22-ц/775/1609/2014(м)
Головуючий першої інстанції Шишилін
Доповідач: Осипчук О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„13" листопада 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого: Осипчук О.В.

суддів: Супрун М.Ю., Мироненко І.П.,

при секретарі: Одінцові Е.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 17 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа: орган опіки та
піклування Орджонікідзевської
районної адміністрації Маріупольської
міської ради про надання дозволу на
виїзд малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Приморського
районного суду м. Маріуполя від 17
жовтня 2014 року в задоволені позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган
опіки та піклування
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради про надання дозволу на виїзд
малолітньої дитини ОСОБА_3 за межі
України в Російську Федерацію до 31. 12.
2020 року без згоди та супроводу батька
відмовлено.

З ухваленим рішенням не погодилась
ОСОБА_1 і подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про задоволення її
позовних вимог у повному обсязі,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
права.

В обґрунтування доводів скарги ОСОБА_1
посилається на те, що, ухвалюючи
рішення, суд не врахував, що в своєму
позові вона зазначала країну, куди має
намір виїхати з дитиною та період - з
дати ухвалення судового рішення по 31
грудня 2020 року. Суд не зважив на те, що
виїзд їй потрібен у зв'язку із
проведенням АТО і загрозою військових
дій у м. Маріуполі, а також необхідність
оздоровлення дитини та відвідування її
родичів, які мешкають в м. Болхове
Орловської області РФ. Висновки суду
про ненадання нею доказів на виїзд в
іншу країну та умов проживання там,
потреби дитини в оздоровленні саме в
Російській Федерації є безпідставними,
оскільки нею долучено медичну довідку
щодо стану здоров'я дитини, нотаріально
завірену заяву її брата ОСОБА_4

В апеляційному суді ОСОБА_1 підтримала
доводи скарги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_5 заперечували проти скарги,
просили рішення суду залишити без змін.

Відповідач заперечував проти вивозу
його дитини до країни агресора,
оскільки це може призвести до втрати
його зв'язку з дитиною, отримання
позивачкою за період до 2020 року
громадянства Росії і фактичного
неповернення дитини в Україну.

Від служби у справах дітей
Орджонікідзевської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради надійшла заява про розгляд справи
у відсутність їх представника з
проханням максимально урахувати
інтереси малолітньої дитини.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення присутніх осіб, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суду першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, що
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмету спору на
власний розсуд.

Частини 2 та 3 ст. 27 ЦПК України
передбачають, що особи, які беруть
участь у справі позовного провадження,
для підтвердження своїх вимог або
заперечень зобов'язані подати усі
наявні у них докази або повідомити про
них суд до або під час попереднього
судового засідання. Особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Судом першої інстанції визнано
встановленим, що батьками малолітнього
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадяни України
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Дитина проживає з
позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 та
перебуває в КУ ЦПМСП № 5 на
диспансерному обліку з діагнозом ЖДА -
часто хворіє гострими респіраторними
інфекціями. Рекомендовано з
урахуванням екологічної обстановки
виїзд на оздоровлення. Виконуючий
обов'язки начальника служби по справам
дітей ОСОБА_6 надав до суду заяву про
розгляд справи у відсутність
представника органу опіки та
піклування із зазначенням про
невизнання позовних вимог ОСОБА_7
(а.с.38).

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався вимогами
ст. 313 ЦК України, ч.2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», постановою
КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про
затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України» і виходив з того, що мотиви
позивачки носять характер припущень і
докази, подані нею не відображають
реальну можливість забезпечити
малолітню дитину всіма необхідними
умовами для її нормального розвитку,
оздоровлення та виховання за межами
України, а довідка лікаря не вказує на
необхідність оздоровлення дитини в
країні спрямування протягом
зазначеного часу. Крім того
багаторазові виїзди та в'їзди, що за
поясненнями позивачки можуть
відбутися в майбутньому до 31.12.2020 року
порушує рівність прав та обов'язків
батьків відносно виховання дитини, що
фактично позбавляє батька можливості
брати участь у вихованні дитини.

Апеляційний суд вважає висновки суду
першої інстанції законними та
обгрунтованими.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права і
обґрунтовано дійшов висновку про
відмову у задоволені позову, оскільки
виїзд малолітньої дитини 2013 року
народження до 31 грудня 2020 року до іншої
країни - Російської Федерації без згоди
та супроводу батька дитини порушує
права як дитини, так і відповідача, які
протягом дуже тривалого часу не будуть
мати можливості спілкуватися, що
враховуючи вік дитини може призвести
до відсутності її почуттів до
відповідача, як батька.

Апеляційний суд також погоджується з
висновками суду про недоведеність
позивачкою необхідності оздоровлення
дитини, яка часто хворіє на гострі
респіраторними захворюваннями, саме в
Орловській області РФ і строком до
грудня 2020 року.

З огляду на викладене наведені в
апеляційній скарзі доводи до уваги не
приймаються, оскільки вони не
спростовують висновків суду про
недоцільність виїзду дитини строком на
6 років за межі України для
відвідування родичів позивачки та
оздоровлення дитини.

Судом першої інстанції правильно
встановлені правовідносини, що
склалися між сторонами, їм надано вірну
правову оцінку, тому підстав для
задоволення апеляційної скарги та
скасування або зміни судового рішення
немає.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України,
апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Приморського районного
суду м. Маріуполя Донецької області від
17 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржена
безпосередньо до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: