22-ц/772/3303/2014Головуючий в суді першої
інстанції Овсюк Є. М.Категорія 30
Доповідач Вавшко В. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області в складі:

ГоловуючогоВавшка В.С.,суддів:Іващука
В.А., Колоса С.С.,при
секретарі:Пантелеймоновій А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Виконавчої дирекції Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 14 жовтня 2014 року у
цивільній справі за позовом Виконавчої
дирекції Вінницького обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності до ОСОБА_6 про стягнення
коштів,

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року Виконавча дирекція
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
звернулася до суду із вказаним позовом,
під час розгляду якого уточнила
позовні вимоги, зазначала, що 14 квітня
2011 року ОСОБА_6 вчинив
дорожньо-транспортну пригоду,
внаслідок якої було завдано шкоди
здоров'ю ОСОБА_7, що призвело до
тимчасової втрати працездатності
останнього.

Постановою Ленінського районного суду
м. Вінниці від 09 серпня 2011 року у справі
№1-п-31/2011 ОСОБА_6 було визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.
286 КК України. ОСОБА_7 на момент вчинення
злочину займався підприємницькою
діяльністю та був страхувальником
Хмільницької міжрайонної виконавчої
дирекції ФССзТВП, що підтверджується
договором про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
карткою страхувальника. Відповідно до
листків непрацездатності ОСОБА_7
нараховано лікарняних на суму 6079 грн. 36
коп. Зазначена сума була виплачена
ОСОБА_7 за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Посилаючись на вказані обставини,
Виконавча дирекція Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності просить
стягнути з ОСОБА_6 на її користь кошти у
розмірі 6079 грн. 36 коп.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні вказаного
позову.

На таке рішення Виконавча дирекція
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову
Виконавчої дирекції Вінницького
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, суд першої
інстанції виходив з того, що відсутні
правові підстави для стягнення з
відповідача коштів, сплачених Фондом
соціального страхування тимчасової
втрати працездатності, оскільки
проведення страхових виплат у такому
випадку є обов'язком Фонду, проведення
таких виплат не є заподіянням Фонду
соціального страхування тимчасової
втрати працездатності шкоди у
розумінні ст. 1166 ЦК України, а отже, до
спірних правовідносин положення ст. 1191
ЦК України застосуванню не підлягають.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підстави
своїх вимог або заперечень, надавши
докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60
ЦПК України.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегією суддів встановлено, що 14
квітня 2011 року ОСОБА_6, керуючи
автомобілем «ЗАЗ-110550», порушив вимоги
п.п. 1.5, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху,
в результаті чого здійснив наїзд на
пішохода ОСОБА_7 Внаслідок зіткнення
останній одержав тілесні ушкодження
середньої тяжкості.

В результаті отриманих тілесних
ушкоджень ОСОБА_7 знаходився на
лікуванні, а на підставі листків
непрацездатності йому нараховано та
виплачено 6079 грн.36 коп. за рахунок
коштів Фонду соціального страхування
тимчасової втрати працездатності.

Так, згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України
особа, яка відшкодувала шкоду, завдану
іншою особою, має право зворотної
вимоги (регресу) до винної особи у
розмірі виплаченого відшкодування,
якщо інший розмір не встановлений
законом.

Зазначена норма, що міститься в главі 82
ЦК України та регулює правовідносини
щодо відшкодування шкоди, передбачає
право регресу особи в разі, якщо вона
відшкодувала потерпілому шкоду,
завдану іншою особою, в рамках
деліктних правовідносин між нею та
потерпілим.

Разом з тим правовідносини, пов'язані
зі страхуванням різних видів,
регулюються нормами глави 67 ЦК України.

Згідно з п. 1 ст. 2 Закону України від
18.01.2001 року № 2240-ІІІ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» суб'єктами страхування є:
страховик - Фонд соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності; страхувальник -
роботодавець; застрахована особа -
найманий працівник, а у випадках,
передбачених цим Законом, також інші
особи, на користь яких здійснюється
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності.
Об'єктом страхування є тимчасова
втрата працездатності застрахованою
особою.

Таким чином, страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності є
обов'язковим особистим страхуванням.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що законом України №
2240-ІІІ «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» не передбачено права Фонду
зворотної вимоги до винної особи:
ОСОБА_6, оскільки проведення страхових
виплат у такому випадку є обов'язком
Фонду, проведення таких виплат не є
заподіянням Фонду шкоди у розумінні ст.
1166 ЦК України, а тому до спірних
правовідносин положення ст. 1191 ЦК
України застосуванню, а регулюються
ст..993 ЦК України. Відповідно до
вказаної норми страховик, який
виплатив страхове відшкодування, має
право вимоги до особи, відповідальної
за завдані збитки лише за договором
майнового страхування, а не особистого
страхування ( ст..980 ЦК України), що має
місце у нашому випадку.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_7 є застрахованою особою, а ОСОБА_6
є винною особою, а тому взаємовідносини
Відділення фонду соціального
страхування і винної особи ОСОБА_6
регулюються ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України,
колегія суддів не приймає до уваги з
наведених вище підстав.

За наведених підстав, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, вірно застосував
норми матеріального та процесуального
права, а також визначився з характером
спірних правовідносин.

Разом з тим, з мотивувальної частини
рішення суду слід виключити посилання
суду першої інстанції на Постанову
Верховного Суду України від 12 вересня
2011 року у справі за заявою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
оскільки у ній судом касаційної
інстанції висловлена правова позиція
стосовно застосування судами норм
матеріального права, що регулюються
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», тобто з інших норм
матеріального права та щодо інших
правовідносин.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення суду першої
інстанції є порушення або неправильне
застосування норм матеріального права,
а також невідповідність висновків суду
обставинам справи.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 57, 60, 303, 307-309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Виконавчої дирекції
Вінницького обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 14 жовтня 2014 року
змінити.

Виключити з мотивувальної
частини рішення посилання на Постанову
Верховного Суду України від 12 вересня
2011 року у справі за заявою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Львові про
відшкодування шкоди в порядку регресу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі
двадцяти днів з дня набрання ним
законної сили.

Головуючий суддя : (підпис)
В.С. Вавшко

Судді:
(підпис) В.А. Іващук

(підпис) С.С. Колос

З оригіналом вірно :