Справа № 359/4246/14-ц Головуючий у І
інстанції Чирка С.С.Провадження №
22-ц/780/6172/14 Доповідач у 2
інстанції Воробйова Н.С.Категорія 26
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Березовенко Р.В.

при секретарі Бобко О.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бориспільського міськрайонного суду
Київської області від 29 серпня 2014 року
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
треті особи: Кредитна спілка "КС
Володар", Товариство з обмеженою
відповідальністю "Траекторія" про
визнання договору поруки та розписки
недійсними,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року позивачка
звернулася до суду з названим позовом.

Посилалася на те, що в 24.10.2007 року
вона уклала з «КС «Володар» кредитний
договір №1494-К, згідно умов якого вона
отримала кредит в сумі 600 000,00 грн. під 19 %
річних. Крім того, 24.10.2007 року позивачка
уклала з «КС «Володар» договір іпотеки
та передала в іпотеку земельну
ділянку, площею 0,0836 га з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування житлового будинку, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1,

24.10.2007 року на забезпечення кредитних
зобов»язань ОСОБА_2, «КС «Володар»
уклала з ТОВ «Траєкторія» договір
поруки №1494-п. Згідно умов даного
договору поручитель прийняв на себе
зобов»язання перед кредитором у
випадку невиконання позичальником
зобов»язань в частині повернення
кредиту в сумі 600 000 грн., відсотків за
користування кредитом -19 % річних на
суму залишку заборгованості по кредиту
та сплати штрафних санкцій, виконати
зобов»язання позичальника. У випадку
невиконання Позичальником
зобов»язань, передбачених п.2.5
Кредитного договору поручитель несе
відповідальність перед кредитором як
солідарний боржник в однаковому обсязі
з позичальником всім своїм майном,
грошовими коштами, майновими правами.

Вказувала, що у зв»язку з
невиконанням кредитних зобов»язань,
26.05.2010 року КС «КС «Володар» направила
на її адресу вимогу щодо сплати
заборгованості за кредитним договором
в сумі 912 826, 57 грн. Оскільки позивачка
була не в змозі погасити дану
заборгованість, ТОВ «Траєкторія»
сплатила КС Володар», як поручитель,
суму боргу.

В подальшому, відповідно до рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 11.05.2011 року, позивачка в
рахунок погашення заборгованості
перед ТОВ «Траєкторія» передала
останньому своє майно за договором
іпотеки. Оскільки вартість іпотечного
майна перевищувала вартість боргу за
кредитним договором на 138917,18 грн. ТОВ
«Траєкторія» зобов'язано було
виплатити їй різницю суми.

Позивачка зазначила, також, що
25.05.2013 року до неї звернувся ОСОБА_4 з
позовом про стягнення заборгованості,
сплаченої ним як поручителем на
користь «КС Володар», у зв»язку з
невиконанням боржником ОСОБА_2 своїх
кредитних зобов»язань. При цьому
посилався на те, що 24.10.2007 року він уклав
із ОСОБА_3 договір поруки на
забезпечення її зобов»язань по
кредитному договору №1494-К, укладеному
з «КС Володар». Оскільки він відповідно
до умов договору поруки сплатив
заборгованість в розмірі 1 679 671,23 грн. , а
тому просив суд стягнути з неї вказану
суму на його користь. Заочним рішенням
Ірпінського міського суду від 20 серпня
2013 року позов ОСОБА_4 було задоволено.

Позивачка вважала, що договір
поруки, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_4 не
відповідає вимогам закону; договір
підписано заднім числом, договір не
містить чітких строків передачі
отриманих грошей від поручителя
Кредитній спілці. На думку позивачки
викликає сумнів також і ситуація з
начебто виплаченим боргом і розпискою
на підтвердження цього. Крім того,
отримавши повідомлення від КС
«Володар» ОСОБА_4 ніяким чином її не
повідомив про намір сплатити
заборгованість, сплатив готівкою
велику грошову суму під розписку і в
цей же день підготувавав на її адресу
письмову вимогу про погашення
заборгованості. Також позивачка
вказувала на те, що в тексті договору
поруки відсутній запис про згоду
дружини ОСОБА_4 на укладання договору
та посилання на статус платника
податків, що є підставами вважати такий
договір недійсним.

На думку позивачки не є належним
доказом виконання умов договору поруки
і розписка, оскільки вона не
підтверджує що ОСОБА_3 отримав від
ОСОБА_4 гроші, а тому дана розписка має
бути визнана також недійсною.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
29 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка
просить скасувати рішення суду з
підстав невідповідності висновків
суду обставинам справи та порушення
вимог матеріального та процесуального
законодавства та ухвалити нове рішення
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього
Кодексу під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу.

Згідно до ч.1 ст.215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК
України.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цивільному Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України,
правочин мас вчинятися у формі,
встановленій законом.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

В силу ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

По справі встановлено, що 24.10.2007 року
між КС «КС Володар» та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір №1494-К, згідно умов
якого позивачка отримала грошові кошти
у розмірі 600000 грн. під 19% річних зі
строком повернення до 24.10.2009 року
(а.с.5-6).

24.10.2007 року між КС «Володар» та ОСОБА_2
укладено та нотаріально посвідчено
договір іпотеки про передачу в іпотеку
земельної ділянки площею 0,0836 га з
цільовим призначенням для будівництва
та обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, розташованих за
адресою: АДРЕСА_1 на забезпечення
кредитного договору №1494-К (а.с.7-.8).

24.10.2007 року на забезпечення кредитних
зобов»язань ОСОБА_2, «КС «Володар»
уклала з ТОВ «Траєкторія» договір
поруки №1494-п. Згідно умов даного
договору поручитель прийняв на себе
зобов»язання перед кредитором у
випадку невиконання позичальником
зобов»язань в частині повернення
кредиту в сумі 600 000 грн., відсотків за
користування кредитом -19 % річних на
суму залишку заборгованості по кредиту
та сплати штрафних санкцій, виконати
зобов»язання позичальника. У випадку
невиконання Позичальником
зобов»язань, передбачених п.2.5
Кредитного договору поручитель несе
відповідальність перед кредитором як
солідарний боржник в однаковому обсязі
з позичальником всім своїм майном,
грошовими коштами, майновими правами
(а.с.9-10).

Крім того, 24.10.2007 року на забезпечення
виконання кредитних зобов»язань
ОСОБА_2 перед «КС Володар» між ОСОБА_3,
який діяв на підставі договору
доручення від 01.10.2007 року від імені та в
інтересах «КС Володар» та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки №24/10/07 (а.с.38-39).

Відповідно до п.1.1. цього договору
поручитель зобов'язується перед
Кредитною спілкою у випадку
невиконання позичальником ОСОБА_2
своїх зобов'язань за Кредитним
договором №1494-К від 24.10.2007 року,
укладеним між ОСОБА_2 та Кредитною
спілкою «КС Володар» в частині
повернення суми отриманого
позичальником за Кредитним договором
кредиту, відсотків за користування ним
та сплати штрафних санкцій, виконати
зобов'язання Позичальника, що виникли з
Кредитного договору.

Крім того, згідно п.1.2 цього ж
договору у випадку невиконання
позичальником зобов'язань,
передбачених п.2.5. Кредитного договору,
поручитель перед Кредитною спілкою «КС
Володар» несе обмежену
відповідальність в частині погашення
заборгованості, що не перевищує 1
700 000 грн. (а.с.38).

З матеріалів справи вбачається, що
«КС «Володар» направлено ОСОБА_4
повідомлення про порушення
зобов'язання та просила виконати свої
зобов'язання за договором поруки №24/10/07
від 24 жовтня 2007 року та сплатити
Повіреному суму в розмірі 1 679 671,23 грн.
(а.с.18).

Згідно розписки від 27.05.2010 року
ОСОБА_3 грошові кошти, передані йому
ОСОБА_4 в розмірі 1679671,23 грн.
зобов'язується зберігати до моменту їх
внесення в касу Кредитної спілки «КС
Володар» (а.с.40). Відповідно до
квитанції до прибуткового касового
ордеру №15 від 16.05.2013 року другою
Солом»янською філією «Кредитна спілка
«КС Володар» прийнято від ОСОБА_4 через
ОСОБА_3 за зобов»язаннями ОСОБА_2 суму
1679 671,23 грн. (а.с.20).

Встановлено, що заочним рішенням
Ірпінського міського суду Київської
області від 20 серпня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості задоволено. Стягнуто із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
заборгованість у розмірі 1 679
971,23 грн. та вирішено питання по судовим
витратам. (а.с.16,17).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. Поручителем може бути одна
особа або кілька осіб.

Частиною 1 статті 627 ЦК України
встановлено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України
зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства.

Відмовляючи позивачці у
задоволенні позовних вимог, суд
виходив з того, що оспорюваний
позивачкою договір поруки від 24.10.2007
року між ОСОБА_3, який діяв на підставі
договору доручення від 01.10.2007 року від
імені та в інтересах «КС Володар» та
ОСОБА_4 відповідає вимогам закону, а
тому дійшов висновку, що підстави для
визнання його недійсним відповідно до
положень ст203, ч.1 ст.215 ЦК України
відсутні.

Колегія погоджується з даним
висновком суду.

Доводи позивачки про те, що
зазначений договір було підписано
заднім числом, після того, як ОСОБА_4
став директором ТОВ «Траекторія», є
голослівними та не підтверджені
належними доказами.

Більше того, як вже наголошувалося,
ТОВ «Траекторія» згідно договору
поруки від 24.10.2007 року також було
поручителем на забезпечення кредитних
зобов»язань ОСОБА_2 перед «КС
«Володар».

Посилання позивачки на те, що ТОВ
«Траекторія» на вимогу кредитора у
травні 2010 року сплатило за договором
поруки кредитній спілці в рахунок
погашення її кредитної заборгованості
суму 912 826,57 грн. матеріалами справи не
підтверджено, доказів цьому позивачка
не надала.

Доводи позивачки про те, що вона
відповідно до рішення Ірпінського
міського суду Київської області від
11.05.2011 року в рахунок погашення
заборгованості перед ТОВ «Траєкторія»
передала останньому своє майно за
договором іпотеки, яке за ціною
перевищувало суму боргу, а тому у
повному обсязі погасила свої боргові
зобов»язання перед товариством не
підтверджено в розумінні ст..ст.57-59 ЦПК
України належними та допустимими
доказами.

Посилання ОСОБА_2 на відсутність
згоди дружини ОСОБА_4 на укладання
договору поруки №24/10/07 від 24.10.2007 року
не заслуговують на увагу, оскільки
чинним законодавством згода іншого
подружжя на укладання такого договору
не вимагається.

Не можна вважати обґрунтованими
також посилання позивачки на те, що в
тексті договору поруки відсутні дані
щодо статусу платника податку однієї
із сторін. Відповідно до положень
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», чинного на час
укладання договору , будь-яка особа
(резидент) зобов»язана при укладанні
договору з платником податку за його
вимогою зазначати у такому договорі
про те, що така особа має статус
платника цього податку на загальних
умовах. Сторонами підписано договір
без вказівки на статус платника
податку.

Крім того, судом першої інстанції
обґрунтовано відхилено позовні вимоги
позивачки про визнання недійсним
договору поруки, укладеним між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_3, у даному
випадку, виступав не як фізична особа
-сторона у договорі, а діяв на підставі
доручення від імені та в інтересах
Кредитної спілки «КС «Володар».

Щодо розписки ОСОБА_3 щодо отримання
грошових коштів від ОСОБА_4, датованої 27
травня 2010 року, то зі змісту останньої
вбачається, що ОСОБА_3, який діяв як
повірена особа від імені та в інтересах
Кредитної спілки отримав від ОСОБА_4
грошові кошти в сумі 1679671грн. та
зобов»язався відповідно до умов
договору зберігати отримані кошти до
моменту їх внесення в касу кредитної
спілки (а.с.40). Тобто, за своєю суттю
дана розписка є доказом, який засвідчує
отримання стороною грошових коштів,
але сама по собі не є договором і
відповідно до положень ЦК України не
може бути визнана недійсною.

Ухвалюючи рішення про залишення
позовних вимог без задоволення, суд
першої інстанції виходив обставин
справи та вимог закону та дійшов
правильного висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
позивачки у повному обсязі.

Рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального і процесуального
права, підстав до його скасування при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено
доводів, які б спростували висновки
суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: