Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1157/14-ц

Провадження №2/377/426/14

20 листопада 2014 року
Славутицький міський суд Київської
області у складі: головуючої - судді
Теремецької Н.Ф., при секретарі - Прядко
Н.М., за відсутності сторін, розглянувши
у відкритому судовому засіданні у
залі суду в м. Славутичі цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2014 року до суду
звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
з вимогами розірвати шлюб,
зареєстрований 3 серпня 1989 року у
міському відділі ЗАГСу м. Славутич
Київської області, актовий запис № 94.

Позовні вимоги
обґрунтовувались тим, що незважаючи на
тривалий час шлюбу та наявність у
подружжя двох дорослих дітей, вони так
і не знайшли спільного взаєморозуміння
між ними в силу психологічної
несумісності їхніх характерів, . У
сторін зовсім різні погляди на сімейне
життя, подружні права та обов'язки,
взаємну повагу подружжя один до одного.
Такі стосунки призвели до того, що вони
стали відчувати себе чужими людьми.
Фактично сім'я розпалася, внаслідок
чого шлюб носить формальний характер.
Враховуючи те, що діти дорослі,
позивачка пропонувала відповідачу
оформити їхнє розлучення через органи
державної реєстрації актів цивільного
стану, але відповідач не бажає таким
чином оформити розлучення, тому
позивачка вимушена була звернутися до
суду з позовом про розірвання шлюбу.

У судове засідання позивачка
та відповідач не з'явилися, подавши
заяви про розгляд справи за їх
відсутністю та розірвання шлюбу.

Суд, дослідивши матеріали
справи, враховуючи їх визнання
відповідачем, вважає, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи
встановлено, що згідно свідоцтва про
укладення шлюбу, виданого 3 серпня 1989
року міськвідділом ЗАГСу м. Славутич
Київській області, копія якого
долучена до справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3
серпня 1989 року зареєстрували шлюб, про
що був здійснений актовий запис № 94.
Після укладення шлюбу присвоєні
прізвища: чоловіку ОСОБА_2, дружині
ОСОБА_1.

У сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2,
які на час розгляду справи є
повнолітніми.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
спільне сімейне життя у позивачки та
відповідача не склалося. Як виявилося,
особливо в останні роки спільного
проживання, у сторін були зовсім різні
погляди на сімейне життя, подружні
права та обов'язки, взаємну повагу
подружжя один до одного. В результаті
таких стосунків, позивачка з
відповідачем стали відчувати себе
чужими людьми, вони перестали
підтримувати шлюбні стосунки.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що за час сімейного
життя у сторін склалася обстановка, що
виключає можливість спільного
проживання, почуття любові один до
одного між сторонами втрачено.
Примирення між подружжям та збереження
сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а шлюб існує формально, подальше
спільне життя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивачки та
відповідача.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Як вбачається з позовної заяви, питання
поділу майна, набутого сторонами за час
шлюбу, вони будуть вирішувати за
обопільною згодою, а разі виникнення
спору - в судовому порядку.

У відповідності до ст.113
СК України особа, яка змінила своє
прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу,
має право після розірвання шлюбу
надалі іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви
позивачки після розірвання шлюбу вона
бажає залишити за собою право на
прізвище ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивачки підлягають стягненню
судові витрати по оплаті судового
збору.

На підставі
викладеного, керуючись ст.ст. 209, 213 - 215
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, зареєстрований 3 серпня 1989
року у міському відділі ЗАГСу м.
Славутич Київській області, Україна,
актовий запис № 94.

Прізвище дружини після
розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь

ОСОБА_1 судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку на
апеляційне оскарження, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька