АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3231/14
Головуючий в суді І інстанції:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 18 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3, діючого від імені ОСОБА_4 на
рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 09 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_4, від
імені якої діє ОСОБА_3 до виконкому
Партизанської селищної ради
Генічеського району Херсонської
області про визнання права власності
на житловий будинок в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4, від імені якої
діє ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом
до виконкому Партизанської селищної
ради Генічеського району Херсонської
області про визнання права власності
на житловий будинок в порядку
спадкування, посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_5,
після смерті якої залишилося спадкове
майно, житловий будинок з господарчими
та побутовими спорудами і будівлями,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач зазначала, що спадщину
після матері фактично прийняла вона,
так як проживала разом із спадкодавцем,
зареєстрована за цією адресою і
проживає до теперішнього часу та окрім
неї, інших спадкоємців не має.

У 2014 році вона звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
видачу свідоцтва про право на спадщину,
проте отримала відмову.

На підставі викладеного, позивач
просила суд визнати за нею право
власності на житловий будинок літ. «А»,
жилою площею 42,2кв.м., загальною площею
68,6кв.м. з господарчими та побутовими
спорудами і будівлями, що розташований
по АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 09 жовтня 2014
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, діючий від
імені ОСОБА_4 просить рішення суду
першої інстанції скасувати і ухвалити
нове про задоволення позовних вимог,
посилаючись на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи та нормам матеріального права.

Зокрема, висновок суду про те, що
позивач не має права на спадщину, тому
що протягом шестимісячного терміну не
звернулася до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини не
відповідають положенню ст. 549 ЦК
України, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин.

Письмових заперечень на подану
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надходило.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з таких
підстав.

Статтею 549 ЦК України, який діяв на час
відкриття спадщини, передбачено, що
спадкоємець прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном.

Згідно до пунктів 4, 5 Прикінцевих та
Перехідних положень ЦК України,
цивільний кодекс України
застосовуються до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного
кодексу України застосовуються також
до спадщини, яка відкрилася, але не була
прийнята ніким із спадкоємців до
набрання чинності цим Кодексом.

Судом установлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_5, яка є
матір'ю ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
після її смерті відкрилася спадщина на
належний їй на підставі договору
купівлі - продажу від 26.01.1985 року
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-11).

На час відкриття спадщини ОСОБА_4
проживала разом із спадкодавцем, що
підтверджується копією паспорту, а
також копією домової книги, відповідно
до яких ОСОБА_4 з 30.09.1998 року
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
5, 12- 17).

Таким чином, матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_4 відповідно до
положень ст.549 ЦК України, який діяв на
час виникнення спірних правовідносин,
прийняла спадщину після смерті матері,
шляхом фактичних дій, володіє та
управляє спадковим майном з часу
відкриття спадщини і по теперішній
час, але не оформила право на спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат», свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку встановленому
цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину виникає цивільно -
правовий спір, що підлягає розгляду у
позовному провадженні.

Враховуючи встановлені судом
обставини справи та зважаючи на
відсутність спору щодо спадкового
майна, а також те, що позивачка не
зверталася до нотаріальної контори із
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину і таке право нею
відповідно до закону не втрачено,
колегія суддів погоджується у цій
частині із висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Посилання апелянта на те, що судом не
прийнятий до уваги факт звернення
позивача до нотаріальної контори
колегія суддів, до уваги не приймає,
оскільки долучена апелянтом до
апеляційної скарги відповідь
завідувача Генічеською державною
нотаріальною конторою стосується не
відмови у видачі свідоцтва про право на
спадщину, а містить роз'яснення надане
на звернення позивача щодо порядку
прийняття спадщини та отримання
свідоцтва про право на спадщину.

Разом із тим, такими, що заслуговують на
увагу є доводи апелянта відносно
висновку суду першої інстанції щодо
права позивача на спадщину, у зв'язку
із ненаданням нею доказів подачі до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини, оскільки такий
висновок суду суперечить обставинам
справи та нормам матеріального права, у
тому числі положенням ст.549 ЦК України,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4
обґрунтовувала позовні вимоги тим, що
вона є спадкоємцем першої черги за
законом, прийняла спадщину після
смерті матері, шляхом фактичних дій,
володіє та управляє спадковим майном,
яке складається із житлового будинку,
належного спадкодавцю - ОСОБА_5 за
договором купівлі - продажу від 26.01.1985
року, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, з часу відкриття спадщини і по
теперішній час, проте не оформила право
на спадщину. Зазначені нею обставини
підтверджені відповідними наявними в
матеріалах справи доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
вирішуючи спір, дійшов помилкового
висновку щодо права позивача на
спадщину, у зв'язку з ненаданням нею
доказів подачі до нотаріальної контори
заяви про прийняття спадщини, а тому із
мотивувальної частини рішення суду
слід виключити висновок суду щодо
неприйняття ОСОБА_4 спадщини після
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 і вважати,
що у задоволенні позову відмовлено, у
зв'язку з відсутністю спору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, діючого
від імені ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 09 жовтня 2014
року залишити без змін, виключивши з
його мотивувальної частини висновок
суду щодо неприйняття ОСОБА_4 спадщини
після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 і
вважати, що у задоволенні позову
відмовлено у зв'язку з відсутністю
спору.

Ухвала суду апеляційної
інстанції набирає законної сили
негайно з дня її проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів, шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: