АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2294/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3132/14
Головуючий у 1-й інстанції Яценко В. В.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 серпня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус
Оржицького районного нотаріального
округ Полтавської області ОСОБА_5, про
визнання правочину недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач звернулася до
суду з вказаним позовом, в якому
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, та
посвідчений 20 березня 2013 року
приватним нотаріусом Оржицького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5, повернути
сторони вказаного правочину у
первісний стан, повернувши вказану
квартиру у власність ОСОБА_3, та надати
ОСОБА_1 усі необхідні повноваження для
реєстрації права власності на вказане
майно за ОСОБА_3 В обґрунтування
позовних вимог посилалась на вчинення
оспорюваного правочину під час
заборони ОСОБА_6 вчиняти відчуження
належного йому майна, постановленої
ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 05 березня 2013 року в порядку
забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості
за договором позики.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 серпня
2014 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ставить
питання про скасування даного судового
рішення з мотивів невідповідності
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, та ухвалення по
справі нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заслухавши пояснення осіб, які
з'явилися в судове засідання, колегія
суддів прийшла до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст.
309 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, встановивши
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування судом норм
матеріального або процесуального
права, апеляційний суд вправі
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 01
березня 2013 року Голосіївським районним
судом м. Києва було відкрито
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про стягнення боргу
за договором позики. Ухвалою цього ж
суду від 05 березня 2013 року, яку залишено
без змін ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 16 травня 2013 року, вжито заходи
забезпечення позову та заборонено
ОСОБА_3 та ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії
по відчуженню належного їм на праві
власності нерухомого та рухомого
майна.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 11 вересня 2013 року
позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто в
солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_7
на користь ОСОБА_8 борг за договором
позики в розмірі 11 594 863 грн. 50 коп.
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
05 листопада 2013 року рішення місцевого
суду скасовано в частині солідарного
стягнення боргу з ОСОБА_7 з ухваленням в
цій частині нового рішення про відмову
у позові ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення
боргу. В іншій частині рішення залишено
без змін.

20 березня 2013 року відповідач ОСОБА_3 за
згодою дружини ОСОБА_7 продав належну
йому на праві власності квартиру
АДРЕСА_1 ОСОБА_4, про що було укладено
договір купівлі-продажу, що його того ж
числа посвідчено приватним нотаріусом
Оржицького районного нотаріального
округу ОСОБА_5

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з
того, що на момент укладення договору
купівлі-продажу квартири заборона на
вчинення нотаріальних дій по
відчуженню даного майна в державному
реєстрі внесена не була, тому правочин
укладений відповідно до вимог закону, а
відповідач ОСОБА_4 є добросовісним
набувачем спірного майна.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитися не
може, оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та не
узгоджуються з нормами матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України одна
із сторін договору або інша
заінтересована особа вправі
заперечити його дійсність, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом.

Частиною першою ст. 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені,
зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, за якою
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Встановивши, що на час вчинення
оспорюваного правочину 20 березня 2013
року була чинною ухвала Голосіївського
районного суду м. Києва від 05 березня 2013
року, якою заборонено ОСОБА_3 у
будь-який спосіб відчужувати належне
йому майно, суд першої інстанції
припустився помилки, пов'язавши
правові наслідки застосованого судом
виду забезпечення позову, із
здійсненням державної реєстрації
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна.

Вдавшись до оцінки дій приватного
нотаріуса ОСОБА_5 при посвідченні
договору купівлі-продажу квартири, що
не є предметом судового розгляду,
місцевий суд залишив поза увагою, що за
змістом ст. 153 ЦПК України ухвала суду
про забезпечення позову підлягає
негайному виконанню незалежно від її
оскарження і є обов'язковою для осіб,
стосовно яких вжито заходи
забезпечення.

Отже, обов'язок діяти добросовісно та
утриматися від відчуження належного
йому майна покладено на боржника
ОСОБА_3 з моменту постановлення судом
ухвали про забезпечення позову - 05
березня 2013 року, тому договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 20
березня 2013 року, укладений під час
заборони відчуження майна, що призвело
б до порушення права позивача,
суперечить вимогам закону та підлягає
визнанню недійсним.

Стаття 216 ЦК України передбачає
загальні наслідки недійсності
правочину, відповідно до яких
недійсний правочин не створює
юридичних наслідків, крім тих, що
пов'язані з його недійсністю.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин,
визнаний судом недійсним, є недійсним з
моменту його вчинення, а, отже, не
породжує тих правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином,
зокрема, не породжує переходу права
власності до набувача за недійсним
договором.

Реституція як спосіб захисту
цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК України)
застосовується лише у разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку із цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороною недійсного
правочину.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не є стороною
вказаного правочину та не має права
вимоги щодо спірного майна, обраний нею
спосіб захисту у виді повернення
квартири у власність ОСОБА_3 та надання
їй повноважень для реєстрації права
власності за ОСОБА_3 не відповідає
вимогам закону.

За вказаних обставин ухвалене у справі
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення по суті позовних вимог про
часткове задоволення позову ОСОБА_1 в
частині визнання оспорюваного
договору купівлі-продажу недійсним. В
іншій частині позовні вимоги є
безпідставними і задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 04 серпня
2014 року - скасувати.

Постановити по справі нове рішення,
яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 -
задовольнити частково.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 20 березня 2013 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_4, та посвідчений 20 березня 2013
року приватним нотаріусом Оржицького
районного нотаріального округу
Полтавської області ОСОБА_5.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко