У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Остапчук Д.О., розглянувши в
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до Приватного
підприємства «Авто студія» про
визнання протиправними дій, визнання
права власності, за касаційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто Плюс LTD» на
рішення Київського районного суду м.
Донецька від 18 жовтня 2012 року та ухвалу
апеляційного суду Донецької області
від 18 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_6 звернувся до суду у
серпні 2012 року з позовом до Приватного
підприємства «Авто студія» (далі - ПП
«Авто студія») про визнання права
власності, посилаючись на те, що 10
жовтня 2006 року між ним та відповідачем
укладено договір простого товариства
№1234-а12, відповідно до умов якого
сторони домовилися для досягнення
спільних господарських цілей про
реконструкцію незакінченого об'єкта
незавершеного будівництва - станції
технічного обслуговування за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 449,5 кв. м,
реєстрацію вказаного об'єкта та
подальшу експлуатацію за призначенням.

На відповідача покладався обов'язок
зареєструвати право власності на
нерухоме майно після завершення
будівництва, зареєструвати в
податкових органах сумісну діяльність,
відкрити банківські рахунки. Зі свого
боку позивач виконав умови договору
вніс, грошовий вклад в розмірі 250 000 грн,
що складає Ѕ частки у спільній
діяльності, про що директором ПП «Авто
студія» 25 жовтня 2006 року було видано
розписку. Згідно з договором оренди
земельної ділянки від 14 вересня 2006 року
відповідачу в оренду строком до 16
серпня 2011 року було надано земельну
ділянку за вказаною адресою, загальною
площею 0,31 га для будівництва
недобудованої будівлі кафе і СТО.
Посилаючись на те, що відповідач не
виконав умови договору простого
товариства, чим порушив його право
власності, просив на підставі ст. ст. 509,
526, 530, 1130-1143 ЦК України визнати дії ПП
«Авто студія» неправомірними, визнати
за ним право власності на об'єкт
будівництва - станцію технічного
обслуговування за адресою: пр.
Панфілова, 25 б, м. Донецьк, що утворився
під час дії договору простого
товариства у формі спільної часткової
власності, де йому належить Ѕ частини
та ПП «Авто студія» - Ѕ частини.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м.
Донецька від 18 жовтня 2012 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 18 квітня 2014 року, задоволено позов
ОСОБА_6 до ПП «Авто студія» про визнання
права власності, визнано право
власності за ОСОБА_6 та ПП «Авто студія»
в рівних частках по Ѕ частини кожному
на об'єкт будівництва - станцію
технічного обслуговування по АДРЕСА_1,
що утворився під час дії договору
простого товариства № 1234-а12 у формі
спільної часткової власності.

У касаційній скарзі Товариство з
обмеженою відповідальністю «Авто Плюс
LTD» порушує питання про скасування
оскаржуваних рішень із ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 10 жовтня 2006 року
між ПП «Авто студія» та ОСОБА_6 укладено
договір простого товариства № 1234-а12 та
додаток 1 до нього.

Відповідно до п. 1.1 договору сторони
домовились спільно діяти в сфері
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів, без створення юридичної
особи, для досягнення наступних
господарських цілей: реконструкції
незакінченого об'єкта будівництва -
станції технічного обслуговування, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 449,5 кв. м; реєстрації
цього об'єкта в органах державної
влади; подальшої експлуатації об'єкта
за призначенням - надання послуг в
сфері технічного обслуговування та
ремонту автомобілів.

Також встановлено, що для досягнення
мети договору ОСОБА_6 зобов'язався
внести у спільну діяльність 250 000 грн (п.
п. 4.1, 6.2), а ПП «Авто студія»
зобов'язалося внести вклад - професійні
знання, навички та вміння, ділову
репутацію та ділові зв'язки, а також
об'єкт незавершеного будівництва - СТО
по АДРЕСА_1, площею 449,5 кв. м (п. 6.1).

Відповідно до п. 3.1 договору після
закінчення реконструкції ПП «Авто
студія» зобов'язалося зареєструвати в
державних органах завершений об'єкт
будівництва не пізніше 20 днів з моменту
закінчення будівельних робіт, а також
вчинити інші дії, передбачені
договором.

Відповідач отримав від ОСОБА_6 250 000 грн
як його вклад у просте товариство
відповідно до умов договору, про що
видав розписку, проте ПП «Авто студія»
не виконало обов'язків, передбачених
договором, не зареєструвало просте
товариство в органах державної
податкової служби, не вчинило дій щодо
реєстрації створеного майна та щодо
забезпечення діяльності у межах
реалізації цілей простого товариства.

Рішенням Виконавчого комітету
Київської районної у м. Донецьку ради
від 14 серпня 2007 року вирішено оформити
право власності за ПП «Авто студія» на
об'єкт нерухомого майна - будівлю
станції технічного обслуговування
автомобілів літ. А-2, загальною площею
718, 6 кв. м, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, (а. с. 78).

Рішенням господарського суду
Донецької області від 20 травня 2008
року, яке набрало законної сили,
договір купівлі-продажу об'єкта
незавершеного будівництва від 29
травня 2003 року, укладений між ПП «Авто
студія» та ТОВ «Авто плюс LTD», визнано
недійсним і зобов'язано ПП «Авто
студія» повернути ТОВ «Авто плюс LTD»
отриманий за цим договором об'єкт.

Рішенням господарського суду
Донецької області від 23 грудня

2009 року, залишеним без змін постановою
Донецького апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року, яке набрало законної сили,
визнано право власності ТОВ «Авто-Плюс
LTD» на будівлю станції технічного
обслуговування автомобілів літ. А-2,
загальною площею 601, 6 кв. м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, що встановлені судовим
рішенням у господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням встановлено, що
рішенням Виконавчого комітету
Донецької міської ради 26 серпня 2006 року
земельну ділянку площею 0, 31 га за
адресою: АДРЕСА_1, передано ПП «Авто
студія» в оренду для будівництва
станції технічного обслуговування, а
рішенням виконавчого комітету
Донецької міської ради від 23 травня 2007
року затверджено акт державної
приймальної комісії від 21 травня 2007
року про прийняття в експлуатацію
закінченої будівництвом станції
технічного обслуговування по АДРЕСА_1,
загальною площею 718, 6 кв. м, рішенням
Виконавчого комітету Київської
районної у м. Донецьку ради від 13 червня
2007 року будівлі станції технічного
обслуговування присвоєно адресу:
АДРЕСА_1.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17
червня 2010 року КП БТІ м. Донецька
зобов'язано: скасувати попередній
запис про державну реєстрацію права
власності на будівлю станції
технічного обслуговування автомобілів
літ. А-2, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1, та зареєструвати за ТОВ
«Авто-Плюс LTD» право власності будівлю
станції технічного обслуговування
автомобілів літ. А-2, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 63-65).

Відповідно до витягу про державну
реєстрацію прав наданого КП БТІ м.
Донецька 07 жовтня 2010 року, на підставі
рішення господарського суду Донецької
області від 23 грудня 2009 року, постанови
Донецького апеляційного
господарського суду від 02 березня 2010
року, постанови Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2010
року за ТОВ «Авто-Плюс LTD»
зареєстровано право власності на
будівлю станції технічного
обслуговування автомобілів літ. А-2,
загальною площею 601, 6 кв. м, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 66).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6,
суд першої інстанції, ухвалюючи
рішення від 18 жовтня 2012 року, виходив з
того, що спірний об'єкт незавершеного
будівництва - станція технічного
обслуговування, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 449,5
кв. м до укладення договору простого
товариства належала на праві власності
ПП «Авто студія» на підставі договору
купівлі-продажу об'єкта незавершеного
будівництва від 29 травня 2003 року,
ОСОБА_6 в повному обсязі виконано свої
обов'язки за договором простого
товариства, відповідачем не виконано
обов'язків за вказаним договором,
частки у спірному майні встановлені
умовами договору, та вважав, що все
майно, яке на цей час є результатом дії
договору простого товариства, належить
позивачу та відповідачу на праві
спільної часткової власності.

Апеляційний суд, постановляючи ухвалу
від 18 квітня 2014 року про залишення без
змін рішення суду першої інстанції,
вважав, що на час укладання договору
простого товариства ПП «Авто студія»
було власником спірного майна, та,
перевіряючи правомірність та
законність набуття ОСОБА_6 права
власності на спірне майно на підставі
договору простого товариства, дійшов
висновку про те, що рішення
господарського суду Донецької області
від 20 травня 2008 року не може бути взято
до уваги в межах розгляду цієї справи,
оскільки договір купівлі-продажу
об'єкта незавершеного будівництва від
29 травня 2003 року було визнано недійсним
за рішенням суду через два роки після
укладання договору простого
товариства та через рік після
завершення будівництва СТО та введення
його в експлуатацію та ТОВ «Авто Плюс
LTD» повернуто не об'єкт незавершеного
будівництва.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, у межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, враховуючи норми ст. ст. 27, 31
ЦПК України, позивач самостійно
визначає предмет й підстави позову та
на власний розсуд розпоряджається
своїми правами щодо предмета позову.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_6, посилаючись на те, що
відповідач не виконав умови договору
простого товариства, чим порушив його
право власності, просив на підставі ст.
ст. 509, 526, 530, 1130-1143 ЦК України визнати дії
ПП «Авто студія» неправомірними,
визнати за ним право власності.

Суди, встановивши, що ОСОБА_6 у повному
обсязі виконано свої обов'язки за
договором простого товариства,
відповідачем не виконано обов'язки за
вказаним договором, вважали, що
внаслідок невиконанням ПП «Авто
студія» умов укладеного договору
порушуються права іншого учасника
договору (співвласника майна), які
підлягають захисту шляхом визнання
права власності на Ѕ частини цього
майна.

Проте поза увагою суддів залишилося те,
що у разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК
України).

Разом з тим відповідно до ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За наявності зареєстрованого права
власності на спірну будівлю станції
технічного обслуговування автомобілів
за ТОВ «Авто-Плюс LTD» (а. с. 66), висновок
судів про те, що внаслідок порушення
зобов'язання за договором простого
товариства саме ПП «Авто студія»
оспорюється або не визнається право
власності ОСОБА_6 на частину вказаного
майна, є помилковим.

Враховуючи викладене, при вирішенні
питання про захист порушеного права
власності суди не правильно визначили
норму права, що підлягає застосуванню
до спірних правовідносин, та дійшли
передчасного висновку про наявність
порушення ПП «Авто студія» прав
позивача.

За вказаних обставин ухвалені у справі
судові рішення підлягають скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Виходячи з розпорядження голови Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14
«Про визначення територіальної
підсудності справ», виданого
відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» підсудність справи
визначено Павлоградському
міськрайонному суду Дніпропетровської
області.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто Плюс
LTD» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Донецька від 18 жовтня 2012 року та
ухвалу апеляційного суду Донецької
області від 18 квітня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук Д.О.
Остапчук