22-ц/775/1444/2014(м)
Головуючий у 1-й інстанції Помогайбо
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової Л.Л.,
при секретарі - Одінцові Е.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом Маріупольської
міської ради Донецької області до
ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про
звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки та приведення її до
придатного для використання стану, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 08
06 червня 2014 року Маріупольська міська
рада звернулась до суду з даним позовом
до ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 0,0001825 га, на якій
розміщено паркан, та земельну ділянку
загальною площею 0,000518 га, на якій
розміщено навіс, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, із земель житлової та
громадської забудови, підпорядкованих
Маріупольській міській раді, та
привести їх у придатний для
використання стан, включаючи знесення
В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що при проведенні
перевірки дотримання земельного
законодавства, проведеної 07.08.2013 року
та 20.03.2014 відділом регулювання
земельних відносин Маріупольської
міської ради було встановлено факт
самовільного зайняття та використання
відповідачкою вказаної земельної
ділянки, яку вона на вимогу про
усунення порушень не звільнила.
Рішенням Жовтневого районного суду
м.Маріуполя Донецької області від 08
серпня 2014 року, з урахуванням ухвали
суду про виправлення описки від 26
вересня 2014 року, позов Маріупольської
міської ради до ОСОБА_2, третя особа
ОСОБА_3, про звільнення самовільно
занятої земельної ділянки та
приведення її до придатного для
використання стану задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняту земельну ділянку
загальною площею 0,0001825 га, на якій
розміщено паркан, та земельну ділянку
загальною площею 0,000518 га, на якій
розміщено навіс, що розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 із земель житлової та
громадської забудови, підпорядкованих
Маріупольській міській раді, та
привести їх у придатний для
використання стан, включаючи знос
паркану та навісу.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір в сумі 243,60
гривень.

Не погодившись з рішенням суду,
відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог
Маріупольської міської ради в повному
обсязі, посилаючись на
необґрунтованість рішення, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_4, який доводи апеляційної скарги
підтримав, просив апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову, заперечення
представника Маріупольської міської
ради - Юдіна О.С., який просив апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін, пояснення третьої
особи ОСОБА_3, який просив апеляцію
відхилити, рішення суду залишити без
зміни, перевіривши матеріали справи в
межах апеляційного оскарження та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з таких
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що відповідно до
акту від 07.08.2013 року, складеного
спеціалістом сектору землеустрою та
охорони земель відділу регулювання
земельних відносин Маріупольської
міської ради, в ході перевірки
встановлено, що ОСОБА_2 самовільно
зайняла та використовує земельну
ділянку із земель житлової та
громадської забудови міста загальною
площею 0,0001825 га за адресою: АДРЕСА_1 під
розміщення паркану.

07.08.2013 року ОСОБА_2 була отримана
вказівка (попередження) за №116/2013 про
усунення вищевказаних порушень
земельного законодавства у
тридцятиденний строк. Однак, у
встановлений строк порушення не
усунула, земельну ділянку не звільнила
та не привела її до придатного до
використання стану, що підтверджується
актами перевірки від 07.09.2013 року та
03.03.2014 року,

Згідно акту перевірки від 03.03.2014 року,
складеного спеціалістом сектору
землеустрою та охорони земель відділу
регулювання земельних відносин
Маріупольської міської ради, ОСОБА_2
самовільно зайняла та використовує
земельну ділянку із земель житлової та
громадської забудови міста загальною
площею 0,000518 га, на якій розміщено навіс.

20.03.2014 року ОСОБА_2 було отримано
вказівку (попередження) за №24/2014 про
усунення порушень земельного
законодавства щодо зайняття та
використання земельної ділянки із
земель житлової та громадської
забудови міста загальною площею 0,000518
га., на якій розміщено навіс, у
тридцятиденний строк, але і це
порушення відповідачка не усунула, що
підтверджується актом перевірки від
22.04.2014 року.

За таких обставин, виходячи з того,
земельна ділянка відповідачці у
користування не виділялася і вона
самовільно зайняла та використовує
земельні ділянки, що належать до земель
житлової та громадської забудови,
підпорядкованих Маріупольській
міській раді, суд дійшов до висновку
про наявність підстав для задоволення
позовних вимог, оскільки вони знайшли
своє підтвердження у судовому
засіданні і даний факт відповідачкою
не спростовано.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія судів не може не
погодитись, оскільки вони відповідають
обставинам справи та вимогам
матеріального і процесуального права.

У відповідності до ст.83 Земельного
кодексу України у комунальній
власності перебувають усі земельні
ділянки в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності, а також земельні ділянки за
їх межами, на яких розташовані об'єкти
комунальної власності.

Згідно з положеннями ст.ст.12,116,118,122-126 ЗК
України право розпорядження
земельними ділянками комунальної
власності надано виключно органам
місцевого самоврядування у порядку
передбаченому законом. Надання
земельної ділянки у користування або у
власність проводиться на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування

Відповідно до ст.125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 Земельного кодексу
України право власності, користування
земельною ділянкою оформляється
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону
України «Про державний контроль за
використанням та охороною земель»,
самовільним зайняттям земельної
ділянки є будь-які дії, які свідчать про
фактичне використання земельної
ділянки за відсутності відповідного
рішення органу виконавчої влади чи
органу місцевого самоврядування про її
передачу у власність або надання у
користування (оренду) або за
відсутності вчиненого правочину щодо
такої земельної ділянки, за винятком
дій, які відповідно до закону є
правомірними. Самовільне, без
оформлення права власності або
користування, користування земельною
ділянкою порушує інтереси держави в
особі Маріупольської міської ради у
вигляді обмеження повноважень щодо
можливості розпорядження відповідною
земельною ділянкою.

Згідно з положеннями ст.152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків. Захист
прав громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки здійснюється шляхом
відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав.

Відповідно до ст.212 Земельного кодексу
України самовільно зайняті земельні
ділянки підлягають поверненню
власнику землі. Приведення земельних
ділянок у придатний для використання
стан, включаючи знесення будинків,
будівель і споруд, здійснюється за
рахунок громадян або юридичних осіб,
які самовільно зайняли земельні
ділянки. Повернення самовільно
зайнятих земельних ділянок
провадиться за рішенням суду.

Як вбачається зі справи, відповідачці
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 21.09.2000 року на
праві власності належить 7/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, розташованого
на земельній ділянці площею 980кв.м.,
належній Маріупольській міській раді
(а.с.43-51).

Будь-яких доказів про передачу у
користування спадкодавцю ОСОБА_6 або
безпосередньо відповідачці земельної
ділянки, на якій розташоване
домоволодіння та належна відповідачці
частина будинку, в тому числі і спірної
земельної ділянки під розміщення
навісу та огорожі, акту встановлення
меж на місцевості (в натурі) не надано
ні суду першої інстанції, ні
апеляційному суду.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку про те, що
відповідачка самочинно зайняла та
використовує спірну земельну ділянку
під розміщення навісу та огорожі, тому
обґрунтовано задовольнив позов
Маріупольської міської ради.

Посилання відповідачки в апеляційній
скарзі на те, що навіс та огорожа були
споруджені спадкодавцем і перейшли їй
у спадщину, тому в її діях відсутній
факт самочинного зайняття земельної
ділянки, є безпідставними, оскільки, як
вбачається зі справи, зокрема, актів
перевірки, свідоцтва про право на
спадщину та технічних документів на
домоволодіння (а.с.6-12,14-16,43-51) в порядку
спадкування до відповідачки перейшло
7/100 частин домоволодіння, тобто,
квартира №3, в правовстановлюючих та
технічних документах на цю частку не
вказано про перехід в порядку
спадкування у власність ОСОБА_2 спірних
навісу та огорожі (паркану),
розташованих між квартирами АДРЕСА_1.
Зі справи також вбачається, що
домоволодіння АДРЕСА_1 є спільною
власністю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та інших осіб,
між якими порядок користування
земельною ділянкою не визначався та
земельна ділянка співвласникам
домоволодіння в користування у
встановленому порядку не виділялась.

Ніяких нових обставин, які не були
предметом дослідження в суді першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків суду першої
інстанції, не наведено. Також не надано
апеляційному суду ніяких нових
доказів, які б давали підстави для
переоцінки наданих суду першої
інстанції доказів та підстави для
скасування рішення і відмови в
задоволенні позову. Та обставина, що
відповідачка після постановлення
судом першої інстанції рішення
звернулась до Маріупольської міської
ради із заявою про надання дозволу на
виділення земельної ділянки правового
значення для справи не має.

Тому, доводи апеляційної скарги про
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права є
безпідставними.

З огляду на наведене, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах заявлених в суді першої
інстанції позовних вимог та на
підставі доказів наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів дійшла до висновку про
відсутність апеляційних підстав для
скасування рішення та відмови в
задоволенні позову, у зв'язку з чим
рішення суду підлягає залишенню без
зміни, а апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
08 серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.