Справа № 505/4377/14-ц
Провадження № 2/505/1977/2014
Котовський міськрайонний суд Одеської
повна назва суду
в складі: головуючого -
судді Драгомерецької К. П
судді_______________________________________
судді ______________________________________
при секретарі Марченко Н. Б.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Котовськ Одеської
цивільну справу за позовом
ВЕЛИКОФОНТАНСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ
про визнання права власності в порядку
13.10.2014 року позивач звернулась до
суду з вказаним позовом, яким просить -
визнати за нею в порядку спадкування,
право власності на домоволодіння під
АДРЕСА_1 та земельну ділянку для
сільськогосподарського виробництва
площею 2,81 га що належали її матері
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.
В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її
мати - ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
увійшло домоволодіння під АДРЕСА_1 та
земельна ділянка площею 2,81 га, що
розташована на території
Великофонтанської сільської ради
Котовського району. Померлою заповіт
не складався. Вона є спадкоємицею
першої черги за законом, інші
спадкоємці відсутні. Після смерті
матері вона у встановлений законом
строк подала до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини. Однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
нотаріус їй відмовив, посилаючись на
відсутність правовстановлюючих
документів на будинок та відсутність
витягу з технічної документації про
нормативну грошову оцінку земельної
ділянки. З огляду на те, що іншої
можливості оформити спадщину немає
позивач і звернулася до суду з вказаним
Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі просила їх задовольнити.
Великофонтанської сільської ради
надійшла заява, в якій остання просить
справу слухати у відсутності їхнього
представника, проти позовних вимог не
Суд дослідив, оцінив та
проаналізував всі зібрані у справі
докази у їх сукупності і дійшов до
висновку про наявність достатність
підстав для задоволення позовних
В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки
ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серія НОМЕР_2. Родинні
зв'язки померлої з позивачем
підтверджуються відповідним
свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3
та одруження серія НОМЕР_4.
Після її смерті відкрилась
спадщина, яка складається з
домоволодіння під АДРЕСА_1 та земельної
ділянки для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
Відповідно до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визнані у заповіті. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за заповітом
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
Згідно ст. 1261 ЦК України в першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.
15.11.2012 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до приватного нотаріуса
Котовського районного нотаріального
округу ОСОБА_5 з заявою № 131 про
прийняття спадщини після смерті своєї
матері ОСОБА_3, внаслідок чого
нотаріусом заведено спадкову справу №
Нотаріусом позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
домоволодіння було відмовлено через
відсутність правовстановлюючих
документів, а на земельну ділянку,
через відсутність витягу з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки.
Статтею 1216 ЦК України визначено,
що спадкуванням є перехід прав та
обов'язків від фізичної особи, яка
померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять всі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
Згідно ст.267 ЦК України при
наявності поважних причин, якими в
даному випадку визнано необізнаність з
діючим законодавством, порушене право
Відповідно до технічного
паспорту на житловий будинок в АДРЕСА_1
належав ОСОБА_3, проте
правовстановлюючі документи відсутні.
Технічний паспорт не мітить вказівок,
що будь-які прибудові, господарські
споруди тощо побудовані самочинно. (а.с.
Як встановлено з довідки, виданої
Великофонтанською сільською радою
16.05.2014 р. № 370, за померлою ОСОБА_3 згідно
по господарської книги № 8 особовий
рахунок НОМЕР_5 числиться
домоволодіння в АДРЕСА_1 та присадибна
земельна ділянка площею 0,40га.
Відповідно до статті 2 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного
Закону право власності та інші речові
права на нерухоме майно, набуті згідно
з діючими нормативно-правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.
Отже, право власності на
збудоване до набрання чинності Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» нерухоме майно набувається
в порядку, який існував на час його
спорудження, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
прав, а не підставою його виникнення.
Відповідно до ч. 3. ст. 3 вказаного
Закону, реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного
Закону права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Законом України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
При вирішенні питання щодо
визнання права власності на житлові
будинки, споруди у порядку спадкування,
записи у погосподарських книгах
оцінюються у сукупності з іншими
доказами, наприклад, ухваленими
органами місцевого самоврядування
рішеннями про оформлення права
власності громадян на будинки,
технічним паспортом на будівлі,
документами про відведення в
установленому порядку земельних
ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного
ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст. 392
ЦК, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також в
п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від
07.02.2014 року «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав», де вказано, що з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється, а не в
тому разі, коли цими особами не
виконується відповідне рішення суду,
ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до
висновку, що ОСОБА_3 згідно діючого на
час побудови та здачі в експлуатацію
володіла спадковим будинком з
господарським будівлями та спорудами
на праві власності.

Згідно листа Міністерства
юстиції України «Щодо порядку
оформлення документів в разі смерті
власника нерухомого майна» від 21
лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті
власника нерухомого майна, первинна
реєстрація права власності на яке не
була проведена і правовстановлюючий
документ відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку».

Згідно державного акту на право
на земельну ділянку серія ЯА № 262703,
ОСОБА_3, на підставі розпорядження
Котовської райдержадміністрації від
24.09.2004 р. № 397/04, передано у власність
земельну ділянку 2,81 га, яка розташована
на території Великофонтанської
сільської ради Котовського району
Одеської області.

Згідно п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року « Про судову практику у справах
про спадкування » відповідно до ст.1225
ЦК України право власності на земельну
ділянку переходить до спадкоємців за
загальними правилами спадкування ( зі
збереженням її цільового призначення )
при підтвердженні цього права
спадкодавця державним актом на право
власності на землю або іншим
правовстановлюючим документом.

У відповідності до ст.328 ЦК
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом
і вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Однією з законних
підстав набуття права власності є
спадкування.

Відповідачем у справі є
відповідна сільська рада, яка в силу
ст.335 ЦК України наділена
повноваженням ініціювати питання про
передачу безхазяйного майна у
комунальну власність. Відзивом на
позову заяву Великофонтанська
сільська рада не заперечує проти
визнання за позивачем права власності
на спадкове майно. Дана обставина
свідчить про те, що задоволення
пред'явленого позову не суперечить
закону, не порушує права, свобод чи
інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого майнового та
немайнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права /п.1
ч. 2 ст. 16 ЦК України/.

Враховуючи те, що позивач
являється єдиним спадкоємцем за
законом після смерті своєї матері
ОСОБА_3, тому вона має право на набуття
права власності на своє ім'я на майно
спадкодавиці, яке їй належало на
правових підставах.

Відповідно до Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 року № 703 (в редакції від
01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

Що стосується вимог позивача про
встановлення факту належності
померлій ОСОБА_3 житлового будинку в
АДРЕСА_1, то слід зазначити, що після
набуття чинності ЦК з 01 січня 2004 року
встановлення факту володіння особою
будинком на праві власності в порядку
окремого провадження не допускається.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до
Великофонтанської сільської ради, про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ін.н. НОМЕР_1, право власності на
житловий будинок поз. літ. "А" загальною
площею 41,3 кв.м., житловою -33,0 кв.м. з
господарськими приміщеннями: погріб з
шийкою поз. літ. "Б", веранда поз. літ. "а",
навіс поз. літ. "а1", ганок поз. літ. "а2",
вимощення поз. - І, колодязь питний поз. -
ІІ, огорожа поз. - №2, ворота поз. - №1,
розташований в АДРЕСА_1, та земельну
ділянку площею 2,81 га, що розташована
на території Великофонтанської
сільської ради Котовського району
Одеської області, згідно державного
акта на право власності на земельну
ділянку серії ЯА № 262703, виданого на
підставі розпорядження Котовської
райдержадміністрації від 24.09.2004 р. №
397/04 та зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 05, в
порядку спадкування за законом після
смерті, ОСОБА_3 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В задоволені решти вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до апеляційного суду
Одеської області через Котовський
міськрайсуд протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
К.П. Драгомерецька