АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5521/14
Головуючий І інстанції -
Доповідач - Костенко
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Гальянової
І.Г., Колтунової А.І.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 04 липня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про
поновлення порушеного права, усунення
перешкод в користуванні будинком та
вселення та зустрічним позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа -
Комінтернівський районний відділ у
м. Харкові Головного Управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про виселення з
житлового приміщення та зняття з
реєстрації, -

в с т а н о в и л а

13.03.2014 року позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 звернулися до суду з позовом до
ОСОБА_5 про вселення у приватний
будинок та усунення перешкод у
користуванні будинком.

У судовому засіданні за заявою
позивача ОСОБА_2 було замінено
неналежного відповідача у справі
ОСОБА_5 на ОСОБА_6, оскільки спірний
будинок з 2012 року став належати
останньому.

02.06.2014 року, до початку розгляду справи
по суті, ОСОБА_6 подав суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_2, ОСОБА_8, 3-тя
особа - Комінтернівський районний
відділ у м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
про виселення з житлового приміщення і
зняття з реєстрації.

03.06.2014 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 уточнили свої позовні вимоги,
зазначивши у якості другого
відповідача по справі ОСОБА_5, та третю
особу - ОСОБА_7, підстави та предмет
позову залишили незмінними - вселення у
приватний будинок та усунення перешкод
у користуванні будинком.

Ухвалою суду від 17.06.2014 року зустрічна
позовна заява ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_8,
3-тя особа - Комінтернівський районний
відділ у м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
про виселення з житлового приміщення і
зняття з реєстрації об'єднаний в одне
провадження з первісним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_6
, 3-я особа - ОСОБА_7 про поновлення
порушеного права, усунення перешкод в
користуванні будинком та вселення.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2,
ОСОБА_8 та представник позивачів за
первісним позовом позовні вимоги, з
урахуванням уточнень, підтримали та
пояснили, що позивач ОСОБА_2 є рідним
братом власника спірного будинку -
ОСОБА_6 Ще коли будинок належав їх
батьку - ОСОБА_5, він прописав його з
сином ОСОБА_8 у будинок, де вони і
мешкали на протязі восьми років, вже
після пред'явлення позову їм стало
відомо, що ОСОБА_5 подарував будинок
брату - ОСОБА_6, але він зареєстрований
за іншою адресою. 13.01.2014 року, коли
батько та мати знаходилися на роботі,
відповідач - ОСОБА_6 приїхав до спірного
будинку та побив ОСОБА_8, з приводу чого
було звернення до міліції. 15.01.2014 року
батько змінив замки на вхідних дверях
та відмовився впускати їх до будинку.
Позивачі вважають, що вони були
вселені, як члени сім'ї власника
будинку, зареєстровані в будинку, тому
мають право їм користуватися. ОСОБА_2,
ОСОБА_8 та їх представник не
заперечували проти того, що ОСОБА_9 не
зареєстрована у спірному будинку, але
вважають, що вона має право на вселення
в цей будинок. Позивачі також
зазначили, що ОСОБА_2 брав участь у
сплаті комунальних послуг по утриманню
будинку, робив ремонт у будинку.

Відносно зустрічного позову позивачі
за первісним позовом та їх представник
пояснили, що позов не визнають в
повному обсязі, оскільки іншого житла у
них немає, законних підстав для
виселення вони не вбачають.

Позивачка за первісник позовом ОСОБА_4
до суду не з'явилася, подала суду заяву
про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним - ОСОБА_6 у
судовому засіданні підтримав
заявлений ним зустрічний позов та
заперечував проти задоволення
первісного позову і пояснив, що йому на
праві власності відповідно до договору
дарування від 27.08.2012 року належить
житловий будинок та земельна ділянка,
розташовані за адресою АДРЕСА_2. Цей
будинок з земельною ділянкою подарував
йому батько ОСОБА_5 Коли будинок ще
належав батьку, він зареєстрував в
ньому свого сина - брата позивача за
зустрічним позовом - ОСОБА_2 та його
сина - ОСОБА_8 Дружина брата - ОСОБА_9
ніколи у будинку зареєстрована не була
, та прописана за іншою адресою. Батько
дуже просив ОСОБА_2 не працювати у
Чорнобилі, де він зараз працює, тому і
зареєстрував його у своєму будинку. Але
брат його не послухав, більш того, між
батьком та ОСОБА_2 склалися неприязні
відносини - останній влаштовував в
будинку скандали, бив батька. У зв'язку
з чим батько неодноразово звертався до
правоохоронних органів, та врешті решт
вирішив подарувати будинок другому
сину - ОСОБА_6 Позивач за зустрічним
позовом вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не є
членами його сім'ї, в будинку фактично
не проживають, речей їх в ньому немає,
комунальні послуги не сплачують. Ніхто
перешкод в їх проживанні їм не чинить.
Відповідачі за зустрічним позовом -
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 ведуть себе
неадекватно - зловживають спиртними
напоями, влаштовують скандали, бійки.
ОСОБА_6 заперечував проти того, що
ОСОБА_2 сплачував комунальні послуги і
з приводу наданих ним квитанції про
оплату газу пояснив, що гроші для
оплати йому надавав батько. ОСОБА_6
також заперечував проти того, що брат
будував спірний будинок, оскільки
будинок ще недобудований, будував його
батько за власні збереження. ОСОБА_6
вважає, що реєстрація відповідачів в
належному йому будинку перешкоджає
йому у здійсненні права власності та
розпорядження ним. З посиланням на ст.
391 ЦК України ОСОБА_6 просив виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_8 з належного йому
будинку без надання іншого житлового
приміщення із зняттям їх з
реєстраційного обліку. У задоволенні
первісного позову просить відмовити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5
у судовому засіданні первісний позов
не визнав та пояснив, що йому на праві
власності належав житловий будинок
АДРЕСА_3. Адреса будинку неодноразово
змінювалася, та зараз є АДРЕСА_2. Він за
особисті кошти побудував будинок і
вважає посилання позивачів стосовного
того, що його син - ОСОБА_2 будував
будинок за власні кошти
безпідставними. Відповідач прописав в
будинок сина - ОСОБА_2, та онука - ОСОБА_8
Дружина сина - ОСОБА_9 ніколи в будинку
зареєстрована не була. Між батьком та
сім'єю сина - ОСОБА_2 склалися дуже
неприязні стосунки - вони влаштовують
сварки, п'янки, наносять йому тілесні
ушкодження. З приводу неправомірної
поведінки сина та онука відповідач
звертався до правоохоронних органів.
ОСОБА_8 пошкодив вхідні двері до
будиноку у 2014 році, внаслідок чого
прийшлося замінити секретку, але ніхто
з позивачів ключів від нового замка не
просив. Відповідач у 2012 році подарував
будинок другому сину - ОСОБА_6 Він добре
ставиться до нього та до його дружини,
яка прикута до ліжка. Відповідач також
зазначив, що ОСОБА_2 не будував спірного
будинку. Він нетривалий час портягом
2011-2012 років сплачував за газ у будинку,
але він і користувався цими послугами.
А після цього перестав приймати участь
у сплаті комунальних послуг.
Відповідач просив суд відмовити у
задовільнити зустрічний - виселити
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 зі спірного будинку.

Третья особа - ОСОБА_7 до суду не
з'явилася, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 04 липня 2014 року
позовні вимоги за первісним позовом
залишені без задоволення. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, 3-тя особа - Комінтернівський
районний відділ у м. Харкові Головного
Управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
про виселення з житлового приміщення і
зняття з реєстрації задоволено
частково; виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з
будинку АДРЕСА_2, який належить на праві
власності ОСОБА_6.

В інший частині позовні вимоги ОСОБА_6
за зустрічним позовом залишені без
задоволення.

Позивачі за первісним позовом не
погодились із таким рішенням суду та
подали апеляційну скаргу, в якій
просили оскаржуване рішення скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
первісні позовні вимоги, а в
задоволенні зустрічного прозову
відмовити у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
дослідивши матеріали справи, вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України,
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи зустрічні
позовні вимоги та виселяючи ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_2, суд першої
інстанції, з посиланням на вимоги ч.1 ст.
319, ст.391 ЦК України, виходив з того, що
відповідачі, користуючись спірним
житловим приміщенням, що належить на
праві власності ОСОБА_6, створюють
останньому перешкоди у володінні,
користуванні та розпорядженні своєю
власністю, чим порушують його права, що
захищаються Законом.

Повністю відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
районний суд, керуючись положеннями
ст.383 ЦК України, вважав, що вони не є
членами сім'ї нового власника спірного
будинку - ОСОБА_6, а чинним
законодавством України не передбачено
перехід прав та обов'язків
попереднього власника до нового в
частині збереження права користування
житлом членів сім'ї колишнього
власника у випадку його зміни.

Судова колегія погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції
України та пункту 2 частини першої
статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути
позбавлений права власності чи
обмежений у його здійсненні, крім
випадків, встановлених Конституцією та
законом. Ураховуючи, що згідно зі
статтею 92 Конституції України правовий
режим власності визначається виключно
законами України, то інші
нормативно-правові акти, які обмежують
права власника і не мають ознак закону,
не підлягають застосуванню.

Усі суб'єкти права власності є рівними
перед законом.

Як встановлено в суді першої інстанції,
підтверджено наявними у справі
доказами та не заперечується
сторонами, згідно до договору
дарування, посвідченому 27 серпня 2012
року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 реєстр. № 1307, ОСОБА_5
подарував ОСОБА_6 житловий будинок
АДРЕСА_3. Право власності ОСОБА_6
пройшло Державну реєстрацію
відповідно до чинного законодавства
України.

ОСОБА_8 та ОСОБА_2 зареєстровані за
адресою АДРЕСА_4. ОСОБА_9 зареєстрована
за іншою адресою - АДРЕСА_1. В будинку
також зареєстровані ОСОБА_11,ОСОБА_5,
ОСОБА_7

Судом також встановлено, що відповідно
до рішення ХМР від 26.03.2014 року № 204
змінена адреса спірного будинку
АДРЕСА_3

Таким чином, спірним є будинок за
адресою АДРЕСА_2.

Статтею 328 ЦК України встановлено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України,
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно до вимог п.1 ч.1 ст. 346 ЦК
України, право власності припиняється
у разі відчуження власником свого
майна.

Як свідчать матеріали справи,
ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 будинок
АДРЕСА_2 внаслідок чого останній став
власником зазначеного домоволодіння.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є
членами сім"ї ОСОБА_6, а проживають в
ньому, як члени сім'ї (син та онук)
колишнього власника будинку - ОСОБА_5 та
після відчуження спірного будинку
залишились в ньому проживати та в ньому
зареєстровані.

Між сторонами у справі існують тривалі
неприязні стосунки, чого не
заперечувала жодна із сторін.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується та
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

В статті 391 ЦК України встановлено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Встановлені районним судом обставини
свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
проживаючи у спірному будинку, яка є
власністю ОСОБА_6, перешкоджають йому
володіти, користуватись та
розпоряджатись своїм майном.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
усунення перешкод позивачу за
зустрічним позовом ОСОБА_6 в
користуванні та розпорядженні своєю
власністю - зазначеним вище будинком,
шляхом виселення відповідачів з неї.

Посилання апелянтів на норми Житлового
Кодексу України судова колегія вважає
безпідставними, оскільки
правовідносини між сторонами мають
регулюватися нормами цивільного права
щодо права власносі.

Доводи апелянтів про набуття ними
сервітутного права на користування
житлом, що належить на праві власності
ОСОБА_6, членами сім'ї якого вони не
являються, судова колегія вважає також
необґрунтованими, оскільки вимог щодо
встановлення сурвітуту в суді першої
інстанції ними не заявлялось, а у
відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК
України суд першої інстанції розглядає
цивільні справи в межах заявлених
вимог, а апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів,
висновки районного суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані.

Погоджується судова колегія також і з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови з задоволенні вимог
про зняття ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з
реєстраційного обліку, оскільки
доказам по справі в цій частині дана
об'єктивна оцінка і зроблений вірний
висновок.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені в апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовують та не дають підстав для
скасування чи зміни ухваленого у
справі рішення.

За таких обставин судова колегія
приходить до висновку про залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315, 319, 218 ЦПК
України, судова колегія, -

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 04 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -