Справа № 628/3435/14-ц
Провадження № 2/628/1386/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 р.
м. Куп'янськ
Куп'янський міськрайонний суд
Харківської області в складі:

головуючого-судді Шиховцової А.О.,

за участю секретаря - Шевченко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м. Куп'янська Харківської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на повнолітнього сина, який
продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1, співпозивач ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення аліментів на
повнолітнього сина, який продовжує
навчання, у зв'язку з чим потребують
матеріальної допомоги, посилаючись на
те, що відповідач є батьком
співпозивача ОСОБА_2, який досяг
повноліття та є студентом 4 курсу
Харківського коледжу транспортних
технологій і потребує матеріальної
допомоги для продовження навчання.
Відповідач працює, має стабільний
заробіток та може надавати допомогу на
сина ОСОБА_2 на період його навчання.
Просять суд стягнути з відповідача на
користь позивача ОСОБА_1 аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_2 у
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку, щомісяця, на період його
навчання.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
підтримала вимоги позовної заяви та
просила суд їх задовольнити.
Співпозивач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився за заявою, згідно якої
просить суд розглянути дану справу без
його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов визнав частково, а саме, згоден
виплачувати аліменти на повнолітнього
сина ОСОБА_2, який продовжує навчання, у
розмірі 1/8 частині всіх видів
заробітку, зазначивши, що він проживає
разом з батьками: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку без
зручностей з пічним опаленням. Батьки
хворіють і потребують його постійної
допомоги, в тому числі і матеріальної, у
зв'язку з їхньою мінімальною пенсією,
якої не вистачає на ліки, вартість яких
він оплачує приблизно на 1000 грн. на
місяць. У березні 2010 року батькові
ампутували ногу, він є інвалідом 2
групи. Вважає, що його син ОСОБА_2
повнолітній і може десь заробляти собі
на навчання. Також зазначив, що на даний
час він має кредитні зобов'язання і
виплачує кредит щомісячно у розмірі 830
грн., який брав для погашення боргів за
попередніми кредитами. Так, вони з
позивачкою ОСОБА_1 знаходилися у
зареєстрованому шлюбі, виховували сина
ОСОБА_2, вели сумісне господарство,
проводили будівництво в домоволодінні
по АДРЕСА_1, належне ОСОБА_1, для чого він
у 2007 році взяв кредит на суму 17500 грн. та
придбав будівельні матеріали. Але
сімейні стосунки були припинені в
січні 2009 року і йому стало відомо, що 13
липня 1999 року позивачка ОСОБА_1
розірвала з ним шлюб за рішенням суду
без його участі та згоди і все майно в
тому числі і побудоване, будівельні
матеріали і таке інше залишилося у неї,
а він повинен був самостійно
сплачувати кредит, відсотки, аліменти
на утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_2, у зв'язку з чим, йому залишалося
менш ніж половини мінімальної
зарплати. Крім того, зазначив, що має ще
одну неповнолітню дитину, 2011 року
народження, від фактичних шлюбних
відносин з іншою жінкою, батьківство
щодо якої на даний час буде
вирішуватися у суді, та також їй
здійснює матеріальну допомогу. На
даний час він дійсно працює, його
місячний дохід приблизно складає 2600
грн.

Таким чином, просив суд врахувати його
матеріальне становище та сімейний
стан, які, на його думку свідчать про те,
що він не має змоги надавати
матеріальну допомогу у вказаному
позивачами розмірі.

Суд, вислухавши сторони, перевіривши
матеріали справи, прийшов до
наступного.
Встановлено у судовому засіданні, що
позивач та відповідач знаходилися у
зареєстрованому шлюбі, який був
розірваний 13.07.1999 р. відділом РАГС
Куп'янського міськвиконкому
Харківської області /а.с.7/.

Позивач та відповідач є батьками
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 /а.с.6/.

ОСОБА_2 на даний час є повнолітнім
та дійсно є студентом 4 курсу денної
форми навчання Державного вищого
навчального закладу «Харківський
коледж транспортних технологій»,
спеціальність - технічне
обслуговування та ремонт пристроїв
електропостачання залізниць з 01.09.2011
року по 30.06.2015 року, навчається за
рахунок держбюджету, про що свідчить
довідка № 151 від 11.11.2014 р. навчального
закладу /а.с.20/. Отже, з цього виходить,
що повнолітній ОСОБА_2 є
непрацездатним, у зв'язку з навчанням і
потребує матеріальної допомоги для
продовження навчання.

Відповідач ОСОБА_3 проживає разом зі
своїми батьками, працює у
відокремленому підрозділі «Куп'янська
дистанція сигналізації та зв'язку
«Державного підприємства «Південна
залізниця» електромеханіком, щомісяця
отримує заробітну плату, розмір якої
значно перевищує розмір мінімальної
заробітної плати, що підтверджується
довідкою про його доходи та
розрахунковими листками /а.с.10, 25-27, 34/, а
тому може надавати матеріальну
допомогу на період навчання свого
повнолітнього сина. Стягнення на
користь третіх осіб з відповідача не
провадяться.

Добровільно матеріальної допомоги на
утримання сина ОСОБА_2 на час навчання
не здійснює. Право на утримання
невід'ємно пов'язане з навчанням.

У відповідності до ст. 199
Сімейного кодексу України, якщо дочка,
син продовжують навчання і у зв'язку з
цим потребують матеріальної допомоги,
батьки зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі
припинення навчання.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 3 від 15
травня 2006 року «Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів», обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття, виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

Таким чином, суд вважає, що в даному
випадку наявні всі вищезазначені
юридичні факти у сукупності, в зв'язку з
чим, відповідач зобов'язаний брати
участь у фінансуванні здобуття освіти
свого рідного сина і має можливість
надавати матеріальну допомогу.

Право на отримання аліментів
невід'ємно пов'язане з навчанням, тому
закінчення навчання, тимчасові перерви
у навчанні, виключення з навчального
закладу, автоматично припиняють це
право.

Також, у судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 пояснила, що вона працює
медсестрою у ДЗ «Відділкова лікарня ст.
Куп'янськ» та її щомісячний доход
складає 1400 грн. Даний факт відповідачем
не оспорювався.

Згідно статті 200 Сімейного кодексу
України суд визначає розмір аліментів
на повнолітню дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частині від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього кодексу.

З урахування матеріального стану
сторін, наявність обов'язку у
відповідача відповідно до норм
сімейного законодавства України
утримувати своїх непрацездатних
батьків: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який є інвалідом
ІІ групи з травня 2011 року, у зв'язку з
ампутацією нижньої кінцівки /а.с.28,30/ та
ті обставини, що відповідач має брати
участь у додаткових витратах на
батька-інваліда - вартість ліків,
протезування, інвалідного візка,
костилів, і т.і., відповідно до висновку
міжрайонної Куп'янської
медико-соціальної комісії /а.с.29/,
оскільки непрацездатним вважається
той з батьків, хто досяг загального
пенсійного віку або є інвалідом І,ІІ чи
ІІІ групи, який він і виконує у
добровільному порядку, навчання ОСОБА_2
за рахунок коштів держбюджету,
вартості проїзду з місця проживання (м.
Куп'янськ) до місця навчання (м. Харків),
необхідність придбання учбових
матеріалів, витрати на проживання за
місцем навчання, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню, а
саме: у розмірі 1/6 частини з усіх видів
доходів відповідача.

Аліменти присуджуються за рішенням
суду від дня пред'явлення позову,
згідно ст. 191 Сімейного кодексу України.

Рішення в частині стягнення
аліментів у межах суми платежу за один
місяць допускається до негайного
виконання.

На підставі ст. ст. 4, 5 Закону України
«Про судовий збір» № 3674-VІ від 08.07.2011
року з відповідача підлягає стягненню
судовий збір в доход держави в розмірі
не менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215, 367
ЦПК України, ст. ст. 199, 200 Сімейного
кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1, аліменти на утримання
сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який
продовжує навчання, у розмірі 1/6
частини усіх видів його доходу,
щомісячно, починаючи з 13.10.2014 року і до
закінчення ним навчання - до 30.06.2015 року.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню у межах
суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 243 грн. 60 коп. судового
збору на користь держави.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Куп'янський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення, апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
п'яти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
А.О.Шиховцова