Апеляційний суд міста Києва
Головуючий у 1-й інстанції Лазаренко
Доповідач Волошина В.М.
11 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду міста Києва
Суддів
Слюсар Т.А., Немировської О.В.
Розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 25 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва про
визнання наказу часткового недійсним,
поновлення на посаді та стягнення
Заслухавши доповідь судді
Волошиної В.М., перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів, -
14.04.2014 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом в якому просив визнати наказ
директора Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва від
20.01.2014 недійсним в частині притягнення
ОСОБА_1 до матеріальної
відповідальності, поновити позивача на
посаді енергетика виробничої дільниці,
стягнути з відповідача на користь
позивача неправомірно стягнуті із
заробітної плати кошти в розмірі 5700.00
Свої позовні вимоги обгрутовував тим,
що 20.01.2014 був виданий наказ про
притягнення його ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності за
невиконання посадових обов'язків
енергетика, внаслідок чого з нього було
стягнуто гроші в сумі 5 700, 00 грн.
Зазначений наказ позивач вважає
незаконним та просив визнати його
недійсним, оскільки за порушення
трудової дисципліни чинним
законодавством накладення будь-яких
стягнень не передбачено. Фактом
фіксування даного порушення може бути
лише складений відповідним чином акт,
із яким його мали ознайомити. Просив
визнати наказ недійсним та повернути
кошти, які були стягнуті з нього за цим
Крім того, просив поновити його на
посаді енергетика, посилаючись на те,
що він безпідставно був переведений на
іншу посаду без законних на те підстав.
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 25 вересня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва про
визнання наказу частково недійсним,
поновлення на посаді та стягнення
коштів відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду
позивач ОСОБА_1 подав на нього
апеляційну скаргу, посилаючись на те,
що воно не відповідає обставинам
справи і вимогам закону. Просив рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити, зокрема,
визнати наказ директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва від 20.01.2014 недійсним в частині
притягнення його ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності,
визнати незаконним наказ про
переведення його на посаду електрика
та поновити на посаді енергетика.
Стягнути з Комунального підприємства
по утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва на
користь ОСОБА_1 неправомірно стягнуті
із заробітної плати матеріальні кошти
у розмірі 5700 грн.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Положенням п.п. 2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України визначено, що підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 суд першої
інстанції виходив з того, що правові
підстави для задоволення позову
відсутні.

Проте, з такими висновками суду
повністю погодитися не можна виходячи
з наступного.

Рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим (ст.213 ЦПК
України).

Згідно правил ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; 5) чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; 6)
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення
не відповідає; суд недоведеність
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, вважав
встановленими при цьому порушив норми
як процесуального, так і матеріального
права.

Положенням ч.1 ст. 11 ЦПК України
визначено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

14.04.2014 позивач ОСОБА_1 пред'явив
позов до суду до відповідача
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва та
просив визнати наказ директора
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва від
20.01.2014 недійсним в частині притягнення
його до матеріальної
відповідальності; поновити його на
посаді енергетика виробничої дільниці
та стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва на його користь неправомірно
стягнуті із заробітної плати
матеріальні кошти у розмірі 5700 грн. На
час пред'явлення зазначеного позову
ОСОБА_1 наказом №19-к про припинення
трудового договору від 03.03.2014 був
звільнений з роботи з посади електрика
5-го розряду за прогул без поважних
причин за п.4 ст. 40 КЗпП України.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 11
ЦПК України суд першої інстанції і
розглянув позовні вимоги ОСОБА_1

В процесі розгляду справи в суді
першої інстанції позивачем двічі
подавались уточнення та зміна
позовних вимог, але ці клопотання судом
не були задоволені.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції ( ч.1 ст.303 ЦПК України).

Натомість, вимоги позивача в
апеляційній скарзі і щодо уточнених
позовних вимог, які були прийняті до
розгляду судом першої інстанції, не
можуть бути предметом розгляду
апеляційного суду і залишаються поза
увагою.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
працював у Комунальному підприємстві
по утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва на
посаді енергетика. 01.12.2011 року між КП
УЗН Солом'янського району м. Києва та
енергетиком ОСОБА_1 було укладено
договір про повну матеріальну
відповідальність (а.с.60-61).

20.01.2014 року директором КП УЗН
Солом'янського району м. Києва видано
наказ №28 про притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності за
невиконання своїх посадових
інструкцій та стягнення з нього на
користь підприємства збитків в розмірі
5 700,00 грн., як з особи із якою було
укладено договір про повну матеріальну
відповідальність. Зазначена сума була
вирахувана із заробітної плати ОСОБА_1

Виходячи з того, що між позивачем та
відповідачем було укладено договір
про повну матеріальну
відповідальність, і встановлений факт
заподіяння відповідачеві прямих
матеріальних збитків, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
вимог позивача про визнання недійсним
наказу №28 від 20.01.2014, а відтак і про
стягнення з відповідача на користь
позивача грошової суми 5700,00 грн., які
були відраховані з його заробітної
плати на погашення збитків, заподіяних
підприємству.

Між тим, погодитись з такими
висновками суду не можна дивлячись на
таке.

Згідно з трудовим
законодавством, працівника не можна
притягнути до повної матеріальної
відповідальності у випадках, не
передбачених ст. 134 КЗпПУ.

Згідно з п. 1 ст. 134 КЗпПУ,
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, у випадку, коли між
працівником і підприємством
відповідно до ст. 135-1 Кодексу укладено
письмовий договір про взяття на себе
працівником повної матеріальної
відповідальності за незабезпечення
цілості майна та інших цінностей,
переданих йому для зберігання або для
інших цілей.

Відповідно до вимог ст. 135-1
КЗпПУ, затверджений спеціальний
перелік посад та робіт, що заміщуються
або виконуються працівниками, з якими
підприємством можуть укладатися
письмові договори про повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення збереження цінностей,
переданих їм для зберігання, обробки,
продажу (відпуску), перевезення або
застосування в процесі виробництва.
Цей перелік не підлягає розширюваному
тлумаченню. Договори про повну
матеріальну відповідальність з
працівниками, чиї посади (виконувана
робота) в зазначеному переліку не
вказані, юридичної сили не мають.

Як сьогодні, так і на час роботи
ОСОБА_1 на посаді енергетика діє
Перелік, затверджений Постановою
Держкомпраці СРСР та ВЦРПС № 447/24 від
28.12.1977, яким встановлюються посади та
роботи, що виконуються працівниками, з
якими підприємством можуть укладатися
договори про повну матеріальну
відповідальність.

Посада енергетик, яку обіймав
ОСОБА_1 не належить до цього переліку, а
тому він не може нести матеріальну
відповідальність, незважаючи на те, що
ним підписано договір про повну
матеріальну відповідальність.
Натомість, останній не може братися до
уваги судом.

За таких обставин, наказ б/н від
20.01.2014, виданий директором Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва в частині притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності та
стягнення 5700 грн. із його заробітної
плати не можна визнати таким, що
відповідає вимогам закону, а відтак і
рішення суду законним та
обгрунтованим в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання незаконним наказу б/н від
20.01.2014 директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва в частині притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності та
стягнення 5700 грн. А тому, рішення суду в
цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням нового, яким позовні вимоги
в цій частині слід задовольнити.
Визнавши незаконним наказу б/н від
20.01.2014 директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва в частині притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності у
розмірі 5 700 грн. та стягнути з
Комунального підприємства по
утриманню зелених насаджень
Солом'янського району м. Києва на
користь ОСОБА_1 5700 грн. та на користь
держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.
у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК
України.

В іншій частині рішення суду є
законним та обгрунтованим і правових
підстав до його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313,
314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 25 вересня 2014
року скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання незаконним наказу б/н від
20.01.2014 директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва в частині притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності та
стягнення 5700 грн. Ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги в цій
частині задовольнити.

Визнати незаконним наказу б/н
від 20.01.2014 директора Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва в частині притягнення ОСОБА_1 до
матеріальної відповідальності.

Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва на користь ОСОБА_1 5700 грн.

Стягнути з Комунального
підприємства по утриманню зелених
насаджень Солом'янського району м.
Києва на користь держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: