АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/786/3597/14
Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Триголова В.М.,

суддів : Омельченко Л.М., Бондаревської
С.М.

при секретарі: Коваль А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районого суду
м.Полтави від 17 жовтня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до
Полтавського національного технічного
університету імені Юрія Кондратюка,
третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районого суду
м.Полтави від 17 жовтня 2014 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Полтавського національного технічного
університету імені Юрія Кондратюка,
третя особа - ОСОБА_3, про поновлення на
роботі та відшкодування моральної
шкоди - відмовлено.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
рішення місцевого суду, в якій просить
його скасувати та ухвалити нове, яким
його позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи у межах доводів
апеляційної скарги, приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Згідно п.2 ст. 23 КЗпП України трудовий
договір може бути: на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.

Пунктом 2 ч.1 ст. 36 цього Кодексу
передбачено, що підставами припинення
трудового договору є закінчення строку
(пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків,
коли трудові відносини фактично
тривають і жодна з сторін не поставила
вимогу про їх припинення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму ВСУ
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» укладення трудового
договору оформляється наказом чи
розпорядженням власника
підприємства, установи, організації чи
уповноваженого ним органу. Фактичний
допуск до роботи вважається
укладенням трудового договору
незалежно від того, чи було прийняття
на роботу належним чином оформлене,
якщо робота провадилась за
розпорядженням чи відома власника або
уповноваженого ним органу. При
укладенні трудового договору на
визначений строк цей строк
встановлюється погодженням сторін і
може визначатись як конкретним
терміном, так і часом настання певної
події (наприклад, повернення на роботу
працівниці з відпустки по вагітності,
родах і догляду за дитиною; особи, яка
звільнилась з роботи в зв'язку з
призовом на дійсну строкову військову
чи альтернативну службу, обранням
народним депутатом чи на виборну
посаду (або виконанням певного обсягу
робіт).

Згідно з ч.1 ст. 2371 КЗпП відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що відповідно до наказу
від 17.01.2014 року № 19-04 «Про прийом на
роботу, перехід на 0,45 посади, погодинну
роботу, зміну надбавки за вислугу
років», ОСОБА_1, який працює на 0,25 посади
асистента кафедри дизайну
архітектурного середовища та
містобудування було переведено з 17.01.2014
року по 31.08.2014 року на 0,45 посади
асистента цієї ж кафедри з оплатою 45%
посадового окладу - 1069,65 грн. на місяць
(спец.фонд), педагогічний стаж менше
трьох років.

Відповідно до протоколу № 12
засідання кафедри дизайну
архітектурного середовища від 05.06.2014
року, кафедра пропонувала призначити
ОСОБА_1 на посаду «старшого викладача
до отримання диплому кандидата наук».

Відповідно до протоколу № 16
засідання вченої ради архітектурного
факультету ПолтНТУ від 09.07.2014 року
ОСОБА_1 було обрано асистентом на 1 рік.

Відповідно до протоколу № 17
засідання вченої ради архітектурного
факультету ПолтНТУ від 29.08.2014 року
рішення вченої ради факультету від
09.07.2014 року було визнано нелегітимним
та скасовано у зв'язку з порушенням п. 8
Положення про обрання та прийняття на
роботу науково-педагогічних
працівників вищих навчальних закладів
третього та четвертого рівнів
акредитації, затвердженого наказом МОН
від 24.12.2002 року № 744.

29.07.2014 року позивачем була подана
заява про продовження терміну роботи з
01.09.2014 року на посаді страшого
викладача кафедри дизайну
архітектурного середовища, яка
оформлена з порушенням п. 11.5.3
Регламенту ПолтНТУ: на заяві не було
висновку і підпису завідувача кафедри
ДАС, а також була відсутня картка
навчального навантаження і не
визначено за рахунок якого навчального
навантаження ОСОБА_1 переводиться з 0,45
ставки асистента на повну посаду
старшого викладача кафедри.

Заява не була погоджена та
передана декану архітектурного
факультету, оскільки вона не
відповідала вимогам Регламетну.

26.08.2014 року наказом по
університету «Про припинення трудових
відносин» ОСОБА_1 звільнено з 31.08.2014
року з роботи з 0,45 посади асистента
кафедри дизайну архітектурного
середовища у звязку з закінченням
строку трудового договору, п. 2 ст. 36
КЗпП України.

Вірно не взяті до уваги судом
доводи позивача в частині його
фактичного допуску до роботи. Жодних
наказів чи розпоряджень з цього
приводу роботодавця чи уповноважених
органів не було, що було підтверджено в
ході судового розгляду свідками -
деканом архітектурного факультету
ОСОБА_4 та завідувачем кафедри дизайну
архітектурного середовища ОСОБА_5

Старший викладач кафедри дизайну
архітектурного середовища ОСОБА_6,
допитана в якості свідка, ОСОБА_1 був
присутнім на цій лекції, але її не
проводив. Він взяв слово та розповів
присутнім про етнонаціональну
політику та основи державної мовної
політики України.

Прізвище ОСОБА_7 відсутнє в
затвердженому першим проректором -
проректором із науково-педагогічної
роботи ОСОБА_3 розкладом навчальних
занять для студентів 2-го курсу АРХ з
01.09.2014 року, тому судом вірно не
прийнято до уваги чорнового варіанту
розкладу, що ніким не затверджений та
наданий суду позивачем.

Окрім того, свідок ОСОБА_4 пояснив
суду, що чорнові варіанти розкладу
складаються за кілька місяців до
початку нового учбового року без
врахувань того, хто з викладачів буде
звільненим за строковим трудовим
договором. Прізвище ОСОБА_1 було в
попередніх варіантах розподілу
навантаження та проекті розкладу
архітектурного факультету, які не
затверджувалися.

В табелі обліку використання
робочого часу з 01.09.2014 року прізвище
позивача взагалі відсутнє, так як
відсутнє і в журналі контролю виходу на
роботу викладачів.

До 01.09.2014 року з позивачем було
здійснено повний розрахунок.

З огляду на вищезазначене, доводи
позивача щодо його фактичного допуску
роботодавцем до роботи на посаді
старшого викладача є необгрунтованими.

З пояснень позивача та його
представника, відповідач йому не
відмовляв у внесенні відомостей до
трудової книжки та особової справи про
стаж роботи за сумісництвом на кафедрі
основ архітектури та інформацію про
призначення стипендії Президента
України.

Допитана в судовому засіданні
свідок ОСОБА_8 пояснила, що відомості
про призначення стипендії позивачеві
повинні бути внесені відділом
аспірантури універиситету, оскільки на
час призначення стипендії останній
навчався в аспірантурі. Крім того,
свідок повідомила, що відділом
кадрової та правової роботи не було
відмовлено в позивачеві у внесенні
відомостей до трудової книжки щодо
роботи за сумісництвом, оскільки він до
них взагалі не звертався з даного
приводу.

Враховуючи вищевикладене, а також
те, що дія котракту, укладеного з
позивачем закінчилася, на новий строк
трудовий договір продовжено не було,
беручи до уваги пояснення самого
ОСОБА_1, надані в судовому засіданні
апеляційної інстанції про те, що про
існуванння наказу від 26.08.2014 року про
його звільнення він був обізнаний
02.09.2014 року, а також враховуючи, що
наказів про призначення ОСОБА_1 на
посаду старшого викладача кафедри
архітектурного середовища до його
звільнення відповідачем не виносилось,
витяг з наказу та трудову книжку
отримував, повний розрахунок з ним був
проведений 01.09.2014 року, окрім того,
результати конкурсу на заміщення
посади старшого викладача кафедри на
основі контракту до отримання диплому
кандидата наук - скасовані і не
оскаржулися в судовому порядку,
відсутні підстави для поновлення
ОСОБА_7 на роботі, у зв'язку з
незаконністю дій відповідача, оскільки
позивач не позбавлений права на
звернення з вимогою внести відповідні
дані до його трудової книжки.

Також ОСОБА_1 не заперечував, що
представниками відповідача йому не
відмовлялось у внесенні відомостей до
трудової книжки та особової справи про
стаж роботи за сумісництвом на кафедрі
основ архітектури та інформацію про
призначення стипендії Президента
України, представник відповідача в
судовому засіданні погодився на
внесення таких відомостей за
зверненням ОСОБА_7 до його трудової
книжки. Таким чином, спір в цій частині
позову між сторонами відсутній.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку, що позовні
вимоги щодо поновлення на посаді
старшого викладача та внесення
відомостей до трудової книжки,
задоволенню не підлягають.

Окрім того, позивачем не було
також доведено доказів завдання йому
моральної шкоди через протиправну
поведінку відповідача по справі,
зокрема, причинно-наслідкового зв'язку
між ними та міркувань, якими керувався
позивач при визначенні розміру
моральної шкоди, у задоволені позову
ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди
також правильно відмовлено.

На підставі наведеного та враховуючи,
що апеляційна скарга не містить
доводів щодо неправильності рішення
суду, які б були підставою для його
скасування чи зміни, колегія суддів
приходить до висновку, що підстави для
зміни чи скасування рішення суду
відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Октябрського районого суду
м.Полтави від 17 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.М. Триголов

Судді:
С.М. Бондаревська

Л.М. Омельченко