Справа № 344/9163/14-ц
Провадження № 2/344/3473/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

14 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Бабій О.М.

секретаря Іванова О.В.,

прокурора Ляхович
Д.С.,

за участі представника органу опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради Дутчак
І.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Івано-Франківського міського суду
цивільну справу за позовом Заступника
прокурора м. Івано-Франківська в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, орган якому
законом надано право захищати права та
інтереси інших осіб - орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання недійсним
свідоцтва про право спільної сумісної
власності, визнання права користування
та права спільної сумісної власності в
рівних частинах, -

В С Т А Н О В И В:

Заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 звернувся в суд
з наведеним позовом до відповідачів
мотивуючи тим, що на первинному обліку
в органі опіки та піклування м.
Івано-Франківська як дитина,
позбавлена батьківського піклування,
перебуває малолітній ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Мати дитини - ОСОБА_4,
залишила його у пологовому будинку,
реєстрували дитину медпрацівники
пологового будинку. Згідно свідоцтва
про народження батьками ОСОБА_6 є
ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (запис про батька
зроблено зі слів працівників
пологового будинку згідно ст. 135 СК
України). Батьки ОСОБА_6 батьківських
прав на час подачі позову до суду не
позбавлені, отже зобов'язані
піклуватись про сина, в тому числі
забезпечити його житлом, яке є
власністю одного з них. Згідно рішення
виконавчого комітету міської ради від
15.08.2000 року, хлопчик був влаштований у
Надвірнянський будинок дитини. З
вересня 2004 рок по червень 2010 року
перебував на повному державному
утриманні. З 11 червня 2010 року хлопчик
проживає у прийомній сім'ї ОСОБА_8
Неповнолітній ОСОБА_2 перебуває на
обліку дітей, які не мають житла. Мати
хлопчика за рішенням суду від 05.12.2006
року визнана недієздатною, опіку над
нею не встановлено. На підставі
розпорядження органу приватизації від
16.07.2009 року прийнято рішення про
державну реєстрацію права власності за
ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та матір'ю ОСОБА_2
- ОСОБА_4 на праві спільної сумісної
власності в рівних частинах на
квартиру АДРЕСА_2. Неповнолітнього не
було включено у свідоцтво про право
власності чим порушено його право на
житло.

В судовому засіданні прокурор позовні
вимоги підтримала, просила позов
задовольнити в повному обсязі.
Додатково суду пояснила, що ОСОБА_9,який
також був включений у свідоцтво на
право власності, помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судові засідання не з'являлись, про
дату, час та місце судових засідань
повідомлялись належним чином, причини
нявки суд не повідомили. Всі конверти
повернулись за закінченням терміну
зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України,
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

З урахуванням думки прокурора та
положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив
провести заочний розгляд справи.

Представник органу опіки та піклування
виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради не
заперечували проти вимог позову, для
захисту прав дитини просила позов
задовольнити.

Заслухавши пояснення прокурора та
думку представника органу опіки та
піклування, всебічно, повно та
об'єктивно дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 є
неповнолітнім. Матір'ю ОСОБА_2 є
відповідачка - ОСОБА_4. Батько записаний
на підставі ст. 135 СК України (а.с.4, 8).

ОСОБА_2 перебуває на первинному обліку
в органі опіки та піклування м.
Івано-Франківська як дитина,
позбавлена батьківського піклування і
з 10.06.2010 року влаштований на виховання і
спільне проживання до прийомної сім'ї
ОСОБА_8 (а.с.9-11, 17).

Мати ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на підставі
рішення Івано-Франківського міського
суду Івано-Франківської області від
05.12.2006 року визнана недієздатною (а.с.6-7).

Опіку над ОСОБА_4 не встановлено.

ОСОБА_4 зареєстрована та проживає за
адресою: АДРЕСА_2. Окрім неї у вказаній
квартирі зареєстровані та проживають
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.13). ОСОБА_2 вказані
особи категорично відмовляються
зареєструвати у квартирі на
користування якою він має право.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України,
особа, позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Однак, відповідачка ОСОБА_4 не
позбавлена батьківських прав щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_2.

За змістом ст. 173 СК України, батьки і
діти, зокрема ті, які спільно
проживають, можуть бути самостійними
власниками майна. При вирішенні спору
між батьками та малолітніми,
неповнолітніми дітьми, які спільно
проживають, щодо належності їм майна
вважається, що воно є власністю
батьків, якщо інше не встановлено
судом.

Відповідно до ст. 176 СК України, батьки
зобов'язані передати у користування
дитини майно, яке має забезпечити її
виховання та розвиток. Права батьків та
дітей на користування житлом, яке є
власністю когось із них,
встановлюються законом.

22 червня 2009 року ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 звернулись до керівника
органу приватизації про передачу їм у
приватну спільну сумісну власність
квартиру АДРЕСА_2.

Про існування неповнолітньої дитини
ОСОБА_2, який має право на користування
квартирою його матері ОСОБА_4 у заявах
відповідачів не згадувалось (а.с.24-32).

Крім того, заяву підписала ОСОБА_4, яка
на той час вже була визнана
недієздатною, опіку над нею
встановлено не було.

Розпорядженням органу приватизації
від 16.07.2009 року № 49145 (а.с.22), передано в
спільну сумісну власність ОСОБА_9,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_2.

Право власності дитини ОСОБА_2 на
частку в квартирі було порушено та
позбавлено його такої частки.

11 вересня 2009 року відповідачам було
видано свідоцтво про право спільної
сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2
в рівних долях.

Згідно довідки відділу державної
реєстрації актів цивільного стану,
ОСОБА_9, який брав участь у
приватизації, помер ІНФОРМАЦІЯ_7.

Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, жиле
приміщення зберігається за тимчасово
відсутнім наймачем або членами його
сім'ї понад шість місяців у випадку
влаштування дитини (дітей) на виховання
до родичів, опікуна чи піклувальника, у
прийомну сім'ю, дитячий будинок
сімейного типу, заклад для дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, - протягом усього часу їх
перебування у родичів, опікуна чи
піклувальника, прийомній сім'ї,
дитячому будинку сімейного типу,
закладі для дітей-сиріт та дітей,
позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини)
вибула дитина (діти) і членів її (їх)
сім'ї не залишилося, це житло може бути
надано за договором оренди іншому
громадянину до закінчення строку
перебування дитини (дітей) у дитячому
закладі або до досягнення нею (ними)
повноліття і повернення від родичів,
опікуна чи піклувальника, в окремих
випадках - до закінчення навчання в
загальноосвітніх навчальних закладах
усіх типів і форм власності, у тому
числі для громадян, які потребують
соціальної допомоги та соціальної
реабілітації, а також в
професійно-технічних чи вищих
навчальних закладах або до закінчення
строку служби у Збройних Силах України
та інших військових формуваннях.

Отже, неповнолітній ОСОБА_2 мав та має
право на користування квартирою
АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII
приватизація державного житлового
фонду (далі приватизація) це відчуження
квартир (будинків), кімнат у квартирах
та одноквартирних будинках, де
мешкають два і більше наймачів, та
належних до них господарських споруд і
приміщень (підвалів, сараїв і т.ін.)
державного житлового фонду на користь
громадян України.

За змістом ч.1 ст.5 цього Закону квартири
(будинки) передаються наймачеві та
членам його сім'ї, а до членів сім'ї
наймача включаються лише громадяни,
які постійно проживають в квартирі
(буд.) разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 цього Закону
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється у спільну сумісну або
часткову власність за письмовою згодою
всіх повнолітніх членів сім'ї, які
постійно мешкають в даній квартирі
(будинку), в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, з обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

За змістом ч.5 цієї статті передача
квартир (будинків) у власність громадян
відповідно до статті 5 цього Закону
оформляється свідоцтвом про право
власності на квартиру (будинок), яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно п. 5 Положення про передачу
квартиру влаcність, передача займаних
квартир (будинків) здійснюється в
приватну (для одиноких наймачів) та у
спільну (сумісну або часткову)
власність за письмовою згодою всіх
повнолітніх (віком від 18 і більше років)
членів сім'ї з обовязковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку). До членів сім'ї наймача
включаються лише громадяни, які
постійно мешкають у квартирі (будинку)
разом з наймачем або за якими
зберігається право на житло.

Оформлена заява на приватизацію
квартири (будинку) з доданими до неї
довідкою про склад сім'ї та займані
приміщення подаються громадянином до
органу приватизації місцевої
державної адміністрації, виконкому
місцевої ради чи державного
підприємства, організації, установи, де
вони реєструються (п. 23 Положення).

Суд вважає, що процедуру приватизації
житла було порушено, оскільки згоду на
приватизацію надавала недієздатна
мати ОСОБА_2, приватизація проведена
без врахування інтересів
неповнолітньої дитини ОСОБА_2.

Відповідачі в судові засідання не
з'являлись, доказів на спростувння
тверджень позивача суду не надали.

В силу вимог статті 60 ЦПК України, кожна
особа зобов'язана довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень.

Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок доказування і
подання доказів. Це положення є одним
із найважливіших наслідків принципу
змагальності. Кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях, тобто твердженнях, які
самі по собі потребують доведення.

Таким чином суд приходить до висновку
про правомірність і обґрунтованість
позовних вимог позивача та
необхідність задоволення позовних
вимог у повному обсязі.

Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог.

Тому судовий збір слід стягнути з
відповідачів в дохід держави.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 41 Конституції України, ст. ст. 13, 20, 21,
183, 317, 319 ч.2, 358, 364, 367 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України,
керуючись ст. ст. 213-215, 224-226 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Заступника прокурора м.
Івано-Франківська в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5, орган якому законом
надано право захищати права та
інтереси інших осіб - орган опіки та
піклування виконавчого комітету
Івано-Франківської міської ради, про
скасування розпорядження органу
приватизації, визнання недійсним
свідоцтва про право спільної сумісної
власності, визнання права користування
та права спільної сумісної власності в
рівних частинах задовольнити.

Скасувати розпорядження органу
приватизації № 49145 від 16 липня 2009 року
про передачу в спільну сумісну
власність квартири АДРЕСА_2.

Визнати недійсним свідоцтво про право
власності видане 11 вересня 2009 року
Госпрозрахунковою групою з
приватизації державного житлового
фонду про право спільної сумісної
власності ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 в рівних долях на квартиру
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4
право користування та право спільної
сумісної власності в рівних долях на
квартиру АДРЕСА_2.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої за
адресою: АДРЕСА_2 в спеціальний фонд
Державного бюджету України з
зарахуванням на рахунок 0002,
отримувач коштів УДКСУ у м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
обл., код за , банк
отримувача ГУДКС України в
Івано-Франківській області, код банку
отримувача (МФО) 836014, код класифікації
доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду
02891693 - по 81 грн. 20 коп. судового збору з
кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте
Івано-Франківським міським судом за
письмовою заявою відповідачів.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подачі
апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 19
листопада 2014 року

Суддя
Бабій О.М.