Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року

Рівненський міський суд

під головуванням судді – Ковальова І.М.

при секретарі – Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Рівне цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошової суми, як заборгованості за
зобов’язанням, стягнення збитків
завданих порушенням виконання
зобов’язання, стягнення моральної
шкоди та судових витрат,-

в с т а н
о в и в :

В Рівненський міський суд з позовом
до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,
як заборгованості за зобов’язанням,
стягнення збитків завданих порушенням
виконання зобов’язання, стягнення
моральної шкоди та судових витрат
звернувся ОСОБА_1

В судовому засіданні представник
позивача розмір позовних вимог
збільшив та уточнив і остаточно
просить суд стягнути з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 грошову суму 17 400,00 грн.,
як заборгованість за зобов’язанням
від 13 червня 2014 року про повернення
згаданих грошових коштів до 15 липня 2014
року; збитки, завдані порушенням
виконання зобов’язання у вигляді
трьох відсотків річних від прострочено
суми в розмірі 118,7 грн., витрати на
оплату послуг нотаріуса в сумі 234,00 грн.
та на придбання пального в сумі 175,12
грн., а всього грошову суму в розмірі
527,82 грн.; стягнути моральну шкоду за
порушення виконання зобов’язання в
сумі 6000,00 грн. та всі судові витрати по
справі.

Позовні вимоги позивача, які
підтримав в судовому засіданні його
представник мотивовані тим, що 13 червня
2014 року між ОСОБА_1 та відповідачем
ОСОБА_2 була досягнута домовленість про
придбання в ОСОБА_1 належного йому
транспортного засобу Peugeot boxer, 1994 року
випуску, р.н.з. ВХ 1582 ВН. На виконання
даної домовленості ОСОБА_1 передав
відповідачу та її чоловіку згаданий
транспортний засіб зі всіма належними
документами. Відповідач в свою чергу
передав ОСОБА_1 грошові кошти та
зобов’язався передати до 15 липня 2014
року 17 400,00 грн.

ОСОБА_1, виконавши взяті на себе
зобов’язання за фактично укладеним
між ним та відповідачем договором
купівлі-продажу транспортного засобу,
очікував, що і відповідач виконає
належним чином взяті на себе
зобов’язання. Однак, відповідач
категорично відмовилась виконати
взяті на себе зобов’язання про
передачу йому до 15 липня 2014 року
грошових коштів в розмірі 17 400,00 грн.,
мотивуючи це тим, що під час
використання придбаного транспортного
засобу виявилися ряд недоліків. Така
позиція відповідача є не зрозумілою
позивачу, оскільки він неодноразово
приїздив на згаданому транспортному
засобі в м.Рівне, відповідач оглядав
автомобіль і все його влаштовувало.
Тому просить суд стягнути з
відповідача на його користь грошові
кошти по взятому нею зобов’язанню від
13 червня 2014 року в розмірі 17 400,00 грн.
Враховуючи, що невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов’язань, права позивача грубо
порушуються, позивач вимушений був
звернутись з позовом до суду. У зв’язку
з простроченням сплати коштів,
відповідач зобов’язаний сплатити
позивачу три відсотки річних в сумі 118,70
грн.

Крім того, у зв’язку з
неправомірними діями відповідача, у
зв’язку з тим, що позивач не має змоги
відвідувати суди, він був змушений
направляти до суду свого представника,
оформивши на нього довіреність у
нотаріуса, витративши при цьому 234,00
грн.; та вимушений був оплачувати
придбання пального для поїздки в
м.Рівне для свого представника для
участі в судовому засіданні, при цьому
сплативши 175,12 грн., а всього ним було
витрачено 409,12 грн.

Також, неправомірними діями
відповідача, позивачу було заподіяно і
моральну шкоду, яка виразилась в
суттєвих моральних стражданнях, що
носять тривалий характер. Тому просить
суд стягнути з відповідача на користь
позивача і моральну шкоду в розмірі
6000,00 грн.

В судовому засіданні представник
відповідача заявлені позовні вимоги
позивача не визнав, вважає їх
безпідставними та просить суд
відмовити у їх задоволенні посилаючись
на ті обставини, що її довірителька
дійсно мала намір придбати у позивача
транспортний засіб марки Peugeot boxer, 1994
року випуску, р.н.з. ВХ 1582 ВН, у зв’язку з
чим, позивачем було передано їй
вказаний транспортний засіб для
проведення діагностики на СТО в
м.Рівне. При проведенні діагностики
двигуна автомобіля було встановлено,
що він потребує капітального ремонту.
Оскільки купувати автомобіль з
несправним двигуном її довірителька
наміру не мала, тому вона попросила
позивача повернути попередньо
сплачені кошти в розмірі 17 400 грн.

