.
Власником цієї земельної ділянки є
третя особа ОСОБА_4, яка самостійних
вимог щодо усунення перешкод у
користуванні нерухомим майном не
заявляла. Що стосується земельної
ділянки по АДРЕСА_2, власником якої є
позивач, то ця земельна ділянка не
межує з земельною ділянкою по АДРЕСА_1.
Вони знаходяться на відстані одна від
одної, мають окремі виходи з вул.
Макарова і з вул. Пушкарьова
відповідно. Відповідач ніяким чином не
перешкоджає позивачу у користуванні її
земельною ділянкою. Житловий будинок
по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_6 і
ОСОБА_5, які отримали його у спадщину
від свого батька ОСОБА_8 в рівних
частках кожний. За життя батька для
обслуговування цього будинку було
виділено земельну ділянку площею 600
кв.м. на підставі рішення
Осипенківської міської ради №122 від
28.03.1956р., і додатково 400 кв.м. на підставі
рішення Бердянської міської ради №500
від 06.10.1994р. До цього житлового будинку
існував проїзд шириною 5м., довжиною
27,2м., призначений для загального
користування. Але згодом цей проїзд був
забудований власниками домоволодінь
АДРЕСА_3. За спільні кошти власники
будинку АДРЕСА_1 улаштували інший
прохід з вул. Пушкарьова до свого
будинку, яким користувалися тільки
вони, оскільки сусідні домоволодіння
мали свої окремі проходи до своїх
будинків. Влаштовані співвласниками
будинку АДРЕСА_1 паркан та ворота,
згідно технічного паспорту на будинок
не є самочинним будівництвом.

Треті особи ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у судове
засідання не з'явилися. Подали суду
письмові заперечення ідентичні
запереченням відповідача, просять
розглянути справу за їх відсутності і
відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи - виконкому
Бердянської міської ради Божков А.І.
подав заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали цивільної
справи, матеріали інвентарних справ,
надані сторонами докази у їх
сукупності, суд встановив наступне.

Як передбачено ч.1 ст.83 ЗК України,
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю.

За ч.3 цієї статті, до земель
комунальної власності, які не можуть
передаватись у приватну власність,
належать, в т.ч. землі загального
користування населених пунктів
/майдани, вулиці, проїзди, шляхи,
набережні, пляжі, парки, сквери,
бульвари тощо/.

Згідно зі ст. 103 ЗК України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей (затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо). Власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
використовувати земельні ділянки
способами, які не дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за цільовим
призначенням (неприпустимий вплив).

Відповідно до ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків. Частиною третьої
цієї статті визначені способи захисту
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки.

За ст.391 ЦК України власник майна має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач
ОСОБА_1 є співвласником домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Бердянську на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого 14.12.2006р. Це домоволодіння
знаходиться на земельній ділянці
площею 1000,0 кв.м., виділеній
попередньому власнику цього будинку
ОСОБА_8 на підставі рішення виконкому
Осипенківської міської ради депутатів
трудящих №122 від 28.03.1956р. (600кв.м.) і
рішення виконкому Бердянської міської
ради народних депутатів №500 від 06.10.1974р.
( 400кв.м.). Іншими співвласниками цього
домоволодіння є ОСОБА_6 і ОСОБА_5 Межі
земельної ділянки в натурі на
місцевості не встановлені. За даними
технічного паспорту на будинок
співвласники фактично займають
земельну ділянку загальною площею 4164
кв.м.

Позивачка ОСОБА_3 є власником земельної
ділянки площею 0,100га по АДРЕСА_2 на
підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку,
виданого їй 23.10.2003 року (а.с.4). З плану
меж земельної ділянки державного акту
вбачається, що земельна ділянка межує:
А до Б - вул. Макарова, Б до В - з/д
АДРЕСА_4, В до А - з/д АДРЕСА_5.

Тобто вказана земельна ділянка ні з
якого боку не межує з земельною
ділянкою, якою користується відповідач
ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 і не виходить на
прохід чи проїзд, організований з вул.
Пушкарьова.

З копії технічного паспорту на будинок
АДРЕСА_2 (а.с.123-125) вбачається, що вхід до
будинку з улаштуванням воріт
позначений на плані земельної ділянки
з виходом на вул. Макарова.

З пояснень представника позивача
вбачається, що ОСОБА_3 бажає мати вихід
зі своєї земельної ділянки на проїзд і
прохід на вул. Пушкарьова. З цією метою
вона звернулася до Бердянської міської
ради з заявою про встановлення їй
земельного сервітуту на право проходу
та проїзду площею 0,0046га, надавши
технічну документацію із землеустрою
щодо встановлення меж частини
земельної ділянки, на яку поширюється
права сервітуту ( а.с.92-134). Однак рішення
щодо встановлення земельного
сервітуту на сьогодні не прийнято.
Проте, суд зауважує на тому, що вказана
технічна документація виготовлена
відносно земельної ділянки по АДРЕСА_6,
а не відносно земельної ділянки по
АДРЕСА_2. Яким чином вона стосується
розгляду цієї справи представник
позивача пояснити не міг, припустивши,
що при виготовлені технічної
документації була допущена помилка в
написанні адреси.

Проте, навіть наявність цієї технічної
документації, не є доказом того, що
позивачу встановлений земельний
сервітут з правом проходу проїзду на
вул. Пушкарьова, оскільки рішення
Бердянською міською радою з цього
питання на час розгляду справи не
приймалося.

З огляду на встановлені у судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що позивачем не надано суду
переконливих доказів того, що
відповідач ОСОБА_1 чинить їй перешкоди
у здійсненні права користування
належною їй на праві власності
земельною ділянкою по АДРЕСА_2.

В обґрунтування свого позову позивач,
зокрема, посилається на те, що
адміністративною комісією виконкому
Бердянської міської ради відповідач
ОСОБА_10 28.05.2014р. був притягнутий до
адміністративної відповідальності за
ст. 152 КУпАП за те, що напроти будинку
АДРЕСА_1 в м. Бердянську розташовано
паркан та ворота, захаращуючи
територію загального користування.
Однак третя особа у цій справі -
виконавчий комітет Бердянської
міської ради самостійних вимог щодо
знесення воріт та паркану, які
захаращують землю територіальної
громади, не заявляла.

Крім того судом встановлено, що
земельна ділянка по АДРЕСА_3 в м.
Бердянську належить на праві власності
третій особі ОСОБА_4 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку від 13.05.2013 року.

Права власності або права користування
цією земельною ділянкою позивач не має.
Виходячи з принципу диспозитивності
цивільного судочинства, вимог ст. 152 ЗК
України, ст. 391 ЦК України позивач не
вправі заявляти позов про усунення їй
перешкод у користуванні чужою
земельною ділянкою.

Встановлені судом обставини
підтверджуються також дослідженими у
судовому засіданні інвентарними
справами на домоволодіння: АДРЕСА_2,
АДРЕСА_3, АДРЕСА_1.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що вимоги позивача є
безпідставними, не ґрунтуються на
законі, а тому задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст.83,120,103,152,158 ЗК України,
ст.391 ЦК України, ст.ст.10,11,15,57-60, 208,212-215
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через
Бердянський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні під час проголошення рішення
суду,- протягом 10 днів з дня його
отримання.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: І. П. Прінь