Справа № 180/2772/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.

Марганецький міський суд
Дніпропетровської області в складі :

головуючої Тананайської Ю.А.

при секретарі Котовій Н.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Марганці цивільну справу
за позовом Державного
професійно-технічного навчального
закладу Марганецький професійний
ліцей до ОСОБА_1 про розірвання
трудового договору,-

В С Т А Н О
В И В :

В жовтня 2014 року Державний
професійно-тенічний навчальний заклад
Марганецький професійний ліцей
звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_1 про розірвання трудового
договору, в якій просив суд звільнити
ОСОБА_1 з посади майстра виробничого
навчання Марганецького професійного
ліцею за ч.2 ст.40 КзПП України.

В обґрунтування заявленого позову
позивач посилалася на те, що 30 серпня 1999
року ОСОБА_1 прийнята на посаду майстра
виробничого навчання в ПТУ № 68 (
правонаступнком якого є позивач).
ОСОБА_1 виконує посадові обов'язки на
підставі свідоства № НОМЕР_1 від 30
квітня 2002 року, виданого ПТУ № 68, про
присвоєння їй кваліфікації «Муляр,
бетоняр, тесляр 4 розряду», яке
анульоване , оскільки в ПТУ № 68 не було
ліцензії на навчання за вказаними
професіями. З 2013 року ОСОБА_1 не
підтвердила свою квафіфікацію, в
зв'язку з чим адміністрація звернулася
до профспілкової організації з приводу
надання згоди на звільнення за ч.2 ст.40
КзПП. 3 жовтня 2014 року отримано
повідомлення про відмову у наданні
згоди на звільнення, в зв'язку з чим
вимушенні звернутися до суду.

В судовому засідання представник
позивача позов підтримала, просила
задовільнити в повному обсязі, суду
пояснила, що ОСОБА_1 на даний час не
підтвердила свою кваліфікацію, тому
відповідно до ст.40 п.2 КзПП підлігає
звільненню, але профспілковий комітет
не надав згоди на її звільнення,в
звязку з чим вимушенні звернутись до
суду. Норму закону, якою керувались при
зверненні до суду зазначити не може.

Відповідач та її представник позовні
вимоги не визнали в повному обсязі
просили відмовити в задоволенні
позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1
прийнята та працює на посаді майстра
виробничого навчання, вимоги про
наявність посвідчення посадової
інсрукцією не передбачено. Посвідчення
«Муляр, тесляр, бетоняр» отримала після
навчання в ПТУ № 68, навчалася за
договором, наявні квитанції про сплату
коштів за навчання, про те що начебто в
училищі не було ліцензії їй не відомо.
Період навчання підтверджується
наказами про зарахування, допуск до
кваліфікаційного іспиту, випуск
учениці. Протокол, який наданий
позивачем, про здачу кваліфікаційного
іспиту тільки за спеціальністю муляр,
датований 14 лютого 2002 року, а навчання
тривало по 30 квітня 2002 року. В 2012 році
пройшла атестацію. За час роботи
стягнень не мала, працювала бездогано.
Просить у випадку відмовити в
задоволенні в позові стягнути з
позивача понесенні нею судові витрати.

Суд, вивчивши дослідивши докази,
допитавши свідка, вважає, що заявлений
позов не підлягає задоволенню за
наступних підстав.

30 серпня 1999 року згідно наказу
Професійно-технічного училища № 68 №
179-к ОСОБА_1 прийнята на роботу майстром
виробничого навчання.

Згідно із ст.21 КЗпП України трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові.

Сукупність умов, що визначають взаємні
права й обов'язки сторін, складає зміст
трудового договору. У зміст входять
умови, встановлені як самими сторонами,
так і нормативно-правовими актами про
працю. Умовами трудового договору є
угода про сам факт прийняття на роботу;
про місце роботи; про встановлення
трудової функції працівника; про
розмір оплати праці; про термін дії
трудового договору тощо.

На позивача були покладені трудові
обов'язки згідно із посадовою
інструкцією майстра виробничого
навчання.

Відповідно до ст.23 КЗпП України договір
укладений між позивачем та ОСОБА_1 є
безстроковим, тобто укладеним на
невизначений строк, тому може бути
розірваний з підстав, визначених
законом.

На підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір може бути розірвано в
разі виявленої невідповідності
працівника займаній посаді внаслідок
недостатньої кваліфікації.

Розірвання трудового договору з
зазначеної підстави, може бути
проведено лише за попередньою згодою
профспілкового комітету, членом якого
є працівник.

В судовому засіданні встановлено, що
адміністрація навчального закладу
звернулась до профспілкової
організації з поданням про надання
згоди на звільнення. 3.09.2014 року
позивачем отримано повідомлення
Голови профспілкового комітету
первинноїї профспілкової організації
Марганецького ПТУ № 68 «Марганецький
професійний ліцей» про відмову у
наданні згоди на звільнення
відповідача за п.2 ст.40 КзПП України.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Тобто право вибору підстав позовних
вимог та способу захисту порушеного
права належить виключно позивачеві і
суд не може самостійно змінювати
підставу і той спосіб захисту права,
який позивач обрав.

Враховуючи викладене позовна вимога
про звільнення ОСОБА_1 з посади майстра
виробничого навчання задоволенню не
підлягає, оскільки такий спосіб
захисту цивільного права не
передбачений ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат у відповідності до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає, що клопотання
відповідача про стягнення з позивача
витрат понесених на оплату послуг
адвоката не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право на правову допомогу, яка
надається адвокатами або іншими
фахівцями у галузі права в порядку,
встановленому законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Особа, яка має право на
надання правової допомоги,
допускається ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у справі. Перелік
прав особи, яка надає правову допомогу
є обмеженим та вичерпним.

Згідно до вимог ст.. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги.

ОСОБА_1 надавалась правова допомога
адвокатом ОСОБА_2 шляхом
представництва інтересів відповідача
при розгляді цієї справи та судом
адвокат ОСОБА_2 не допускався як
фахівець в галузі права.

Дії ОСОБА_2 в судовому засіданні -
надання пояснень, заявлення клопотань,
суд розцінює як представництво
інтересів відповідача в процесі
судового розгляду.

Таким чином, оскільки надання допомоги
представником не відноситься до виду
судових витрат, понесені відповідачем
витрати по оплаті послуг представника
відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 57, 58, 59, 60, 209,212, 214 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Державного
професійно-технічного навчального
закладу Марганецький професійний
ліцей до ОСОБА_1 про розірвання
трудового договору відмовити.

Рішення може бути оскарженим в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Марганецький міський суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Суддя:
Ю. А.
Тананайська