Справа № 751/6684/14 Провадження №
22-ц/795/2064/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Овсієнко Ю. К. Доповідач - Зінченко С. П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЗінченко С.П.,
суддів:Кузюри Л.В., Вінгаль В.М.,при
секретарі:Шкарупі Ю.В.за
участю:представника позивача ОСОБА_5 -
ОСОБА_6, представника відповідача
ОСОБА_7- ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщення суду апеляційну
скаргу ОСОБА_7 на рішення
Новозаводського районного суду м.
Чернігова від 10 вересня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_7 про визнання спільною
сумісною власністю, визнання договорів
недійсними,

в с т а н о в и в:

В липні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, в якому після уточнення
позовних вимог, просив визнати 13100
часток незакінченого будівництвом
житлового будинку - 95% готовності, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_11,
визнати недійсним укладений між ОСОБА_9
та ОСОБА_10 договір іпотеки від 05.06.2008
року та договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 06.10.2009 року, а
також визнати недійсним договір
іпотеки від 06.02.2010 року та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 06 лютого 2010 року, укладені між
ОСОБА_10 та ОСОБА_7 В обґрунтування
своїх позовних вимог, позивач вказував,
що з ОСОБА_9, він перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 року.
Згідно свідоцтва про право на спадщину
від 14 січня 2002 року ОСОБА_9 є власником
незакінченого будівництвом будинку по
АДРЕСА_1, який станом на 14.01.2002 року мав 82
% готовності. В подальшому ними були
здійснені будівельні роботи і станом
на 26.06.2008 року будинок мав вже 95 %
готовності. Позивач вважає, що 13 % ,
тобто 13100 частин житлового будинку є
спільною сумісною власністю подружжя,
тому він має рівне з ОСОБА_9 право на
володіння, користування і
розпорядження зазначеним спірним
майном. Відповідачка без його згоди
вчинила щодо спірного майна правочини,
які мають бути визнані недійсними в
судовому порядку.

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 10 вересня 2014 року
позовні вимоги задоволено, визнано 13/100
часток незакінченого будівництвом
житлового будинку - 95% готовності, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_9,
визнано недійсними, укладені між
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 договір іпотеки від 05
червня 2008 року за реєстровим № 5513,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, та договір про
задоволення вимог іпотекодержателя
від 06 жовтня 2009 року за реєстровим № 4120,
посвідчений приватним нотаріусом
Чернігівського міського нотаріального
округу ОСОБА_12, визнано недійсним,
укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_7,
договір іпотеки від 06 лютого 2010 року за
реєстровим № 850, посвідчений приватним
нотаріусом Чернігівського міського
нотаріального округу ОСОБА_12, визнано
недійсним укладений між ОСОБА_10 та
ОСОБА_7 договір про задоволення вимог
іпотекодержателя від 06 лютого 2010 року
за реєстровим № 853, посвідчений
приватним нотаріусом Чернігівського
міського нотаріального округу ОСОБА_12
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить закрити провадження в частині
позовних вимог про визнання 13/100 часток
незакінченого будівництвом будинку
об'єктом спільної сумісної власності
подружжя, а в задоволенні решти вимог
відмовити. Апелянт посилається на те,
що вимоги позивача про визнання 13100
частин будинку вже були предметом
судового розгляду, а тому суд повинен
був відмовити у відкритті провадження
у справі в цій частині вимог. Апелянт
вказує, що позивач не надав суду
доказів того, що збільшення готовності
об'єкту незавершеного будівництва з 82%
до 95% відбулось за рахунок проведення
добудови до будинку, не доведені обсяг
та вартість таких робіт, не з'ясовано,
чи вкладались позивачем власні кошти у
поліпшення майна. Апелянт також
наголошує на тому, що на день розгляду
позову власником спірного будинку була
вона, а тому право спільної сумісної
власності за подружжям ОСОБА_5- ОСОБА_9
не може бути визнане.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до
наступного висновку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що за
час перебування у шлюбі ОСОБА_5 та
ОСОБА_9 здійснено суттєве поліпшення
спірного будинку внаслідок спільних
трудових та грошових затрат, а тому 13100
часин будинку є спільною сумісною
власністю подружжя, якою один із
подружжя розпорядився без згоди
іншого.

Апеляційний суд не погоджується із
таким висновком суду, враховуючи
наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Суб'єктами права спільної
сумісної власності можуть бути фізичні
особи, юридичні особи, а також держава,
територіальні громади, якщо інше не
встановлено законом. Майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.
Майно, набуте в результаті спільної
праці та за спільні грошові кошти
членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_9
з 06.09.1997 року перебувають у
зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі -
продажу від 17.06.1993 р., власником
незакінченого будівництвом будинку з
надвірними спорудами, який мав 66 %
готовності, та розташований в АДРЕСА_1
був ОСОБА_11- батько відповідача ОСОБА_9

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом від 14.01.2002 року відповідач
ОСОБА_9 одержала у спадщину вказаний
незакінчений будівництвом будинок з
надвірними спорудами (сарай Б, сарай Б1,
гараж А1, вбиральня „б"), який мав 82 %
готовності та був оцінений
Чернігівським МБТІ у 17191 грн. згідно
довідки від 09 березня 2000 року. На час
укладення між ОСОБА_9 та ОСОБА_10
іпотечного договору 05.06.2008 року
вказаний будинок мав 95% готовності.

Зазначені обставини встановлені судом
та не заперечуються учасниками
судового розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Звертаючись до суду із даним позовом,
ОСОБА_5 просив визнати спільною
сумісною власністю подружжя 13100 частин
незавершеного будівництвом житлового
будинку по АДРЕСА_1.

Проте, рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 11 червня 2012
року, яке набрало законної сили та є
чинним, було встановлено, що
незавершений будівництвом житловий
будинок по АДРЕСА_1, який має 95%
готовності, є особистою власністю
ОСОБА_9 (а.с.53-56).

Отже, судовим рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено, що весь
спірний будинок, в тому числі і 13/100 його
частин, які є предметом даного позову, є
особистою власністю ОСОБА_9, тому ця
обставинам відповідно до приписів ч. 3
ст. 61 ЦПК України не підлягає
доказуванню.

За викладених обставин, у суду першої
інстанції були відсутні законні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_5 про визнання 13100 частин
незавершеного будівництвом будинку
спільною сумісною власністю подружжя.

Рішення суду першої інстанції не можна
визнати законним та обгрунтованим,
воно підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
відмову в позові.

На підставі ст. 88 ЦПК України з позивача
на користь апелянта належить стягнути
121 грн. 80 коп. судових витрат, які були
сплачені при звернення до апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст.203, 204, 216, 325, 328, 368 ЦК
України, ст..ст. 88, 303, 307, п. 4 ч. 1 ст. 309,
313-314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний
суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 10 вересня 2014 року
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_7 про визнання спільною
сумісною власністю, визнання договорів
недійсними відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 121
грн. 80 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: