АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/8011/14
Категорія: спори про
самочинне будівництво
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

За участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 06 травня 2014 року у цивільній справі
за позовом Харківської міської ради
Харківської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про знесення
об'єкту самочинного будівництва, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 до Харківської міської ради
Харківської області, треті особи:
ОСОБА_5, Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області про визнання права
власності на самочинне будівництво, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Харківська міська
рада Харківської області звернулась до
суду з позовом, в подальшому уточненим,
у якому вказувала на те, що актом
обстеження КП «Жилкомсервіс» від 17.07.2013
року було встановлено, що власниками
квартири АДРЕСА_1 розпочато
будівництво прибудови до зазначеного
будинку. За даним фактом 17.07.2013 року
було складено Протокол про
адміністративне правопорушення за ст.
150 КУпАП, в якому зазначено, що
самовільне будівництво прибудови
здійснюється ОСОБА_2, яка проживає у
квартирі № 3 цього будинку. Крім того,
листом КП «Жилкомсервіс» на ім'я
Директора юридичного департаменту
Харківської міської ради від 31.07.2013
року було повідомлено, що на їх
розгляді знаходяться численні
колективні звернення громадян з
приводу самовільного будівництва
ОСОБА_2 прибудови до її квартири. В ході
проведення перевірки КП
«Жилкомсервіс» було встановлено, що
проектно-дозвільна документація на
виконання будівельних робіт у
власників квартири № 3 відсутня. Згідно
з Актом обстеження земельної ділянки
по АДРЕСА_1 № 3018/13 від 03.09.2013 року
відділу обстеження земельних ділянок
Департаменту земельних відносин
Харківської міської ради на місцевості
встановлено, що на зазначеній
земельній ділянці розташована
прибудова до квартири № 3, проте
будь-якого рішення щодо надання цієї
земельної ділянки в оренду або у
власність для експлуатації збудованої
прибудови Харківською міською радою не
приймалось і згода на збереження
об'єкту самочинного будівництва не
надавалась.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що шляхом самовільного
будівництва прибудови власниками
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 самовільно зайнято земельну
ділянку, яка перебуває у комунальній
власності територіальної громади м.
Харкова, що обмежує законного власника,
а саме Харківську міську раду в праві
розпоряджатися нею та використовувати
її за своїм призначенням, Харківська
міська рада просила суд на підставі ст.
376 ЦК України, ст.ст. 12, 90, 125, 126, 211, 212
Земельного кодексу України:

- зобов'язати відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають в
квартирі АДРЕСА_1, привести стан, який
існував до початку проведення
самочинної реконструкції приміщення
цієї квартири;

- зобов'язати відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести у
попередній стан житловий будинок
АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно
побудованої прибудови до квартири № 3
площею 4,8 кв.м,, звільнити самовільно
зайняту земельну ділянку площею 0,0012 га.
з приведенням її у придатний для
подальшого використання стан і
повернути її Харківській міській раді;

- стягнути з відповідачів судові
витрати, понесені позивачем по справі.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 09.01.2014 року до участі у
справі в якості третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору, було залучено гр.
ОСОБА_5

У лютому 2014 року відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду із
зустрічним позовом до Харківської
міської ради, в подальшому уточненим, у
якому з посиланням на те, що вони є
власниками квартири АДРЕСА_1, а
самочинно прибудовані ними нежитлові
приміщення, які зведені на прилеглій до
їх квартири земельній ділянці, згідно
Технічного висновку ТОВ
«Харківреконструкція» знаходяться у
задовільному стані та можуть у
подальшому використовуватись за
призначенням, просили суд на підставі
ст.ст. 364, 370, 376 ЦК України визнати за
ними право власності на прибудови до
належної їм квартири АДРЕСА_1 площею 18,94
кв.м. та площею 5,83 кв.м. по 1/3 їх частини
за кожним із них.

Ухвалою Московського районного суду м.
Харкова від 13 лютого 2014 року зустрічний
позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був
об'єднаний в одне провадження з
первісним позовом Харківської міської
ради для їх спільного розгляду по суті
заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні представник
Харківської міської ради підтримала
заявлені міською радою вимоги в
повному обсязі та наполягала на їх
задоволенні. Проти задоволення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4
заперечувала, посилаючись на їх
безпідставність.

Представник відповідачки ОСОБА_2
зустрічний позов підтримав, проти
задоволення позову Харківської
міської ради заперечував.

Третя особа ОСОБА_5 позов Харківської
міської ради просила задовольнити, у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_2 - відмовити, посилаючись на те,
що вона мешкає у квартирі № 6 у
житловому будинку АДРЕСА_1. При цьому
самовільно зведена відповідачами
ОСОБА_2 прибудова до своєї квартири
порушує права її та інших мешканців
будинку, оскільки вони не надавали
своєї згоди на це будівництво. Спірна
прибудова заважає їй, оскільки
безпосередньо знаходиться під вікнами
її квартири, на даху прибудови, який
виконаний з металу, постійно
скопичується різний бруд та мотлох, що
в будь-який час може стати причиною
пожежі, а під час дощу в її квартирі
чутні дуже гучні звуки, крім того
взимку від снігу, що потрапляє на дах
прибудови, мокріють стіни у кімнаті її
квартири.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 06 травня 2014 року позовні
вимоги Харківської міської ради
Харківської області задоволено.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести стан, який
існував до початку проведення
самочинної реконструкції приміщення
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідачів ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 привести у попередній
стан житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом
знесення самовільно побудованої
прибудови до квартири № 3 площею 4,8 кв.м.
по АДРЕСА_1 в м. Харкові, звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку,
площею 0,0012 га. АДРЕСА_1 в м. Харкові з
приведенням її у придатний для
подальшого використання стан і
повернути її Харківській міській раді.

Стягнуто з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 на користь Харківської
міської ради витрати по сплаті
судового збору в розмірі 114,70 грн.

У задоволенні зустрічної позовної
заяви ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судом
першої інстанції відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням
районного суду, відповідачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційній скарзі
просять скасувати це судове рішення та
ухвалити по справі нове рішення, яким
визнати за ними право власності в
рівних частках за кожним на здійснені
ними самовільні прибудови до належної
їм квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї скарги апелянти
посилаються на те, що вони є
співвласниками квартири № 3 у
вищезазначеному житловому будинку.

На території земельної ділянки, що
знаходиться біля їхньої квартири, вони
без оформлення належного дозволу на
будівництво, без затвердження та
узгодження проекту будівництва,
прибудували до своєї квартири
нежитлові приміщення для облаштування
допоміжних приміщень.

Згідно технічного висновку ТОВ
«Харківреконструкція» самочинні
прибудови мають площу 18,94 кв.м. зі
сторони дворового проїзду, та 5,83 кв.м. з
протилежної сторони будинку.

Згідно цього ж висновку самочинно
прибудовані ними нежитлові приміщення
знаходяться у задовільному стані та
можуть в подальшому використовуватися
за призначенням, однак суд першої
інстанції, приймаючи рішення у справі
на зазначені обставини належної уваги
не звернув, у зв'язку з чим безпідставно
відмовив у визнанні за ними права
власності на самочинні прибудови.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду відповідно до ст. 303 ЦПК України в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія не вбачає
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір,
районний суд повно й всебічно дослідив
обставини справи, представлені докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин та закон їх
регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, ст.
319 ЦК України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, не завдаючи при цьому шкоди
правам інших осіб і не порушуючи їхніх
інтересів.

Власник має право вчиняти щодо свого
майна будь-які дії, які не суперечать
закону.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Згідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, призначені та
придатні для постійного проживання в
них.

Відповідно до ст. 382 ЦК України
квартирою є ізольоване помешкання в
житловому будинку, призначене та
придатне для постійного у ньому
проживанні.

Власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опірні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або в середині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Згідно ст. 383 ЦК України власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї та інших осіб.

Власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого, - за умови, що ці зміни
не призведуть до порушень прав
власників інших квартир у
багатоквартирному житловому будинку
та не порушать санітарно-технічних
вимог і правил експлуатації будинку.

Таким чином, житло є специфічним
об'єктом права власності, тому свобода
використання житла його власниками
обмежується нормами, спрямованими на
схоронність жилих приміщень і
непорушення прав інших осіб, зокрема
інших мешканців жилого будинку.

Переобладнання або перепланування
квартири, що належить громадянинові на
праві приватної власності, згідно зі
ст. 152 ЖК провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
депутатів.

Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків,
затвердженими Постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572, передбачено, що переобладнання і
перепланування житлових і підсобних
приміщень, балконів та лоджій
власниками квартир, наймачами й
орендарями може проводитися лише з
метою поліпшення благоустрою квартири
за відповідними проектами без
обмеження інтересів інших громадян,
які проживають у цьому будинку, з
дозволу власника будинку (квартири) та
органу місцевого самоврядування,
виданого в установленому порядку.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Згідно п. 8.14 ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові
будинки. Реконструкція та капітальний
ремонт» при проектування
реконструкції житлових будинків
допускається зміна їх фасадів, яка
повинна носити системний характер,
єдиний для всього будинку, а також
улаштування вхідних груп до вбудованих
(прибудованих) приміщень тільки за
архітектурно-планувальними
завданнями.

При проектуванні реконструкції,
капітальних ремонтів і перепланувань
окремих квартир заборонено: утеплення
і скління існуючих балконів і лоджій;
улаштування нових і розширення
існуючих балконів і лоджій, їх склінні;
улаштування нових віконних прорізів і
розширення існуючих віконних і
балконних прорізів.

Статтями 116, 125 Земельного кодексу
України передбачено, що громадяни та
юридичні особи, набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.

Приступати до використання земельної
ділянки до встановлення її меж у натурі
(на місцевості), одержання документа, що
посвідчує право на неї, та державної
реєстрації забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Тобто, для того, щоб будівництво не було
самочинним, необхідною є наявність
таких вимог: земельна ділянка повинна
бути відведена для зведення житлового
будинку, будівлі, споруди або іншого
нерухомого майна; повинен бути
належним чином оформлений дозвіл на
забудову та належно затверджений
проект; при забудові не були допущені
істотні порушення будівельних норм і
правил.

Виходячи з тексту коментованої статті
можна зробити висновок, що вказані
вимоги в разі їх порушення можуть
виступати самостійними підставами для
визнання забудови самочинною, або в
різних сполученнях між собою.

При цьому в частині другій статті 376 ЦК
України прямо зазначено, що особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Як роз'яснено в п. 9 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)», при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону № 2780-XII спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті 15
ЦК, частина перша статті 3 Цивільного
процесуального кодексу України). У
зв'язку із цим звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи його
відсутність дають підстави вважати про
наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до
компетентного державного органу із
заявою про прийняття об'єкта до
експлуатації, суд вирішує спір по суті
з урахуванням наведених обставин та
вимог закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Як роз'яснено у п. 14 зазначеної вище
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, на підставі частини третьої
статті 376 ЦК суд може задовольнити
позов про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно на
земельній ділянці, що не надавалася у
власність чи користування особі, яка
збудувала його, якщо їй у встановленому
законом порядку було передано земельну
ділянку у власність або надано у
користування під уже збудоване
нерухоме майно відповідно до її
цільового призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України якщо
власник (користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Згідно з ч. 7 ст. 376 ЦК України право
звернення з позовом про знесення
самочинного будівництва належить
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування.

Статтею 212 Земельного кодексу України
передбачено, що самовільно зайняті
земельні ділянки підлягають
поверненню власникам землі або
землекористувачам без відшкодування
затрат, понесених за час незаконного
користування ними.

Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Як встановлено по справі, відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є
співвласниками двокімнатної квартири
№ 3, загальною площею 44,3 кв.м., житловою
площею 30,90 кв.м., розташованої на
першому поверсі п'ятиповерхового
житлового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 49, 75, 76).

По справі також встановлено, що
відповідачі, зловживаючи своїми
правами власників житла, самовільно
без будь-якого належного дозволу,
розробки та затвердження проектної
документації здійснили реконструкцію
належної їм квартири шляхом зведення
прибудов прямокутної конфігурації до
цієї квартири розмірами 3,20 х 5.92 м. (з
боку дворового проїзду) та 2,20 х 2,65 м. (з
протилежної сторони), внаслідок чого
загальна площа їхньої квартири
збільшилася до 69,07 кв.м. (а.с. 73, 74).

Входи до цих прибудов здійснюються з
приміщень квартири через отвори,
улаштовані з віконних прорізів шляхом
прорізки підвіконних ділянок стінових
панелей (а.с. 68-72).

Згідно з актом обстеження земельної
ділянки по АДРЕСА_1 від 03.09.2013 року,
проведеного відділом з обстеження
земельних ділянок Департаменту
земельних відносин Харківської
міської ради, обстеженням на
місцевості було встановлено, що
прибудова до квартири № 3 житлового
будинку за вказаною адресою
розташована на земельній ділянці
загальною площею 0,0012 га., яка в оренду
або у власність для експлуатації цієї
прибудови нікому не виділялась (а.с. 6).

Як вбачається з листа заступника
директора КП «Жилкомсервіс»,
адресованого директору Юридичного
департаменту Харківської міської ради,
в комунальному підприємстві на
розгляді знаходяться численні
колективні звернення по факту
самовільного будівництва прибудови до
квартири АДРЕСА_1, в зв'язку з чим КП
«Жилкомсервіс» у межах наданих йому
повноважень було проведено комплекс
заходів щодо зупинення самовільного
будівництва, складено протокол про
адміністративне правопорушення для
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності та
надано останній припис щодо приведення
квартири у первісний стан, який нею
проігноровано (а.с. 9).

По справі також встановлено, що
зазначений об'єкт будівництва в
експлуатацію не приймався, до
компетентного органу місцевого
самоврядування з питання узаконення
здійсненого ними самочинного
будівництва та реконструкції належної
їм квартири відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 не звертались і ці питання в
установленому законодавством порядку
Харківською міською радою взагалі не
вирішувалися.

При цьому відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 не звертались до Харківської
міської ради й з питання стосовно
надання їм у власність чи постійне
користування земельної ділянки під уже
збудоване ними самовільно нерухоме
майно.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано задовольнив
заявлені Харківською міською радою
позовні вимоги та зобов'язав
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
привести належну їм квартиру АДРЕСА_1 у
стан, який існував до початку
проведення її самочинної
реконструкції, привести у попередній
стан житловий будинок шляхом знесення
самовільно побудованої прибудови до
квартири № 3 площею 4,8 кв.м. та звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
площею 0,0012 га. за вказаною адресою з
приведенням її у придатний для
подальшого використання стан,
повернувши її Харківській міській
раді.

Обгрунтовано суд першої інстанції
відмовив і в задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
стосовно визнання за ними права
власності на збудовані ними прибудови
до своєї квартири АДРЕСА_1, оскільки, як
зазначалося вище, ці прибудови є
об'єктами самочинного будівництва та
зведені на земельній ділянці
прибудинкової території, яка їм не
виділялась для цієї мети, що безумовно
суперечить вимогам ст. 376 ЦК України, а
також ст. 383 ЦК України, позаяк порушує
не тільки права власника землі -
територіальної громади м. Харкова в
особі Харківської міської ради, а й
права інших власників квартир
багатоквартирного житлового будинку
щодо вільного користування землями
прибудинкової території.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
наведених на її обґрунтування, які
фактично зводяться до незгоди з
ухваленим судом по справі рішенням, то
ці доводи апелянтів є несуттєвими,
рішення суду, прийняте по суті
цивільно-правового спору, не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307,
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 - відхилити

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 06 травня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: