Справа № 464/7070/14-ц
пр.№ 2/464/1602/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

12.11.2014 Сихівський районний суд
м.Львова

в складі: головуючого - судді Борачка
М.В.,

при секретарі Гарасимович Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Львові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВТБ Банк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
кредитним договором,

в с т а н о в
и в :

Публічне акціонерне товариство «ВТБ
Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_1, в
якому просить стягнути з відповідача 112
640 грн. заборгованості за кредитним
договором №R4В від 06.08.2013р. В
обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що 06 серпня 2013 року
між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, згідно
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 90 000грн. строком до 06.08.2017 року
зі сплатою 24 % річних за користування
кредитом. Всупереч норм цивільного
законодавства та умов кредитного
договору відповідач ОСОБА_1 взяті на
себе зобов"язання за кредитним
договором не виконав, не повернув
отримані кошти та не сплатив
нараховані відсотки. В зв'язку із чим
просить стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
та понесені судові витрати.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився, подав клопотання
про розгляд справи у його відсутності,
проти заочного розгляду справи не
заперечує, позов підтримує та просить
позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоча був належно повідомлений
про час і місце розгляду справи, а тому
згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає
можливим розглядати справу у його
відсутності, на підставі наявних у
справі доказів. З письмових пояснень
відповідача вбачається, що останній
позов заперечує, зазначає, що позивачем
не надано суду доказів щодо сплати ним
частини кредиту. Крім того, в
кредитному договорі немає умови про те,
що він як відповідач ознайомлений з
Умовами та Правилами надання
банківських послуг. Вважає, що
кредитний договір є неукладеним,
оскільки сторони в належній формі не
досягли згоди щодо кількох істотних
умов, а також зміст умов кредитного
договору неможливо встановити, сторони
не погодили такі істотні умови як
ризики, надане забезпечення, попит і
пропозиції, які склалися на кредитному
ринку, розмір облікової ставки та інші
фактори, які є передумовою для
погодження розміру процентів, типу
процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядку їх сплати.
Зазначає, що ч.2 ст.1050 ЦК України, на яку
позивач посилається в позовній заяві,
не підлягає застосуванню до даних
правовідносин, а позивач не має права
на дострокове розірвання кредитного
договору. Також вважає неналежним
доказом отримання ним кредиту наданий
позивачем меморіальний ордер, оскільки
він в такому зазначений як платник, а не
одержувач коштів.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного запису
не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та
з'ясувавши її дійсні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 06.08.2013р. між ПАТ
«ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №R4В, згідно
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 90 000 грн. строком до 06.08.2017
року зі сплатою 24 % річних за
користування кредитом, а відповідач
зобов'язувався здійснювати погашення
кредиту із сплатою нарахованих
відсотків у строки та в порядку,
передбаченому кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 (параграф 1.«Позика») ЦК
України передбачають, що позикодавець
має право на одержання від
позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку,
що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Твердження відповідача про те, що норми
ч.2 ст.1050 ЦК України не застосовуються
до спірних правовідносин, в зв'язку з
тим, що відповідач не укладав договору
позики, не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до ч.2 ст.1054 до
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

У відповідності зі ст.ст.526, 530 ЦК
України зобов'язання повинно
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору і в
установлений договором строк. За
умовами ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання грошового
зобов'язання.

Згідно ст.612 ЦК України, боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором.

Як вбачається з письмових пояснень
відповідача, останній вважає кредитний
договір неукладеним, оскільки сторони
не досягли згоди щодо таких істотних
умов, як кредитні ризики, надане
забезпечення, попит і пропозиції, які
склалися на кредитному ринку, розмір
облікової ставки та інших факторів, які
є передумовою для погодження розміру
процентів, типу процентної ставки
(фіксована або змінювана) та порядку їх
сплати.

Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Однак, ні положеннями ЦК України ні
іншими нормативно - правовими актами не
визначено такі істотні умови
кредитного договору, як кредитні
ризики, надане забезпечення, попит і
пропозиції, які склалися на кредитному
ринку, розмір облікової ставки.
Відповідно до ч.2 ст.1056-1 ЦК України,
зазначені фактори враховуються
сторонами для визначення розміру
процентів, типу процентної ставки та
порядку їх сплати.

Щодо розміру процентів, типу
процентної ставки (фіксована або
змінювана) та порядку їх сплати, то п.1
кредитного договору встановлено
фіксовану щомісячну процентну ставку в
розмірі 24% річних, а п.4.3 кредитного
договору передбачено, що проценти
сплачуються позичальником 6 числа
кожного місяця у відповідності до
графіка, який є невід'ємною частиною
договору. Таким чином, суд приходить до
висновку, що сторонами досягнуто згоди
щодо зазначених умов кредитного
договору.

Відповідно до п.2 кредитного договору
підписанням цього договору
позичальник підтверджує своє
приєднання до Правил споживчого
кредитування фізичних осіб у ПАТ «ВТБ
Банк», з якими він ознайомився та
погодився.

Згідно з п.4.4. кредитного договору з
підписанням цього договору сторони
дійшли згоди, що порядок повернення
кредиту, нарахування та сплати
процентів, комісії визначається цим
договором, а також Правилами.

Крім цього, п.6.1. кредитного договору
позичальник підписанням цього
договору надає банку такі запевнення
та гарантії, зокрема, ознайомлений та
приєднується до умов, визначених
Правилами, які доступні для
ознайомлення на сайті Банку
http://www.vtb.com.ua та у приміщеннях відділень
Банку.

Відтак, суд не приймає до уваги
посилання відповідача на те, що він не
був ознайомлений з Умовами та
Правилами надання банківських послуг

Згідно з п.5.1 кредитного договору у разі
прострочення позичальником
зобов'язань з повернення кредиту та/або
сплати процентів за його користування
та/або інших платежів згідно з умовами
кредитного договору позичальник
зобов'язаний сплатити на користь
кредитора пеню за кожен день
прострочення у розмірі 0,5% від суми
прострочених зобов'язань за кожен день
порушення виконання зобов'язань,
включаючи день погашення.

Судом встановлено, що позивачем умови
укладеного кредитного договору
виконано та видано відповідачу ОСОБА_1
кредитні кошти, що підтверджується
меморіальним ордером №20280 від 06 серпня
2013 року.

Твердження відповідача про те, що
меморіальний ордер, наявний в
матеріалах справи, не є належним
доказом отримання ним кредиту, суд не
приймає до уваги, оскільки
меморіальний ордер підтверджує
перерахунок коштів на картковий
рахунок відповідача згідно з п.4.1
Кредитного договору. Крім того, в
меморіальному ордері зазначено
призначено платежу - надання кредиту
згідно кредитного договору №R4В
від 06.08.2013р. на картковий рахунок
№9750. /а.с.27/.

З наданих суду документів вбачається,
що відповідач ОСОБА_1 умов кредитного
договору не виконав допустивши
порушення термінів повернення
кредитних коштів та нарахованих
відсотків, а згідно розрахунку станом
на 14 травня 2014 року утворилася
заборгованість за кредитним договором
на загальну суму 112 640 грн., з них
86571,16грн. - сума заборгованості по
кредиту, 8898,71грн. - прострочена
заборгованість по відсотках, 7742,40грн. -
заборгованість по комісійній
винагороді, 3158,13грн. - пеня за порушення
строків повернення кредиту за період з
07.11.2013р. по 14.05.2014р., 3258,67грн. - пеня за
несплату відсотків по кредиту за
період з 07.11.2013р. по 14.05.2014р., 2901,05грн. -
пеня за несплату комісійної винагороди
за період з 07.11.2013р. по 14.05.2014р.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1
прострочив погашення поточних
платежів кредиту та нарахованих
відсотків, не повернув отриманий
кредит, не виконавши взятих за
договором зобов'язань, суд приходить до
висновку, що заборгованість за
кредитним договором в сумі 112 640 грн.
підлягає стягненню в користь позивача
з відповідача.

Суд оцінює критично твердження
відповідача про те, що позивачем не
надано доказів щодо сплати ним частини
кредиту, а документи наявні в
матеріалах справи не є доказом розміру
його заборгованості, оскільки інших
доказів, які б підтверджували наведене,
останнім суду не надано.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 слід
стягнути 1126,40 грн. судового збору.

На підставі ст.ст.525, 526, 530, 536, 559,610-612, 625,
1046-1050, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст.
10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,
с у д , -

в и р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного
товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» заборгованість за кредитним
договором №R4В від 06.08.2013 року в
розмірі 112 640 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
«ВТБ Банк» 1126,40 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, у
відсутності якої таке було
постановлено, - протягом того ж строку з
дня отримання його копії.

Головуючий
Борачок М.В.