Номер провадження 2/243/2619/2014
Номер справи 243/5935/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 17» листопада 2014 року Слов'янський
міськрайонний суд Донецької області у
складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду №19 Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Слов»янської міської Ради
Донецької області про визнання права
власності у порядку спадкування за
заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою до Слов»янської міської Ради
Донецької області про визнання права
власності у порядку спадкування за
заповітом, обгрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті
Слов'янську померла його мати ОСОБА_2.
Згідно даних спадкового реєстру
спадщина відкрилася за Заповітом,
посвідченим приватним нотаріусом
Слов'янського міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_3, за
реєстром № 797, спадкоємцем за заповітом
є він

За його заявою про прийняття
спадщини у Першій Слов'янській
державній нотаріальній конторі
заведена Спадкова справа за № 561/2012.
Інших спадкоємців, окрім нього, немає.

Спадковим майном після смерті
ОСОБА_2 є житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, який
розташований у АДРЕСА_1, а також
земельна ділянка, яка розташована за
тією ж адресою, а також грошові кошти,
які знаходяться на зберіганні у
банківських установах.

Він отримав Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом на житловий
будинок та на грошові кошти, копії
свідоцтв від 05 червня 2013 року,
реєстрові номери 1-781, 1-779, витягів зі
спадкового реєстру та з реєстру прав
власності на нерухоме майно додані до
цього позову.

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ДН № 092835 ОСОБА_2 на підставі рішення
виконкому Слов'янської міської ради
від 16.08.2000 року № 351/4 на праві приватної
власності належала земельна ділянка
площею 0,0909 гектар у межах згідно з
планом. Земельна ділянка розташована
на території Слов'янської міської ради,
за адресою АДРЕСА_1, цільове
призначення - для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. Акт зареєстровано у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 7926.
Земельна ділянка має кадастровий номер
:01:016:1420.

Для отримання Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом він надав
нотаріусу Витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, згідно з яким
площа земельної ділянки становить 909,0
квадратних метри, її вартість - 12458, 55
гривень; Витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку,
відповідно до якого його площа
становить 0,0923 гектари та Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку, відповідно до якого
площа земельної ділянки становить 0,0909
гектари.

Згідно Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5 при видачі
Свідоцтва про право на спадщину
нотаріус обов'язково перевіряє
наявність спадкового майна, його склад
та місце знаходження. Зазначені
обставини повинні бути підтверджені
відповідними документами.

Щодо спадкового майна, у тому числі і
майнових прав, мають бути подані
документи, що підтверджують належність
майна спадкодавцеві на праві власності
відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 49 Закону
України «Про нотаріат», статті 125
Земельного Кодексу України, пункту 26
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 та зазначених вище законодавчих
актів під час розгляду заяви про
державну реєстрацію і документів, що
додаються до неї, нотаріус встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах;

Державна реєстрація права власності
на земельну ділянку проводиться за
наявності державної реєстрації
земельної ділянки у Державному
земельному кадастрі.

Видача Свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
зазначеними вище Законами, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, не подано відомості
(інформацію) та документи, необхідні
для вчинення нотаріальної дії у
вчинені нотаріальної дії та,
відповідно, державній реєстрації
переходу права власності на нерухоме
майно може бути відмовлено.

Оскільки у наданих ним документах
відносно земельної ділянки наявні
розбіжності - площа земельної ділянки,
зазначена у Державному акті на право
приватної власності на землю та у
витягу про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки не співпадає з
площею, зазначеною у Витягу з
державного земельного кадастру про
земельну ділянку, Постановою нотаріуса
від 18 травня 2013 року йому було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, розташовану у АДРЕСА_1 після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої Наказом Державного
Комітету України по земельних
ресурсах 04.05.99 N 43 із наступними змінами
та доповненнями при переоформленні
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку складається і
видається новий державний акт на
нового власника землі із попереднім
складанням нової технічної
документації, відновлення меж на
місцевості.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.9 вище
вказаної Інструкції виправлення у
технічну документацію та державний акт
не допускаються. Таким чином вирішення
спору у позасудовому порядку, шляхом
внесення виправлень у Державний акт на
право власності на землю щодо площі
земельної ділянки є неможливим.

З часу виділення спадкодавцю
земельної ділянки у власність її
конфігурація, площа та межі не
змінювалися.

Помилки при виготовлені технічної
документації та видачі державного акту
на право приватної власності на землю
були зроблені при первісному
виготовлені державного акту у 2000 році
при вимірюванні на місцевості. Із-за
цієї помилки виникла різниця у площі
земельної ділянки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК
України спадкуванням є перехід прав
та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та
п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджених Наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із
наступними змінами та доповненнями
незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві
з часу відкриття спадщини, прийняття і
відмова від прийняття спадщини можуть
мати місце щодо всього спадкового
майна. Спадкоємець не вправі прийняти
одну частину спадщини, а від іншої
частини відмовитись. Спадкоємець, який
прийняв частину спадщини, вважається
таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до роз'яснення, наданого
у п. 1 Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ про
спадкування Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від
16.05.2013:

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218, 1225 ЦК України, 120
Земельного Кодексу України до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» правило
статті 1225 ЦК про те, що при переході до
спадкоємців права власності на
житловий будинок, інші будівлі та
споруди, до них переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Згідно заповіту уся земельна
ділянка заповідана йому.

Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» із наступними змінами
та доповненнями відповідно до статей
1225 ЦК України і 131 ЗК України

право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її
цільового призначення.

Згідно ст. 116, п. 7 розділу X
"Перехідні положення" Земельного
Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» із наступними змінами
та доповненнями громадяни набувають
право на землю шляхом передачі ділянок
у власність або надання їх у
користування. Громадяни зберігають
право на земельні ділянки, одержані
ними до 1 січня 2002 р. у власність, в
розмірах, що були раніше передбачені
чинним законодавством.

Таким чином, громадяни не можуть
втрачати раніше наданого їм права
власності або користування земельною
ділянкою, підставою для виникнення
права на земельну ділянку є
відповідний юридичний факт - факт
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність.

Викладене також підтверджено
інформаційним листом Верховного Суду
України № 10-1391/0/4-12 від 27.09.2012 «Про
практику застосування судами при
розгляді справ окремих норм земельного
права». У цьому листі зазначено, що суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до судових
рішень Верховного Суду України.

Органом місцевого самоврядування -
виконкомом Слов'янської міської ради
Донецької області було прийняте
рішення про передання у приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки,
зазначене рішення про передання у
власність підтверджено видачею
правовстановлюючого документу -
державного акту на право приватної
власності на землю.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» з урахуванням положень
частини першої статті 15 та статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Відповідно до ст. 152 Земельного
Кодексу України та п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 N 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» із
наступними змінами та доповненнями
спори, пов'язані із земельними
відносинами, розглядаються в позовному
провадженні.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його
права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152
Земельного Кодексу України та ст. ст. 15,
16 ЦК України шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України
земельна ділянка є об'єктом нерухомого
майна.

Відповідно до 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його

права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином його заява щодо
визнання за ним права власності у
порядку спадкування на земельну
ділянку площею 0,0923 гектари у межах
згідно з планом, яка розташована на
території Слов'янської міської ради за
адресою АДРЕСА_1, цільове призначення -
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка),
кадастровий номер земельної ділянки
:01:016:1420 і яка належала ОСОБА_2 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ДН № 092835, виданого 11 жовтня 2000 року
головою Слов'янської міської ради
Донецької області та зареєстрованого у
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 7926
підлягає судовому розгляду і має бути
задоволена.

Відповідно до п. 3 Узагальнення
судової практики розгляду цивільних
справ про спадкування Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 оскільки
спір про визнання права власності на
земельну ділянку є спором про
спадкування, належним відповідачем у
зазначених спорах є спадкоємці, які
прийняли спадщину, а у випадку їх
відсутності - відповідна територіальна
громада.

Шляхом прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_2 та отримання свідоцтва
про право на спадщину на інше спадкове
майно після її смерті, я отримав право
власності і на земельну ділянку,
розташовану у АДРЕСА_1, але нотаріус
відмовив йому в оформленні права на
спадщину, про що вказав у постанові.

Умов для отримання свідоцтва про
право на спадщину у нотаріальній
конторі у нього немає, тому, відповідно
до п. 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про
судову практику у справах про
спадкування» моя вимога про визнання
права на спадщину підлягає судовому
розгляду.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право не визнається
іншими особами, не підтверджена
доказами, або оспорюється.

Просить суд визнати за ним, ОСОБА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право
власності на земельну ділянку площею
0,0923 гектари у межах згідно з планом, яка
розташована на території Слов'янської
міської ради за адресою АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
земельної ділянки :01:016:1420 і яка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серія ІІІ-ДН № 092835, виданого 11
жовтня 2000 року головою Слов'янської
міської ради Донецької області та
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 7926, як на майно,
отримане ним у порядку спадкування
після смерті ОСОБА_2, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач ОСОБА_1 до судового
засідання не з»явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату, час та
місце розгляду справи. 17 листопада 2014
року ОСОБА_1 звернувся до суду з Заявою,
в якій просить суд розглянути справу
без його участі, та задовольнити його
позовні вимоги ( а.с. 66).

Представник відповідача -
Слов»янської міської Ради Донецької
області до судового засідання не
з"явився, хоча належним чином був
повідомлений про дату, час та місце
судового розгляду справи. 17 листопада
2014 року направив до суду заяву, в якій
просить суд розглянути справу без
участі представника Слов»янської
міської Ради Донецької області та
постановити рішення на підставі
доказів, що є в матеріалах справи.( а.с.
42).

Суд, розглянувши подані заявником
документи та матеріали, всебічно і
повно з"ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються
заявлені вимоги, об"єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення справи по
суті, приходить до висновку, що
заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до
Слов»янської міської Ради Донецької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом підлягають
задоволенню повністю з огляду на їх
законність та обґрунтованість.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у різі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу
України способом захисту цивільних
прав є визнання права.

В судовому засіданні встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Слов'янську
померла мати позивача - ОСОБА_2 ( а.с. 25,
26).

Згідно даних спадкового реєстру
спадщина відкрилася за Заповітом,
посвідченим приватним нотаріусом
Слов'янського міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_3, за
реєстром № 797, спадкоємцем за заповітом
є позивач ОСОБА_1 ( а.с. 24).

За заявою позивача ОСОБА_1 про
прийняття спадщини у Першій
Слов'янській державній нотаріальній
конторі заведена Спадкова справа за №
561/2012 ( а.с. 44-65). Інших спадкоємців, окрім
нього, немає.

Спадковим майном після смерті
ОСОБА_2 є житловий будинок з
господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, який
розташований у АДРЕСА_1, а також
земельна ділянка, яка розташована за
тією ж адресою, а також грошові кошти,
які знаходяться на зберіганні у
банківських установах.

Позивач отримав Свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на житловий
будинок та на грошові кошти, що
підтверджується Копіями Свідоцтв від 05
червня 2013 року, реєстрові номери 1-781,
1-779, Витягами зі спадкового реєстру та з
реєстру прав власності на нерухоме
майно ( а.с.21-23).

Згідно Державного акту на право
приватної власності на землю серія
ІІІ-ДН № 092835 ОСОБА_2 на підставі рішення
виконкому Слов'янської міської ради
від 16.08.2000 року № 351/4 на праві приватної
власності належала земельна ділянка
площею 0,0909 гектар у межах згідно з
планом. Земельна ділянка розташована
на території Слов'янської міської ради,
за адресою АДРЕСА_1, цільове
призначення - для обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель. Акт зареєстровано у Книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 7926.
Земельна ділянка має кадастровий номер
:01:016:1420.( а.с. 9, 10-12)

Для отримання Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_1 надав
нотаріусу Витяг з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки, згідно з яким
площа земельної ділянки становить 909,0
квадратних метри, її вартість - 12458, 55
гривень; Витяг з Державного земельного
кадастру про земельну ділянку,
відповідно до якого його площа
становить 0,0923 гектари та Державний акт
на право приватної власності на
земельну ділянку, відповідно до якого
площа земельної ділянки становить 0,0909
гектари.

Згідно Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого Наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5 при видачі
Свідоцтва про право на спадщину
нотаріус обов'язково перевіряє
наявність спадкового майна, його склад
та місце знаходження. Зазначені
обставини повинні бути підтверджені
відповідними документами.

Щодо спадкового майна, у тому числі і
майнових прав, мають бути подані
документи, що підтверджують належність
майна спадкодавцеві на праві власності
відповідно до статті 19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до статті 49 Закону
України «Про нотаріат», статті 125
Земельного Кодексу України, пункту 26
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженому Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 р. №
703 та зазначених вище законодавчих
актів під час розгляду заяви про
державну реєстрацію і документів, що
додаються до неї, нотаріус встановлює
відповідність заявлених прав і поданих
документів вимогам законодавства, а
також відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо відомостей
про нерухоме майно, речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, наявних
у Державному реєстрі прав та поданих
документах;

Державна реєстрація права власності
на земельну ділянку проводиться за
наявності державної реєстрації
земельної ділянки у Державному
земельному кадастрі.

Видача Свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
зазначеними вище Законами, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують, не подано відомості
(інформацію) та документи, необхідні
для вчинення нотаріальної дії у
вчинені нотаріальної дії та,
відповідно, державній реєстрації
переходу права власності на нерухоме
майно може бути відмовлено.

Згідно до Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»

п.1 «Слід звернути увагу на наявність у
матеріалах справи обгрунтованої
постанови про відмову нотаріуса у
вчиненні нотаріальної дії, зокрема,
відмови у видачі Свідоцтва про право на
спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема
Законом України «Про нотаріат»,
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Це знайшло також
підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року №7 «Про судову практику в справах
про спадкування».

Оскільки у наданих позивачем
документах відносно земельної ділянки
наявні розбіжності - площа земельної
ділянки, зазначена у Державному акті на
право приватної власності на землю та у
витягу про нормативну грошову оцінку
земельної ділянки не співпадає з
площею, зазначеною у Витягу з
державного земельного кадастру про
земельну ділянку, Постановою нотаріуса
від 18 травня 2013 року йому було
відмовлено у видачі Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом на
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель, розташовану у АДРЕСА_1 після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2. ( а.с.8).

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої Наказом Державного
Комітету України по земельних
ресурсах 04.05.99 N 43 із наступними змінами
та доповненнями при переоформленні
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку складається і
видається новий державний акт на
нового власника землі із попереднім
складанням нової технічної
документації, відновлення меж на
місцевості.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.9 вище
вказаної Інструкції виправлення у
технічну документацію та державний акт
не допускаються. Таким чином вирішення
спору у позасудовому порядку, шляхом
внесення виправлень у Державний акт на
право власності на землю щодо площі
земельної ділянки є неможливим.

З часу виділення спадкодавцю
земельної ділянки у власність її
конфігурація, площа та межі не
змінювалися.

Помилки при виготовлені технічної
документації та видачі державного акту
на право приватної власності на землю
були зроблені при первісному
виготовлені державного акту у 2000 році
при вимірюванні на місцевості. Із-за
цієї помилки виникла різниця у площі
земельної ділянки.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» відносини
спадкування регулюються правилами ЦК,
якщо спадщина відкрилася не раніше 1
січня 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК
України спадкуванням є перехід прав
та обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців), до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві
на момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та
п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджених Наказом Міністерства
юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із
наступними змінами та доповненнями
незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві
з часу відкриття спадщини, прийняття і
відмова від прийняття спадщини можуть
мати місце щодо всього спадкового
майна. Спадкоємець не вправі прийняти
одну частину спадщини, а від іншої
частини відмовитись. Спадкоємець, який
прийняв частину спадщини, вважається
таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до роз'яснення, наданого
у п. 1 Узагальнення судової практики
розгляду цивільних справ про
спадкування Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від
16.05.2013:

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст.
1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право
на спадщину не позбавляє спадкоємця
права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218, 1225 ЦК України, 120
Земельного Кодексу України до
спадкоємців житлового будинку, інших
будівель та споруд переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 30
травня 2008 р. «Про судову практику у
справах про спадкування» правило
статті 1225 ЦК про те, що при переході до
спадкоємців права власності на
житловий будинок, інші будівлі та
споруди, до них переходить право
власності або право користування
земельною ділянкою, на якій вони
розміщені, і у розмірі, який необхідний
для їх обслуговування, якщо інший її
розмір не визначений заповітом,
необхідно розуміти так, що така ділянка
переходить у власність або
користування спадкоємців, якщо її було
надано в установленому порядку, в
межах, визначених при наданні, за умови,
що спадкодавець не складав заповіту
щодо розпорядження земельною ділянкою,
належною йому на праві власності.

Згідно заповіту уся земельна
ділянка заповідана ОСОБА_1

Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» із наступними змінами
та доповненнями відповідно до статей
1225 ЦК України і 131 ЗК України

право власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її
цільового призначення.

Згідно ст. 116, п. 7 розділу X
"Перехідні положення" Земельного
Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» із наступними змінами
та доповненнями громадяни набувають
право на землю шляхом передачі ділянок
у власність або надання їх у
користування. Громадяни зберігають
право на земельні ділянки, одержані
ними до 1 січня 2002 р. у власність, в
розмірах, що були раніше передбачені
чинним законодавством.

Таким чином, громадяни не можуть
втрачати раніше наданого їм права
власності або користування земельною
ділянкою, підставою для виникнення
права на земельну ділянку є
відповідний юридичний факт - факт
прийняття рішення органом виконавчої
влади або органом місцевого
самоврядування про надання земельної
ділянки у власність.

Викладене також підтверджено
інформаційним листом Верховного Суду
України № 10-1391/0/4-12 від 27.09.2012 «Про
практику застосування судами при
розгляді справ окремих норм земельного
права». У цьому листі зазначено, що суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність до судових
рішень Верховного Суду України.

Органом місцевого самоврядування -
виконкомом Слов'янської міської ради
Донецької області було прийняте
рішення про передання у приватну
власність ОСОБА_2 земельної ділянки,
зазначене рішення про передання у
власність підтверджено видачею
правовстановлюючого документу -
державного акту на право приватної
власності на землю ( а.с.9).

Відповідно до п. 37 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав» з урахуванням положень
частини першої статті 15 та статті 392 ЦК
власник майна має право пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм
права, потреба в такому способі захисту
права власності виникає тоді, коли
наявність суб'єктивного права власника
не підтверджена відповідними доказами,
підлягає сумніву, не визнається іншими
особами або ними оспорюється.

Відповідно до ст. 152 Земельного
Кодексу України та п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
16.04.2004 N 7 «Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ» із
наступними змінами та доповненнями
спори, пов'язані із земельними
відносинами, розглядаються в позовному
провадженні.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його
права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних
осіб на земельні ділянки здійснюється
згідно з частиною третьою статті 152
Земельного Кодексу України та ст. ст. 15,
16 ЦК України шляхом визнання прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України
земельна ділянка є об'єктом нерухомого
майна.

Відповідно до 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його

права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Таким чином суд приходить до
обгрунтованого висновку, що позовна
заява ОСОБА_1 щодо визнання за ним права
власності у порядку спадкування за
заповітом на земельну ділянку площею
0,0923 гектари у межах згідно з планом, яка
розташована на території Слов'янської
міської ради за адресою АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
земельної ділянки :01:016:1420 і яка
належала ОСОБА_2 на підставі державного
акту на право приватної власності на
землю серія ІІІ-ДН № 092835, виданого 11
жовтня 2000 року головою Слов'янської
міської ради Донецької області та
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 7926 підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.3,10,11, 16,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України,
ст.ст. 15,16,25,328, 331, 392, 1216, 1218, 1222, 1225, 1268,
1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України,
п.п. 1,2, 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 30 травня 2008 року №7 „
Про судову практику у справах про
спадкування", Листом Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»,
Листом Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28
січня 2013 року «Про практику
застосування судами законодавства під
час розгляду цивільних справ про
захист права власності та інших
речових прав», ч. 4 ст. 3, ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затверджених Наказом
Міністерства юстиції України 22 лютого
2012 року № 296/5 із наступними змінами та
доповненнями, ст. ст. 86, 89, 116, п. 7
розділу X "Перехідні положення"
Земельного Кодексу України, п. 22-1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16 квітня 2004 N 7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ», п. 17, 37 Постанови № 5
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 07 лютого 2014 року
«Про судову практику в справах про
захист права власності та інших
речових прав», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Слов»янської міської Ради Донецької
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за заповітом задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, право власності на
земельну ділянку площею 0,0923 гектари у
межах згідно з планом, яка розташована
на території Слов'янської міської ради
за адресою Донецька область АДРЕСА_1,
цільове призначення - для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), кадастровий номер
земельної ділянки :01:016:1420 і яка
належала ОСОБА_2 на підставі Державного
акту на право приватної власності на
землю серія ІІІ-ДН № 092835, виданого 11
жовтня 2000 року головою Слов'янської
міської ради Донецької області та
зареєстрованого у Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 7926, як на майно,
отримане ним у порядку спадкування
після смерті ОСОБА_2, яка настала
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
судову палату по цивільним справам
Апеляційного суду Запорізької області
через Слов'янський міськрайонний суд
Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а для
осіб які брали участь у справі , але не
були присутні у судовому засідання
під час проголошення судового
рішення , протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в
нарадчий кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов"янського міськрайонного
суду
Т.А.Хаустова.