Справа №591/7752/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/2052/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 59
УХВАЛА

20 листопада 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на ухвалу Зарічного районного суду
м.Суми від 21 жовтня 2014 року

у справі за поданням державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Сумського міського
управління юстиції Ворони Оксани
Валеріївни

про тимчасове обмеження боржника
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о
в и л а :

Ухвалою Зарічного районного суду
м.Суми від 21 жовтня 2014 року подання
задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_3,
22 листопада 1974 р.народж.,
зареєстрованого АДРЕСА_1, у праві
виїзду за межі України, без вилучення
закордонного паспорта, до повного
погашення заборгованості по сплаті
аліментів на користь ОСОБА_6 на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
виникла станом на 15 жовтня 2014 року.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам та порушення норм
матеріального права, просить зазначену
ухвалу суду скасувати та постановити
нову ухвалу про відмову у задоволенні
подання.

Вказує про відсутність підстав для
встановлення обмеження відносно
ОСОБА_3, оскільки він місця проживання
не змінював, на виклики до ВДВС
з'являвся, не ухилявся від виконання
зобов'язання по сплаті аліментів на
утримання сина, а лише сплачував їх не в
повному обсязі. Крім того, на нерухоме
майно боржника накладено арешт.

Вважає, що обмеження боржника у праві
виїзду за межі України позбавить його
можливості заробити гроші для сплати
аліментів.

Доводить, що при проведенні розрахунку
заборгованості державний виконавець
не врахував квитанції про сплату
аліментів від 16 квітня та від 12 травня
2014 року.

Зазначає, що на розгляді суду перебуває
справа за його позовом до ОСОБА_6 про
виключення з актового запису про
народження дитини відомостей про його
батьківство.

Заслухавши пояснення представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, заперечення
представника ВДВС, дослідивши
матеріали та перевіривши ухвалу в
межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, рішенням
Зарічного районного суду м.Суми від 28
липня 2000 року (справа №2-2588) з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/4 заробітку, але не менше 1/2
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, щомісячно, з 09 березня 2000 року
до досягнення дитиною повноліття.

01 серпня 2000 року Зарічний районний суд
м.Суми видав виконавчий лист, на
підставі якого за заявою стягувача
постановою державного виконавця
Зарічного ВДВС Сумського МУЮ від 30
листопада 2007 року відкрито виконавче
провадження (а.с.3, 4).

Відповідно до наданої державним
виконавцем довідки-розрахунку, станом
на 15 жовтня 2014 року заборгованість
ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період 2007
- 2014 років складає 24505 грн. 20 коп. При
цьому загальний розмір нарахованих за
вказаний період аліментів становив 37505
грн. 20 коп., з яких боржник сплатив лише
13000 грн. (а.с.6).

Згідно зі свідоцтвом про право
власності на житло від 19 лютого 2002 року,
ОСОБА_3 на праві спільної сумісної
власності з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належить
квартира АДРЕСА_1 (а.с.24).

З'явившись за викликом державного
виконавця 16 жовтня 2014 року, ОСОБА_10
написав пояснення у якому вказав, що
офіційно не працевлаштований і на
обліку в центрі зайнятості не
перебуває; знає про наявність іншого
судового рішення, яким з нього на
користь ОСОБА_6 стягнуто 20000 грн. пені за
прострочку сплати аліментів;
підтвердив що заборгованість по
аліментам не сплачує, тому що оспорює
своє батьківство.

За таких правильно і з достатньою
повнотою встановлених обставин суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
будучи обізнаним про наявність у нього
обов'язку по сплаті аліментів на
утримання сина, достовірно знаючи про
відкрите виконавче провадження та про
необхідність своєчасно і у належному
розмірі сплачувати ці кошти на користь
ОСОБА_6, а також повідомляти відділ ДВС
про стан сплати аліментів, як того
вимагає ст.12 Закону України «Про
виконавче провадження» та п.7.23
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
МЮ України від 02 квітня 2012 року №512/5,
боржник ці обов'язки виконував лише
частково, систематично допускаючи
значну заборгованість, тим самим
ухиляючись від виконання судового
рішення.

Ухвала місцевого суду відповідає
вимогам ч.1, ч.4 ст.313 ЦК України, п.5 ч.1, ч.2
ст.6 Закону України «Про порядок виїзду
з України і в'їзду в Україну громадян
України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» та ст.377-1
ЦПК України.

Зі змісту вказаних норм слідує, що
наявність у особи зобов'язань,
покладених на неї судовим рішенням чи
рішенням іншого органу (посадової
особи), від виконання яких вона
ухиляється, є підставою для вжиття до
цієї особи заходу забезпечення
виконання рішень у вигляді обмеження
її у праві виїзду за межі України.

Під поняттям «ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням» варто розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Усупереч викладеного та в порушення
вимог ст.ст.10, 11, 58-60 ЦПК України, доказів
свого скрутного майнового стану,
наявності тяжких захворювань,
одержання незначної заробітної плати
чи намагань і неможливості
працевлаштуватись тощо, боржник не
надав.

Боржник не позбавлений був можливості
самостійно вчиняти правочини по
оплатному відчуженню належної йому
частини нерухомого майна з метою
погашення боргу по аліментах.

Доводи апеляційної скарги про створені
перешкоди у виконанні трудових
обов'язків за кордоном, також
матеріалами справи не підтверджуються.

Додані до апеляційної скарги квитанції
відділень зв'язку «УКРПОШТА» з яких
вбачається перерахування ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_6: 16 квітня 2014 року - 593 грн.
80 коп., а 12 травня 2014 року - ще 593 грн. 80
коп. (а.с.25), не містять відомостей про
призначення цих платежів. Вказані
квитанції державному виконавцеві
своєчасно не надані, ці суми до
розрахунку заборгованості (який ніким
не оскаржений) не включались.

Та навіть за умови зарахування даних
платежів на сплату аліментів за
минулий період, загальний розмір боргу
знизиться незначно, що не впливатиме на
правильність оскаржуваної ухвали
місцевого суду в цілому.

Судовий спір про виключення відомостей
про батьківство ОСОБА_3 з актового
запису про народження ОСОБА_7 (справа
№591/219/14-ц) на даний час не вирішений.

Крім того, ці обставини матимуть
значення тільки за умови вирішення
позову на користь позивача та лише щодо
тих аліментних платежів, які належить
вчиняти після набрання чинності таким
судовим рішенням і жодним чином не
впливатимуть на обов'язок погашати
борг по аліментам.

Таким чином, ухвала суду першої
інстанції є законною і обґрунтованою,
тому підстав для її зміни чи скасування
не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3
- ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Зарічного районного суду м.Суми
від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді -