Справа № 203/3774/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(додаткове)

10 жовтня 2014 року          Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого – судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі:           Величко О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2, який діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_1, до
ОСОБА_3, треті особи – Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління-служба у справах
дітей Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання
заповіту частково недійсним, визнання
права власності на частку нерухомого
спадкового майна,-

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2014 року Кіровським районним
судом м. Дніпропетровська було
винесено рішення за позовом ОСОБА_4,
який діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_1, до ОСОБА_3, треті особи – Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління-служба у справах
дітей Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання
заповіту частково недійсним, визнання
права власності на частку нерухомого
спадкового майна (а. с. 80-82)

18 серпня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла апеляційна скарга
представника позивача ОСОБА_5 на
рішення від 08.08.2014 по справі №203/3774/14-ц
та справу було надіслано до
апеляційного суду Дніпропетровської
області.

22 серпня 2014 року апеляційним судом
Дніпропетровської області було
винесено ухвалу про повернення
цивільної справи за позовом ОСОБА_4,
який діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_1, до ОСОБА_3, треті особи – Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління-служба у справах
дітей Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання
заповіту частково недійсним, визнання
права власності на частку нерухомого
спадкового майна до суду першої
інстанції для вирішення питання щодо
стягнення судового збору.(а. с. 94)

В судове засідання з вирішення питання
щодо ухвалення додаткового рішення
сторони не з’явились, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлялись
належним чином, в зв’язку із чим суд
вважає за можливе у відповідності до
ст.220 ч.3 ЦПК України провести судове
засідання за фактичної явки учасників
розгляду справи.

Дослідивши матеріали цивільної справи
№203/3774/14-ц, суд приходить до наступного
висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.220 ЦПК України суд,
що ухвалив рішення, може з власної
ініціативи ухвалити додаткове рішення,
якщо судом не вирішено питання про
судові витрати. Обов’язковість
вирішення при ухваленні рішення
питання щодо розподілу судових витрат
передбачає норма ст.214 ЦПК України, а
результати вирішення такого питання
згідно ст.215 ЦПК України мають знайти
своє відображення у резолютивній
частині рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є батьком
малолітньої ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується копією свідотства про
народження № 095640 (а. с. 5).

Як слідує із матеріалів цивільної
справи №203/3774/14-ц (2/0203/1216/2014), за
результатами її розгляду 08 серпня 2014
року було ухвалено рішення, яким
ОСОБА_4, який діє в інтересах
малолітньої ОСОБА_1 у задоволенні
позову до ОСОБА_3, треті особи – Перша
дніпропетровська державна нотаріальна
контора, Управління-служба у справах
дітей Жовтневої районної в м.
Дніпропетровську ради, про визнання
заповіту частково недійсним, визнання
права власності на частку нерухомого
спадкового майна було відмовлено.
Однак, ані мотивувальна, ані
резолютивна частин зазначеного
рішення не містять вирішення питання
щодо розподілу судових витрат по
справі, що відповідно зумовлює
необхідність вирішення цього питання
шляхом ухвалення додаткового рішення.

За змістом ст.ст.79, 119 ЦПК України,
ст.ст.1-4, 9 Закону України «Про судовий
збір» різновидом судових витрат є
судовий збір, який за подання позовної
заяви сплачується позивачем при
зверненні до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України права,
свободи та інтереси малолітніх осіб
віком до чотирнадцяти років, а також
недієздатних фізичних осіб захищають у
суді відповідно їхні батьки,
усиновлювачі, опікуни чи інші особи,
визначені законом

Згідно ч. 7 ст. 5 Закону України «Про
судовий збір» від сплати судового
збору звільняються: державні органи,
підприємства, установи, організації,
громадські організації та громадяни,
які звернулися у випадках,
передбачених законодавством, із
заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб, а також споживачі
- за позовами, що пов'язані з порушенням
їхніх прав;.

Таким чином, підсумовуючи
вищевикладене та приймаючи до уваги, що
ОСОБА_4 у задоволенні позову судом було
відмовлено, сам позивач на підставі ч. 5
ст. 7 ЗУ «Про судовий збір» звільнений
від сплати судових витрат за поданий
ним позов, оскільки представляє
інтереси малолітньої доньки, суд
приходить до висновку, що відповідно до
ст. 88 ЦПК України судові витрати по
цивільній справі підлягають
віднесенню на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.79, 88, 119, 214, 208, 209, 220 ЦПК України,
ст.ст.1-5 Закону України «Про судовий
збір»,–

ВИРІШИВ:

Судові витрати по справі віднести на
рахунок держави

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
дні з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя

Ф.Ф. Маймур