№ 233/3829/14-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У
К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
Костянтинівський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Бєлостоцька О. В.

при секретарі
Теліціній О.О.,

за участю

позивача
ОСОБА_1,

відповідача
-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Костянтинівка цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

16 червня 2014 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до
відповідача ОСОБА_2 про визнання особи
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, в якому зазначила,
що їй на праві власності на підставі
договору купівлі-продажу від 20 березня
1996 року належить квартира, розташована
за адресою: АДРЕСА_1. 27 грудня 2000 року
вона одружилась із ОСОБА_2, якого
зареєструвала в належній їй квартирі. 26
жовтня 2000 року шлюб між ними було
розірвано, після чого відповідач
переїхав із квартири АДРЕСА_1 на інше
місце проживання. Реєстрація
відповідача має наслідком нарахування
зайвих комунальних платежів, які
вимушена сплачувати позивачка по
справі. ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2
особою, що втратила право користування
жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 у
зв*язку з не проживанням понад
встановлені законодавством строки.

В судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні
вимоги, посилаючись на обставини,
викладені в позовній заяві. Зазначила,
що ще до розірвання шлюбу у 2009 році її
колишній чоловік з власної волі змінив
місце проживання і став мешкати в
будинку батьків за адресою: АДРЕСА_2.
ОСОБА_2 з 2009 року не цікавився
квартирою, не мав наміру мешкати в ній,
комунальні платежі не сплачував, при
цьому вона перешкод у користуванні
житлом колишньому чоловіку не чинила.

Відповідач ОСОБА_2 в судове
засідання не з*явився, про час і місце
його проведення був належним чином
повідомлений у порядку ст.ст.74,76 ЦПК
України. Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснили, що мешкать в
будинку АДРЕСА_3, особисто знайомі із
сторонами по справі і їм відомо про те,
що приблизно з травня - червня 2009 року
ОСОБА_2 не мешкає в квартирі АДРЕСА_1. Їм
не відомо про те, що позивачка по справі
чинила перешкоди відповідачу чи
заперечувала проти його проживання в
зазначеній квартирі.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1,
допитавши свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 є власницею квартири
АДРЕСА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 20 березня 1996 року
(а.с.8-11).

27 грудня 2000 року сторони по справі
уклали шлюб, що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб (а.с.12).

26 жовтня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 було розірвано, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 (а.с.13).

Як вбачається із довідки КП «Служба
єдиного замовника» від 25 квітня 2014 року
(а.с.3), в квартирі АДРЕСА_1
зареєстрований, в тому числі, і
відповідач по справі.

Згідно актів перевірки паспортного
режиму від 04 лютого 2013 року (а.с.4), від 04
жовтня 2013 року (а.с.7), від 14 лютого 2014
року (а.с.6), від 08 квітня 2014 року (а.с.5)
ОСОБА_2 не проживає в квартирі,
розташованій за адресою: АДРЕСА_1 з
червня 2009 року, його речі в квартирі
відсутні.

Статтею 391 ЦК України передбачено,
що власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, користуються ним
для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України
член сім*ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім*ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним та
власником житла або закону.

Пунктом 7 частини 1 статті 71 ЖК
України передбачено, що жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім*ї понад шість місців, зокрема, у
випадку засудження по позбавлення волі
- протягом усього часу відбування
покарання, якщо в цьому будинку,
квартирі (їх частині) залишилися
проживати інші члени їх сім*ї.

Відповідно до довідки про
звільнення (а.с.25) ОСОБА_2 31 жовтня 2012
року був засуджений Костянтинівським
міськрайонним судом Донецької області
за ст.185 ч.3 КК України до покарання у
вигляді 3 років 6 місяців позбавлення
волі і відбував покарання в період часу
з 07 квітня 2012 року по 31 жовтня 2014 року.

Зазначена довідка не доводить не
доводить того, що ОСОБА_2 не проживав з
поважних причин в квартирі, що належить
позивачці в період часу з червня 2009
року до 07 квітня 2012 року та за ним
зберігалось право на жиле приміщення в
цей проміжок часу.

Приймаючи до уваги, що судом з
досліджених доказів встановлено, що
відповідач ОСОБА_2 з власної волі з
червня 2009 року до моменту початку
відбуття покарання за вироком суду - до
07 квітня 2012 року не проживав в квартирі
АДРЕСА_1, тобто, більше одного року без
поважних причин, суд вважає за
необхідне задовольнити позов,
визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням у зазначеній квартирі.

В силу ст.88 ЦПК України судові
витрати по справі слід віднести на
відповідача по справі.

Керуючись ст. ст. 71, 150 ЖК України,
ч.2 ст.405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 74, 88, 209, 212,
214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 особою, що втратила
право користування жилим приміщенням у
квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати, пов*язані ізх сплатою судового
збору у розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Костянтинівський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Вступна та резолютивна частини
рішення проголошені в судовому
засіданні 20 листопада 2014 року, повний
текст рішення по справі виготовлений 25
листопада 2014 року.

Суддя