Справа № 456/4050/14-ц
Провадження № 2/456/1973/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"07" листопада 2014 р. Стрийський
міськрайонний суд Львівської області
в
складі: головуючої - судді
Гули Л. В.

з участю секретаря
Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Стрию справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
на стороні позивача - ОСОБА_3 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив
право користування житловою квартирою
АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що
24.10.2000 року між нею (ОСОБА_1.) та ОСОБА_4,
ОСОБА_5 було укладено договір
купівлі-продажу квартири, який
посвідчено приватним нотаріусом
Стрийського районного нотаріального
округу та на якому проставлено
Стрийським міжрайонним бюро технічної
інвентаризації відповідний реєстровий
напис про право особистої власності.
Відповідно до умов договору вона
купила квартиру АДРЕСА_1. 02.11.2000 року
Стрийським міжрайонним бюро технічної
інвентаризації складено технічний
паспорт на дану квартиру. Відповідно до
виписки з домової книги про склад сім'ї
та прописку, виданої
Житлово-експлуатаційною конторою № 4, у
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи
: ОСОБА_1 (власник), ОСОБА_3 (донька),
ОСОБА_2 (зять), ОСОБА_6 (онука), ОСОБА_7
(онук). Відповідач ОСОБА_2
зареєстрований у даній квартирі,
починаючи з 08.12.2000 року, але там не
проживає протягом тривалого часу.
Рішенням Стрийського міськрайонного
суду від 01.04.2013 року розірвано шлюб між
її донькою ОСОБА_3 та зятем ОСОБА_2, який
проживав у спірній квартирі приблизно
до ІІ кварталу 2012 року та задовго до
розірвання шлюбу з її донькою виїхав з
квартири. Вона неодноразово зверталася
до відповідача з проханням вжити
заходів, необхідних для зняття його з
реєстрації у добровільному порядку.
Спершу відповідач сам виявляв таке
бажання, навіть особисто 27.06.2014 року
оформив та підписав заяву про зняття
особи з реєстрації місця проживання,
однак в подальшому справу до кінця не
довів. Оскільки за вищевказаною
адресою відповідач не проживає,
виникають проблеми зі сплатою
надмірних комунальних послуг,
неможливо отримати відповідні
субсидії на їх оплату, чим об'єктивно
порушуються її права. У зв'язку з
наведеним змушена звернутися за
захистом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги,
покликаючись на викладені в позовній
заяві обставини, просить їх
задовольнити, не заперечила проти
заочного розгляду справи.

Відповідач, будучи належним чином
повідомлений про час і місце судового
розгляду шляхом поміщення оголошення в
газеті «Високий замок» від 28 жовтня 2014
року, на виклик суду не з'явився, про
причину неявки не повідомив, тому суд
відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України
розглянув справу заочно за його
відсутності на підставі наявних у ній
доказів.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3
в судовому засіданні підтримала
позовні вимоги, просить їх
задовольнити.

Суд, розглянувши матеріали справи,
заслухавши пояснення позивачки,
третьої особи на стороні позивачки,
свідків, дав оцінку зібраним доказам,
вважає, що неявка відповідача не є
перешкодою для розгляду справи,
оскільки в матеріалах справи достатньо
доказів про права та взаємовідносини
сторін і позов слід задовольнити,
ухваливши заочне рішення, враховуючи
відсутність заперечень позивачки
проти такого вирішення справи.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав, а суд,
здійснюючи правосуддя захищає
порушені права цих осіб у спосіб,
визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту
міститься в ст. 16 ЦК України. Виходячи
із загальних положень права власності,
власнику належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Скориставшись своїм правом, позивачка
просила визнати ОСОБА_2 таким, що
втратив право на користування житловим
приміщенням на підставі ст. 405 ЦК
України.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.1997 року відповідно до Закону №
475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року, Першого
протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до
Конвенції», закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном, закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди відповідно до
закону, за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод
кожен має право на повагу до свого
приватного і сімейного життя, до свого
житла і кореспонденції. Органи
державної влади не можуть втручатись у
здійснення цього права, за винятком
випадків, коли втручання здійснюється
згідно із законом і є необхідним у
демократичному суспільстві в
інтересах національної та громадської
безпеки чи економічного добробуту
країни, для запобігання заворушенням
чи злочинам, для захисту здоров'я чи
моралі або для захисту прав і свобод
інших осіб.

Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Право користування житлом
втрачає член сім'ї власника у разі
відсутності без поважних причин понад
один рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між гим і власником житла
або законом.

В судовому засіданні встановлено, що
позивачці ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу квартири серії АВО №
100529 від 24.10.2000 року, посвідченого
приватним нотаріусом Стрийського
районного нотаріального округу, реєстр
№ 2157, та зареєстрованого Стрийським
міжрайонним бюро технічної
інвентаризації за реєстровим написом
№ 4626, належить на праві особистої
власності квартира АДРЕСА_1 /а.с. 6/.

Як вбачається з довідки
житлово-експлуатаційної контори № 4
від 01.10.2014 року за № 2624 в
спірній квартирі зареєстровані, крім
позивачки, ще донька ОСОБА_3, онуки
ОСОБА_6 і ОСОБА_7, та ОСОБА_2 -
колишній зять /а.с. 8/.

Як пояснила в судовому засіданні
позивачка ОСОБА_1, відповідач є
колишнім чоловіком її доньки ОСОБА_3, з
яким розірвано шлюб рішенням
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області від 01.04.2013 року. Вона
є власником спірної квартири, де немає
жодних речей відповідача, який з ІІ
кварталу 2012 року в спірній квартирі не
проживає без поважних причин.
Відповідач спочатку виявляв бажання
знятися з реєстрації місця проживання
в добровільному порядку, навіть
звертався з відповідною заявою в
Стрийський МВ ГУ МВС України, однак
справу до кінця не довів. Місце
перебування ОСОБА_2 ні її доньці
ОСОБА_3, ні їй на даний час
невідоме.

З матеріалів справи встановлено, що
рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 01.04.2013 року
розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
зареєстрований 10.05.1997 року у відділі
реєстрації актів громадянського стану
виконкому Стрийської міської ради
Львівської області, про що зроблено
актовий запис № 147 /а.с. 9/.

Відповідач ОСОБА_2 27.06.2014 року звертався
до Стрийського МВ ГУ МВС України у
Львівській області із заявою про
зняття з реєстрації місця проживання
/а.с. 10/, що свідчить про його наміри
вирішити спір у добровільному порядку
та втрату інтересу до спірної квартири.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні
пояснила, що є сусідкою позивачки,
часто заходить до неї в гості, після
розірвання шлюбу з донькою позивачки в
квітні 2013 року ні відповідача ОСОБА_2,
ні його особистих речей в квартирі не
бачила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні
пояснила, що є сусідкою позивачки по
сходовій площадці. Після розірвання
шлюбу з донькою позивачки інколи
бачила відповідача, який приїжджав на
автомобілі до будинку, щоб відвезти
сина на тренування, однак у квартиру не
піднімався. З осені 2013 року колишнього
зятя позивачки взагалі не бачила ні
біля будинку, ні в її квартирі.

Відтак, в судовому засіданні
встановлено, що ОСОБА_2 понад один рік
не проживає в АДРЕСА_1 без поважних
причин, а тому втратив право на
користування вказаним жилим
приміщенням.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215, 224, 226 ЦПК
України, ст. 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право на користування
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано відповідачем протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачкою
до апеляційного суду Львівської
області протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя Л.В.Гула