Однак, позивач вважає, що між ними
було фактично укладено договір
купівлі-продажу транспортного засобу,
тому відмовився в добровільному
порядку повернути їй попередньо
сплачені кошти та прийняти свій
транспортний засіб назад.

Спірний автомобіль не знятий з
обліку в органах ДАІ з часу оформлення
вищевказаної розписки та залишається
зареєстрованим за позивачем. Більше
того, позивачем навіть не видавалося
доручення на ім’я відповідача, яке б
дозволило позивачу здійснити
відповідальне переоформлення
вищевказаного транспортного засобу на
своє ім’я.

Тому з цих підстав представник
відповідача просить суд відмовити у
задоволенні позовних вимог позивачу.

Заслухавши учасників судового
процесу, дослідивши матеріали справи
та подані сторонами письмові докази по
справі, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають до
задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
є власником транспортного засобу Peugeot
boxer, 1994 року випуску, р.н.з. ВХ 1582 ВН.

13 червня 2014 року між позивачем ОСОБА_1
та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута
домовленість про придбання в ОСОБА_1
належного йому транспортного засобу
Peugeot boxer, 1994 року випуску, р.н.з. ВХ 1582 ВН.
На виконання даної домовленості
ОСОБА_1 передав відповідачу та її
чоловіку вказаний транспортний засіб
зі всіма належними документами та
ключі від автомобіля. Відповідач в свою
чергу передала ОСОБА_1 грошові кошти в
сумі 1500 доларів США та зобов’язалася
передати до 15 липня 2014 року ще 17 400,00
грн.

При проведенні відповідачем на СТО
діагностики двигуна автомобіля було
встановлено, що двигун потребує
капітального ремонту. Оскільки
купувати автомобіль з несправним
двигуном відповідачка наміру не мала,
в зв’язку з чим вона звернулась до
позивача про повернення їй попередньо
сплачених нею коштів в розмірі 17 400 грн.
(1500 доларів США). Однак, позивач
відмовився у добровільному порядку
повернути відповідачу попередньо
сплачені кошти та прийняти свій
транспортний засіб назад, вважаючи, що
між ними було фактично укладено
договір купівлі-продажу транспортного
засобу.

Враховуючи встановлені в судовому
засіданні обставини, суд приходить до
висновку, що посилання позивача, що він
виконав взяті на себе зобов’язання за
фактично укладеним 13 червня 2014 року між
ним та відповідачем договором
купівлі-продажу транспортного засобу
Peugeot boxer, 1994 року випуску, р.н.з. ВХ 1582 ВН,
є хибними та не заслуговують на увагу,
оскільки спір який виник між позивачем
та відповідачем хоч і відноситься до
цивільних правовідносин, однак не
регулюється нормами цивільного
законодавства на які покликається
позивач.

Відповідно до ч.2 ст.181 ЦК України
рухомими речами є речі, які можна
вільно переміщувати у просторі.

Транспортний засіб є рухомою річчю
(майном), право власності на таке майно
набувається на підставі правочинів.
Договір купівлі-продажу транспортного
засобу, як правочин опосередковує
перехід транспортного засобу як майна
у власність.

Відповідно ч.4 ст.203 ЦК України
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно ч.5 ст.203 ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно п.3 ч.1 ст.208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочини фізичних осіб між собою на
суму, що перевищує у двадцять і більше
разів розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян, крім
правочинів, передбачених частиною
першою статті 206 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.206 ЦК України усно
можуть вчинятися правочини, які
повністю виконуються сторонами у
момент їх вчинення, за винятком
правочинів, які підлягають
нотаріальному посвідченню та (або)
державній реєстрації, а також
правочинів, для яких недодержання
письмової форми має наслідком їх
недійсність.

Відповідно ч.1 ст.635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Законом може бути
встановлено обмеження щодо строку
(терміну), в який має бути укладений
основний договір на підставі
попереднього договору. Істотні умови
основного договору, що не встановлені
попереднім договором, погоджуються у
порядку, встановленому сторонами у
попередньому договорі, якщо такий
порядок не встановлений актами
цивільного законодавства. Попередній
договір укладається у формі,
встановленій для основного договору, а
якщо форма основного договору не
встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ст.655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов’язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов’язується прийняти
(товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Таким чином, для договору
купівлі-продажу транспортного засобу
обов’язковою є письмова форма.

Позивачем по справі до матеріалів
справи не долучено ні попереднього
договору, ні договору купівлі-продажу
спірного транспортного засобу,
укладеного в передбаченій законом
письмовій формі. Самим позивачем не
заперечується той факт, що такі
договори між ним та відповідачем не
укладалися, а письмовими документами,
що підтверджують наявність правочину
по відчуженню автомобіля є тільки
розписка відповідача від 13 червня 2014
року.

З дослідженої в судовому засіданні
розписки від 13 червня 2014 року
вбачається, що «ОСОБА_2, проживаюча в
ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1 виданий
Рівненським МВ УМВС України в
Рівненській області 5 лютого 2014 року,
дає розписку, що до 15 липня 2014 року
зобов’язується віддати кошти в сумі 17
400,00 грн. (сімнадцять тисяч чотириста
гривень нуль копійок)».

Однак, на думку суду вказана розписка
не є передбаченою п.3 ч.1 ст.208 ЦК України
письмовою формою договору
купівлі-продажу транспортного засобу.

З тексту розписки про передачу
коштів в сумі 17 400 грн. до 15 липня 2014
року на яку посилається позивач, не
вбачається, що дані кошти відповідач
має сплатити позивачу, саме в рахунок
придбання транспортного засобу. Тому,
посилання позивача на дану розписку не
відповідають дійсним обставинам
справи.

Згідно з п. 8 Правилами державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 року № 1388, перед відчуженням
транспортний засіб мусить бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Отже,
автотранспорт повинен на момент
відчуження мати документи, які
свідчили б про його державну
реєстрацію, але він уже не повинен
перебувати на обліку в цих органах, а
має бути знятий з обліку для
реалізації.

З дослідженого в судовому засіданні
повідомлення т.в.о. заступника
начальника Управління державної
автомобільної інспекції УМВС України в
Хмельницькій області ОСОБА_3 від 29
жовтня 2014 року №5/12496 вбачаться, що
згідно бази даних зареєстрованого
транспорту «Автомобіль» та
національної автоматизованої бази
даних «НАІС» станом на 28 жовтня 2014 року,
транспортний засіб марки «PEUGEOT Boxer
ВПГА5», державний номерний знак НОМЕР_2
зареєстрований за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2,
Хмельницька область Славутський район
н/п Ганнопіль.

Отже, спірний автомобіль не знятий з
обліку в органах ДАІ з часу оформлення
вищевказаної розписки та залишається
зареєстрованим за позивачем, що в свою
чергу грубо порушує і суперечить п. 8
Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок.

Крім того, позивачем не видавалося
доручення на ім’я відповідача, яке б
дозволило їй здійснити відповідне
переоформлення вищевказаного
транспортного засобу на свої ім’я.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини
у їх сукупності, суд вважає, що жодних
зобов’язань відповідачем порушено не
було, оскільки вони з позивачем не
перебували у договірних
зобов’язаннях. Волевиявлення між
сторонами є вільним, тому позивач не
може в односторонньому порядку
покласти на відповідача обов’язки
всупереч його волі, тому в частині
позовних вимог про стягнення грошових
коштів з відповідача на користь
позивача за зобов’язанням фактично
укладеного між позивачем та
відповідачем договору купівлі-продажу
транспортного засобу відмовити.

Відповідно до ст.625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов’язання, на вимогу
кредитора зобов’язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми.

Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Частина 2 п.2 ст.23 ЦК України
передбачає, що моральна шкода полягає у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв’язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім’ї, чи близьких
родичів.

Відповідно до ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю ,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Оскільки, позивачу відмовлено в
основній частині позовної вимоги, а
позовні вимоги про стягнення збитків
завданих порушенням виконання
зобов’язання, стягнення моральної
шкоди та судових витрат є похідними,
тому і в цій частині позовних вимог
слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст. 23,
181,203,206,208,635,655,1167 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в
:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми,
як заборгованості за зобов’язанням,
стягнення збитків завданих порушенням
виконання зобов’язання, стягнення
моральної шкоди та судових витрат –
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий :