УХВАЛА

№ 201/14816/14-ц

провадження 2-н/201/922/2014

19 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Суддя Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А.,
ознайомившись з матеріалами заяви
публічного акціонерного товариства
«Дніпрогаз» про стягнення
заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1,–

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Дніпрогаз» 18 листопада
2014 року звернулося до суду з заявою про
стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1

З вищезазначеної заяви та викладу
обставин, якими заявник обґрунтовує
свої вимоги, а також з поданих
документів витікає, що станом на 30
жовтня 2014 року у боржника перед
заявником виникла заборгованість у
розмірі 1 116,03 грн., в з зв’язку з чим
останній просить стягнути її з
боржника, однак вказана заборгованість
виникла за період з 1995 року по
листопада 2014 року, а тому заявник
просить також стягнути з боржника
заборгованість, що виникла за період з
1995 року по 2011 рік, але зазначена
заборгованість виникла понад три роки,
а оскільки заявник звернувся до суду з
вказаною заявою лише 18 листопада 2014
року, тому з урахуванням зазначеного
вбачається пропуск позовної давності,
тобто є спір про право, також з
урахуванням вище викладеного та
зазначеного до заяви не було додано
документів, що підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника або
документів, що підтверджують
виникнення права вимоги до зазначеного
у заяві боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, також відповідно до
ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно п. 9 постанови № 14 Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
заяв у порядку наказного провадження»
від 23 грудня 2011 року наявність спору
про право (пункт 2 частини третьої
статті 100 ЦПК), яке є підставою для
відмови у прийнятті заяви про видачу
судового наказу, вирішується суддею у
кожному конкретному випадку, виходячи
із характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність
суб’єктивного права у заявника;
документів, що підтверджують порушення
суб’єктивного права або документів, що
підтверджують виникнення права вимоги.
Крім того, мають ураховуватися
обставини, якщо із доданих документів
вбачається, що боржник заперечує, не
визнає або оспорює свій обов’язок
перед заявником (кредитором); із
доданих документів вбачається пропуск
позовної давності. Така вимога може
бути вирішена лише у позовному
провадженні (частина третя статті 267
Цивільного кодексу України (далі – ЦК).
Разом із тим лише той факт, що договірні
зобов’язання (наприклад, у частині
оплати заборгованості
телекомунікаційних послуг чи послуг
телебачення і радіомовлення) не
виконуються, без обґрунтування причин,
не вважається наявністю спору про
право.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України
суддя відмовляє у прийнятті заяви
про видачу судового наказу, у разі якщо
із заяви і поданих документів
вбачається спір про право.

Крім того слід зазначити, що заявник
звертається до суду з заявою в якій
просить стягнути заборгованості з
ОСОБА_1, однак як вбачається з
документів, що додано до заяви,
особовий рахунок відкрито на іншу
фізичну особу (абонент та споживач), а
тому до заяви не було додано документи,
які свідчать про виникнення у заявника
права вимоги саме до зазначеного у
заяві боржника та, що у вказаного
божника, а не іншої особи, виникли
зобов’язання перед заявником.

Таким чином, і з урахуванням
зазначеного і вище викладеного та в
зв’язку з тим, що заявником до заяви не
було додано документи (відкриття
особистого рахунку на боржника і
доказів укладання договору на надання
житлово-комунальних послуг на
підтвердження того, що боржник є
споживачем наданих послуг та доказів
того, що боржник є наймачами чи
власниками житлового приміщення
(договір найму, ордер на вселення,
свідоцтво про право власності, тощо),
які свідчать про виникнення у заявника
права вимоги саме до зазначеного у
заяві боржника та, що у вказаного
божника виникли зобов’язання перед
заявником, а також з заяви витікає, що
заявник звернувся до суду з вказаною
заявою з пропуском строку позовної
давності, а тому між сторонами є спір
про право, в зв’язку з чим вважаю за
необхідне відмовити заявнику у
прийнятті зави про видачу судового
наказу та рекомендувати звернутися до
суду з вказаними вимогами в порядку
позовного провадження.

Також, слід зазначити, що згідно ч. 2 ст.
101 ЦПК України відмова у прийнятті
заяви унеможливлює повторне звернення
з такою самою заявою. Заявник у цьому
випадку має право звернутися з тими
самими вимогами у позовному порядку.

На підставі викладеного, керуючись п. 2
ч. 3, ч. ч. 4, 7 ст. 100, ч. 2 ст. 101 ЦПК України,
–

УХВАЛИВ:

Публічному акціонерному
товариству «Дніпрогаз» відмовити у
прийнятті зави про видачу судового
наказу за заявою публічного
акціонерного товариства «Дніпрогаз»
про стягнення заборгованості за оплату
житлово-комунальних послуг з ОСОБА_1 та
рекомендувати звернутися до суду з
вказаними вимогами в порядку позовного
провадження.

Ухвалу може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня проголошення ухвали, а у разі якщо
ухвалу було постановлено без участі
особи, яка її оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом п'яти днів з
дня отримання копії ухвали.

Суддя