Справа № 569/7447/13-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 листопада 2014 року
Рівненський міський суд в складі судді
при секретарі Котнюк К.В.,
з участю представника позивача Повара
представника відповідача ПАТ УСК
"Гарант-Авто" Рабчука Д.О.,
представника відповідача
відповідача ОСОБА_5, представника
відповідача ОСОБА_5-ОСОБА_6,
представника відповідача Приватного
малого підприємства-фірми "Лайф"
Чепелюка О.О., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Рівне цивільну
справу за позовом ОСОБА_9 до Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто", ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Приватного малого
підприємства-фірми "Лайф" про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, суд-
Представник відповідача ПАТ УСК
"Гарант-Авто" Радчук Д.О. в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_9 не
визнав з підстав викладених у
письмових запереченнях на позовну
заяву, просить суд відмовити в
Представник відповідача ОСОБА_3-ОСОБА_4
в судовому засіданні позовні вимоги
ОСОБА_9 не визнала та пояснила суду, що
саме страховик ПАТ "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто"
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування ОСОБА_9, оскільки
страхова компанія отримувала кошти за
страховий поліс. Крім того зазначила,
що ОСОБА_5 працював у ОСОБА_3 на підставі
усного цивільного правого договору та
отримував винагороду в готівковій
формі. Між ОСОБА_3 та ПП «Лайф» був
укладений договір на оренду
автомобілів, які використовувалися для
перевезення пасажирів, просить суд
відмовити в задоволенні позову.
Відповідач ОСОБА_5 та представник
відповідача ОСОБА_5-ОСОБА_6 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_9 не
визнали з підстав викладених у
письмових запереченнях на позов,
просять суд відмовити в задоволенні
Представник відповідача Приватного
малого підприємства-фірма "Лайф"
Чепелюк О.О. в судовому засіданні
позовні вимоги ОСОБА_9 не визнав з
підстав викладених у письмових
запереченнях, просить суд відмовити в
Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_9
підтримав з підстав викладених у
позовній заяві, просить суд стягнути з
відповідачів на користь позивача
ОСОБА_9 в рахунок відшкодування
моральної шкоди та судові витрати в
Суд, заслухавши представників сторін,
відповідача ОСОБА_5, свідків ОСОБА_12,
ОСОБА_13, дослідивши письмові докази по
справі, приходить до наступного:
В судовому засіданні встановлено, що 08
грудня 2009 року о 15 год. 10 хв. на ділянці
214 км+300 м автодороги Київ-Чоп Новоград -
Волинського району Житомирської
області ОСОБА_5, керуючи транспортним
засобом «Вольксваген» д/н НОМЕР_1, під
час виникнення небезпеки для руху, не
вжив заходів для повної зупинки
транспортного засобу, не дотримався
безпечної дистанції та здійснив
зіткнення з автомобілем «ВАЗ» д/н
НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_9,
який рухався попереду в попутному
Постановою Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 09 грудня 2009 року ОСОБА_5
визнано винним у скоєнні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст.124 КУпАП та
накладеного адміністративне стягнення
у виді штрафу в розмірі 350 грн.
Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно довідки виданої ОСОБА_9 взводом
№3 ДПС Корецького шосе
м.Новоград-Волинський Житомирської
області, 08.12.2009 року внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди
транспортний засіб ВАЗ-2104 н/з НОМЕР_3
отримав механічні пошкодження:
деформовано дах автомобіля, ліве, праве
задні крила, ліва передня та задня ліва
двері, деформований бампер задній,
задній нижній панель фартуха та
розбитий задній габаритний ліхтар.

Автомобіль «Вольксваген-ЛТ-35» д/н
НОМЕР_1 згідно даних страхового полісу
«ОСЦПВВНТЗ» №ВС1017460 від 11.11.2009 року
застрахований страховою компанією
«Дженаралі Гарант», правонаступником
якого являється Публічне акціонерне
товариство «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто».

Згідно дорожнього листа №4189 від 08.12.2009
року, який виписаний на ім'я ОСОБА_5 та
ОСОБА_13 вбачається, що автомобіль
«Вольксваген» д.н.НОМЕР_1 був
замовлений підприємством «Авто-Лайф»
на маршрут Рівне-Київ-Рівне, на якому є
відмітки про справність вказаного
автомобіля та відмітка лікаря.

10 грудня 2009 року позивач звернувся до
ВАТ «УСК Дженералі Гарант» з
повідомленням про настання події ДТП,
що мала місце 08.12.2009 року на а/д Київ-Чоп
214 км. + 300 м., з т/з ВАЗ -2104 д/н НОМЕР_3 та
транспортним засобом
«Вольксваген-ЛТ-35» д/н НОМЕР_1 та з
проханням виплати страхове
відшкодування.

Листом №89 від 10.03.2010 року Рівненська
філія ВАТ «Українська страхова
компанія «Дженералі Гарант»
повідомила ОСОБА_9 про відсутність
законних підстав для виплати
страхового відшкодування, оскільки
водій ОСОБА_5 за кермом транспортного
засобу «Вольксваген-ЛТ-35» д/н НОМЕР_1 в
порушення п.1 ст.15 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правових
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» перебував не на
законних підставах, тому що між даним
водієм та ПП «Лайф» відсутній трудовий
договір, який би регулював трудові
відносини між підприємством та
найманою фізичною особою.

Згідно листа прокуратури м. Рівне
№384з-10 від 07.07.2010 року вбачається, що
ОСОБА_5 в трудових відносинах із
приватним підприємцем ОСОБА_3 не
перебував. Станом на 08.12.2009 року
автомобіль «Вольксваген-ЛТ-35» д/н
НОМЕР_1 на підставі договору оренди
транспортного засобів від 10.02.2009 року
між ПП ОСОБА_3 та ПМП фірма «Лайф»
використовувався зазначеним
підприємством. Також встановлено, що в
Рівненській області відсутнє та не
зареєстровано ПП «Авто-лайф», яке
відповідно до наданої ОСОБА_5
довіреності є замовником перевезень
вказаним автомобілем 08.12.2009 року. Також
встановлено, що автомобіль не проходив
технічний огляд, а водій ОСОБА_5 не
проходив медичний огляд.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні
суду пояснив, що працював разом з
ОСОБА_5 у приватного підприємця ОСОБА_3
водієм пасажирських перевезень на
автомобіль «Фольксваген ЛТ» на маршуті
«Рівне-Київ-Рівне». Працювали на
підставі усного договору, оплата праці
проводилася в готівковій формі за
декілька рейсів. 08 грудня 2009 року разом
із ОСОБА_5 їхали до м. Києва, перед
виїздом з м. Рівне о 04 год. ранку пройшли
медичне обстеження в медичному пункті,
який знаходиться на території
залізничного вокзалу. В дорожньому
листі підписувався він та ОСОБА_5 Про
ДТП, яке відбулося 08.12.2009 року дізнався
від ОСОБА_5 з телефонної розмови,
оскільки з м. Києва останній повертався
сам. Чи відмічався дорожній лист на
автовокзалі в м. Рівне не пам'ятає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні
суду пояснив, що у приватного
підприємця ОСОБА_3 він не працював, а
проходив стажування приблизно 1,5
місяця. Знав, що ОСОБА_5 працював у
ОСОБА_3, їздив на автомобілі
«Фольксваген ЛТ» по маршуту Рівне-Київ.
На яких умовах ОСОБА_5 працював у ОСОБА_3
йому не відомо, дорожні листи свідок
отримував в офісі «Авто-лайфа» по вул.
Чорновола в м. Рівне

Відповідно до висновку спеціаліста №613
від 17.04.2010 року матеріальний збиток
завданий власнику автомобіля «ВАЗ 21043»
д/н НОМЕР_3 в результаті пошкоджень під
час ДТП становить 25306,10 грн.

Згідно ст.6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до п.1 ст.15 ЗУ «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» договори обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності можуть укладатися на
умовах: страхування відповідальності
за шкоду заподіяну життю, здоров'ю,
майну третіх осіб, внаслідок
експлуатації транспортного засобу,
визначеного в договорі страхування
будь-якою особою, яка експлуатує його
на законних підставах.

Таким чином у позивача ОСОБА_9 виникло
право на відшкодування завданої йому
шкоди страховою організацією, яка
отримала грошові кошти за страховий
поліс.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода,
заподіяна особі чи її майну, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі, яка її
завдала , якщо ця особа не доведе
відсутність своєї вини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України
джерелом підвищеної безпеки є
діяльність, пов'язана з використанням,
зберіганням або утриманням
транспортних засобів, тощо, що створює
підвищену небезпеку для особи, яка цю
діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом.

Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було задано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України
шкода завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу.

Статтею 988 ЦК України встановлено
обов'язки страховика перед
страхувальником, відповідно до них
страховик у разі настання страхового
випадку зобов'язаний здійснити
страхову виплату у строк, встановлений
договором. Також цією статтею
визначено , що страхова виплата за
договором майнового страхування і
страхування відповідальності
(страхове відшкодування) не може
перевищувати розміру реальних збитків.
Інші збитки вважаються застрахованими,
якщо це встановлено договором.

Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди,
зобов'язана сплати потерпілому різницю
між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» страховим випадком є подія,
внаслідок якої заподіяна шкода третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу і
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована за
договором.

Відповідно до частини першої статті 1187
ЦК України та пункту 4 постанови
Пленуму Верховного суду України від 27
березня 1992 року № 6 «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» (зі
змінами та доповненнями), під власником
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав.
Джерелом підвищеної небезпеки
належить визнавати будь-яку
діяльність, здійснення якої створює
підвищену імовірність заподіяння
шкоди через неможливість контролю за
нею людини, а також діяльність по
використанню, транспортуванню,
зберіганню предметів, речовин і інших
об'єктів виробничого, господарського
чи іншого призначення, які мають такі ж
властивості. Майнова відповідальність
за шкоду, заподіяну діями таких джерел,
має наставати як при цілеспрямованому
їх використанні, так і при мимовільному
прояві їх шкідливих властивостей
(наприклад, у випадку заподіяння шкоди
внаслідок мимовільного руху
автомобіля). Не вважається власником
джерела підвищеної небезпеки й не несе
відповідальності за шкоду перед
потерпілим особа, яка управляє
джерелом підвищеної небезпеки в силу
трудових відносин з володільцем цього
джерела (шофер, машиніст, оператор
тощо).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 27 березня 1992 року № 6
«Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (зі змінами та
доповненнями) передбачено, що
відповідальність юридичної особи
настає у випадку, коли особа, з вини
якої заподіяна шкода, знаходилась з
даною організацією в трудових
відносинах, і шкода заподіяна нею у
зв'язку з виконанням трудових
(службових) обов'язків, незалежно від
того, постійними, сезонними,
тимчасовими за трудовим договором чи
на інших умовах вона була працівником
цієї організації.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5
перебував на час скоєння
дорожньо-транспортної пригоди у
трудових відносинах з ОСОБА_3 на
підставі усного трудового договору, а
тому він не може нести
відповідальність за шкоду перед
потерпілим.

З урахуванням викладеного, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Приватного малого
підприємства-фірми "Лайф" щодо
стягнення матеріальної та моральної
шкоди є необґрунтованими, оскільки
цивільна відповідальність на момент
ДТП була застрахована, а тому саме
страховик повинен відповідати за
завдану позивачу шкоду згідно Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідно до ст. 23 ч. 2 п. 3 ЦК України
моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Як зазначив позивач, моральна шкода
виразилася у тому, що внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася з вини відповідача, він зазнав
душевних страждань через пошкодження
належного йому автомобіля, тяганину
страхової компанії з виплатою
страхового відшкодування, що призвело
до нервового збудження, душевних
страждань і хвилювань, які наявні і на
даний час, погіршився стан життя і
здоров'я його та членів його родини,
оскільки пошкоджений автомобіль
використовувався для отримання доходу.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму
Верховного суду України «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб. Згідно ст. 23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Моральна шкода
полягає у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім»ї чи близьких
родичів.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" - при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд приймає до уваги
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його житті, ступінь
зниження престижу, ділової репутації,
час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи обставини справи, а також
вимоги ст. 23 ЦК України, зокрема, те, що
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості, а також
те, що моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

За таких обставин, суд з огляду на
ступінь, характер моральних переживань
позивача, їхню тривалість, виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості вважає, що вимоги
позивача про стягнення моральної шкоди
є значно завищеними і оцінює моральну
шкоду завдану позивачу в розмірі 5000
гривень, яка підлягає стягненню з
відповідача ПАТ УСК «Гарант-Авто» на
користь позивача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України,
судові витрати, понесені позивачем
підлягають до стягнення з відповідача.
Таким чином слід стягнути з ПАТ
"Українська страхова компанія
"Гарант-Авто" на користь позивача
понесені ним судові витрати по справі в
розмірі 859 грн. 65 коп. по сплаті судового
збору.

Згідно ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на
оплату судової експертизи вносяться
стороною, яка заявила клопотання про
проведення експертизи. Оскільки в
судовому засіданні клопотання про
призначення авто-товарознавчої
експертизи було заявлено
представником ПАТ "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто", оплата за її
часткове проведення здійснена не була,
тому витрати за її проведення слід
стягнути з ПАТ "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" на користь
експертної установи Приватного
підприємства "Експерт-Рівне-Консалт".

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 208-209,213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_9 до Публічного
акціонерного товариства "Українська
страхова компанія "Гарант-Авто", ОСОБА_3,
ОСОБА_5, Приватного малого
підприємства-фірми "Лайф" про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" на користь
ОСОБА_9 25 306 гривень 10 копійок
матеріальної шкоди та 5000 гривень
моральної шкоди.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" на користь
ОСОБА_9 859 гривень 65 копійок, понесених
ОСОБА_9 судових витрат по справі.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Українська страхова
компанія "Гарант-Авто" на користь
Приватного підприємства
"Експерт-Рівне-Консалт" 518 гривень 00
копійок судових витрат по справі.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_9
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд за
апеляційною скаргою, яка може бути
подана протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду
Бердій
М.А.