Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1074/14-ц

Провадження №2/377/402/14

18 листопада 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі
судді Орла А.С., при секретарі
Прохоровій О.О., з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників відповідача Красюка О.Й.,
Красюка С.Й.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
особі адвоката ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Потенціал-4» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, добових, оплати за
роботу понад норму тривалості робочого
часу, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні з
роботи, -

УСТАНОВИВ:

2 жовтня 2014 року до суду звернувся
ОСОБА_1 із зазначеним позовом до ПП
«Потенціал-4» з вимогами про стягнення
заборгованості по нарахованій, але не
виплаченій заробітній платі в сумі
29368,44 грн., середнього заробітку за весь
час затримки розрахунку за період з 22
травня 2014 року по 10 жовтня 2014 року в
розмірі 122400,00 грн., зобов'язання видати
трудову книжку.

У позовній заяві посилався на те,
що між ним та відповідачем 22 травня 2013
року було укладено контракт, який
закінчив свою дію 22 травня 2014 року.
Після цього відповідач не провів з ним
розрахунок, як це передбачено ст. 116
КЗпП України та не видав трудову
книжку, за що має нести
відповідальність, передбачену ст. 117
КЗпП України.

Упродовж розгляду справи в суді
позивач та його представник
неодноразово змінювали вимоги і
остаточно просили: стягнути з ПП
«Потенціал-4» на користь ОСОБА_1
заборгованість по нарахованій але не
виплаченій заробітній платі в сумі 5058,91
грн.; стягнути середній заробіток за
весь час затримки розрахунку по день
фактичного розрахунку за період з 22
травня 2014 року по 18 листопада 2014 року на
суму 147866,90 грн.; стягнути компенсацію за
невикористану відпустку за період з
травня 2013 року по травень 2014 року в
розмірі 18000 грн.; стягнути невиплачені
добові в сумі 7600,00 грн.; стягнути
заборгованість по заробітній платі за
роботу понад норму в сумі 249916,96 грн..

В судовому засіданні позивач і
його представник з посиланням на
надані ними розрахунки та інші
документи пояснювали, що відповідач
порушив умови контракту, включивши до
складу заробітної плати суму добових,
чим занизив її розмір та розмір податку
на доходи фізичних осіб і соціальні
внески, не нарахував і не виплатив
добових за два останні місяці роботи
та компенсацію за невикористану
відпустку, а також всупереч вимогам
законодавства про працю не оплатив
понадурочні роботи, оскільки фактично
позивач працював по 10 годин замісць 6
годин, передбачених контрактом, які
фактично оплачені. Спірне питання про
видачу трудової книжки вирішено в
добровільному порядку.

Представники відповідача проти
позову заперечували повністю. З
посиланням на надані розрахунки та
інші документи пояснювали суду, що
дійсно позивачеві не було виплачено
добові на останні два місяці роботи та
компенсацію за невикористану
відпустку, однак заборгованості перед
позивачем немає, оскільки сума
фактичних виплат позивачеві згідно
умов контракту перевищує суму належних
виплат як самої заробітної плати, так і
добових та компенсації за
невикористану відпустку. Підстав для
проведення позивачеві оплати за роботу
понад норму немає, оскільки контрактом
передбачено шестигодинний робочий
день та шестиденний робочий день, а
також час, який не зараховується у
робочий час. Позивач не звертався до
підприємства з питання роботи понад
норму, вказану у контракті і це питання
не розглядалося. Наявність другого
табелю обліку робочого часу, у якому
вказано тривалість праці працівників 10
годин, трудових відносин з позивачем,
які врегульовані контрактом, не
стосується, оскільки він призначений
для обгрунтування розрахунків із
замовником і стосується виключно
господарської діяльності
підприємства.

Вислухавши сторони, перевіривши
надані ними докази, з'ясувавши
обставини справи та визначивши
відповідні їм правовідносини, суд
дійшов наступних висновків.

Встановлено, що 22 травня 2013 року
між приватним підприємством
«Потенціал-4» в особі директора Красюка
Олега Йосиповича (Роботодавець) та
громадянином ОСОБА_1 (Працівник) було
укладено контракт, згідно якого він
наймається на роботу за посадою
провідний інженер (а.с.7-9).

Згідно п. 1.1. контракту він є
строковим трудовим договором і
укладається на період надання послуг
на об'єкті будівництва нове «Укриття»
для блоків Чорнобильської АЕС.

За даним контрактом працівник
включається в групу консультантів по
надання послуг консультації по
виконанню робіт з монтажу
металоконструкцій на проекті
«Укриття» (п. 1.3.)

Робота за даним контрактом буде
вимагати постійних відряджень до
об'єкту протягом усієї дії даного
контракту - до «чистого» майданчику
монтажу арочної конструкції укриття
(п.1.4.).

Згідно п. 2.1. контракту за
виконання обов'язків, передбачених цим
контрактом, працівнику нараховується
18000,00 грн. у місяць, що включає в себе всі
податки, які сплачуються роботодавцем
до бюджетів різних рівнів відповідно
до чинного законодавства України та
оплату праці працівника.

Оплата праці здійснюється
пропорційно відпрацьованого часу
(п.2.2.).

Працівнику надається щорічна
відпустка тривалістю: основна - 24 дні;
додаткова за роботу із шкідливими і
важкими умовами праці - 7 днів (п.2.3.).

Згідно п. 3.1. контракту робочий
день - 6 годин, 6-денний робочий тиждень з
одним вихідним днем.

Не входить у робочий час: час на
переодягання, інструктажі, а також
перерва на відпочинок кожні 15 хвилин
через 2 години роботи; час, відведений
на перерву для відпочинку та приймання
їжі (обідня перерва); час, відведений на
проїзд працівника від тимчасового
житла до робочого місця (на
будмайданчик) і назад (п. 3.2.).

Сторони домовилися, що час (дні),
який (які) працівник витрачає на те,
щоби добратися від місця проживання
(реєстрації) до тимчасового житла і
назад в робочий час не включаються (п.
3.5.).

Згідно абз. 2 п. 4.1. контракту
роботодавець зобов'язується
виплачувати робітникові заробітну
плату, добові, надбавки, визначені цим
контрактом.

Згідно п. 6.4. контракту строк його
дії - один рік з моменту підписання, але
він також може визначатися об'ємом
робіт, проведення яких буде вимагатися
від працівника.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядку, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін
(ч. 1).

Особливою формою трудового
договору є контракт, в якому строк його
дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін (ч. 3).

Представником відповідача у
судовому засіданні надано довідку про
фактично відпрацьований позивачем час
за весь період його роботи в ПП
«Потенціал-4» з 22.05.2013 р. по 21.05.2014 р. із
зазначенням кількості фактично
відпрацьованих днів у кожному місяці,
зміст якої позивач та його представник
не заперечували (а.с.36).

Представником відповідача також
надано банківську виписку по
зарплатному рахунку ОСОБА_1, з
використанням якого здійснювались
розрахунки по заробітній платі та
добових, правильність якої позивачем
та його представником не
заперечувались (а.с.28-29).

Згідно наданого представником
відповідача уточненого акту звірки
взаєморозрахунків по ОСОБА_1 (без
добових), арифметичну правильність
якого позивач і його представник не
заперечували, за період з травня 2013
року по травень 2014 року позивачу було
нараховано згідно контракту
пропорційно відпрацьованому часу -
188410,00 грн.; утримано: ЄСВ (38,52%) - 52394,00 грн.;
ПДФО (15%) - 19668,00 грн.; ЄСВ (3,6%) - 4897,00 грн.; до
виплати згідно контракту - 111452,00 грн.;
виплачено фактично - 131227,09 грн.; в т.ч.
виплачено на зарплатну картку 63507,80
грн.; перераховано аліментів поштовими
переказами - 67719,29 грн.. У підсумку:
належало до виплати - 11452,00 грн.;
виплачено - 131227,09 грн.; переплата - 19775,00
грн.. Компенсація за невикористану
відпустку: нараховано згідно контракту
- 18000,00 грн.; утримано: ЄСВ (38,52%) - 5005,00 грн.;
ПДФО (15%) - 1879,00 грн.; ЄСВ (3,6%) - 468,00 грн.; до
виплати згідно контракту - 10648,00 грн.;
переплата у підсумку - 9127,00 грн. (а.с.93, 94).

Суд погоджується з правильністю
цього розрахунку по заробітній платі,
оскільки він відповідає розділу 2
контракту «Заробітна плата», зокрема п.
2.1., 2.2., 2.3., якими встановлено розмір
оплати праці з розрахунку 18000 грн. на
місяць, що включає в себе всі податки,
які сплачуються роботодавцем до
бюджетів відповідно до чинного
законодавства України та оплату праці
працівника пропорційно
відпрацьованому часу і надання
щорічної відпустки, яка фактично не
була використана працівником на день
припинення дії трудового договору.

Зазначені положення контракту,
які врегульовують права та обов'язки
сторін, умови матеріального
забезпечення та організації праці, в
судовому порядку не були оспорені та
визнані недійсними і є чинними на час
вирішення справи.

Водночас суд не погоджується з
наданими позивачем та його
представником розрахунками
заборгованості по заробітній платі і
їх доводами про те, що оскільки
фактичні утримання з позивача сум ЄСВ
та ПДФО були меншими за рахунок
безпідставного зменшення відповідачем
на суму добових бази нарахування
заробітної плати, то при звірці
розрахунку слід враховувати фактично
проведені, а не розрахункові суми
утримання ЄСВ та ПДФО.

Так, згідно первісного акту
взаєморозрахунків по ОСОБА_1, який було
додано до письмових заперечень
відповідача, до суми щомісячного
нарахування 18000,00 грн. було включено
добові 6000,00 грн., за вирахуванням яких
за базову була взята сума щомісячного
нарахування зарплати 12000,00 грн..
Виходячи з неї за період з травня 2013
року по травень 2014 року позивачу було
нараховано пропорційно
відпрацьованому часу - 188410,00 грн.; у т.ч.
добові - 60800,00 грн.; утримано: ЄСВ (38,52%) -
35486,00 грн.; ПДФО (15%) - 13321,00 грн.; ЄСВ (3,6%) -
3316,00 грн.; до виплати згідно контракту -
136286,00 грн. (а.с.27).

У зв'язку з цим позивач та його
представник вважали, що різниця між
цією сумою та фактично виплаченою
становитиме заборгованість по
заробітній платі на суму 5058,91 грн. з
розрахунку 136286,00 грн. - 131227,09 грн. = 5058,912
грн..

Зазначені доводи позивача та
його представника є помилковими
виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 168.1.1. п. 168.1.
статті 168 Податкового кодексу України
податковий агент, який нараховує
(виплачує, надає) оподатковуваний дохід
на користь платника податку,
зобов'язаний утримувати податок із
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно п.п. 168.4.7. п. 168.4. цієї статті
відповідальність за своєчасне та повне
перерахування сум податку до
відповідного місцевого бюджету несе
юридична особа або її відокремлений
підрозділ, що нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід.

Відповідно до п. 171.1. статті 171
Податкового кодексу України особою,
відповідальною за нарахування,
утримання та сплату (перерахування) до
бюджету податку з доходів у вигляді
заробітної плати, є роботодавець, який
виплачує такі доходи на користь
платника податку.

Згідно абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» платниками
єдиного внеску є роботодавці:
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
які використовують працю фізичних осіб
на умовах трудового договору
(контракту), а відповідно до абз. 1 і 2 п. 2
цієї частини - працівники, які працюють
на підприємствах, в установах,
організаціях, в інших юридичних осіб,
зазначених в абз. 2 та 8 п. 1 цієї частини.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону
єдиний внесок нараховується: для
платників, зазначених у пунктах 1 (крім
абз. 7), 2, 3, 6, 7 і 8 ч. 1 ст. 4 цього Закону, -
на суму нарахованої заробітної плати
за видами виплат, які включають основну
та додаткову заробітну плату, інші
заохочувальні та компенсаційні
виплати, що визначаються відповідно до
Закону України «Про оплату праці» та
суму винагороди фізичним особам за
виконання робіт (надання послуг) за
цивільно-правовими угодами.

Відповідно до ч. 5 цієї статті
єдиний внесок нараховується на суми,
зазначені в частинах першій і другій
цієї статті, незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також від
того, чи виплачені такі суми фактично
після їх нарахування до сплати.

Згідно ч. 6 цієї статті
нарахування єдиного внеску за
платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7,
8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюється платниками,
зазначеними у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на
які єдиний внесок нарахований.

Згідно ч. 2 ст. 9 цього Закону
обчислення єдиного внеску
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
виплат (доходу), на які відповідно до
цього Закону нараховується єдиний
внесок.

Відповідно до ч. 9 цієї статті
обчислення і сплата єдиного внеску за
платників, зазначених у пунктах 2, 3, 6, 7,
8, 9 та 11 ч. 1 ст. 4 цього Закону,
здійснюється платниками, зазначеними у
пункті 1 частини першої статті 4 цього
Закону, за рахунок сум, на які внесок
нарахований.

Виходячи з цього, нарахування,
утримання і перерахування до бюджету
суми податку з доходів фізичних осіб
(ПДФО) та єдиного соціального внеску
(ЄСВ) за рахунок сум, на які вони
нараховані, є самостійним обов'язком
роботодавця, який є відповідальним за
їх правильність і своєчасність, що не
позбавляє його права та обов'язку у
разі виявлення неправильності
розрахунку провести відповідний
перерахунок і у разі звільнення
працівника з роботи перерахувати до
бюджету суму недоплати за власний
рахунок, що не впливає на розрахунки з
працівником після його звільнення.

Враховуючи зазначене немає
підстав для задоволення вимог про
стягнення заборгованості по
заробітній платі на суму 5058,912 грн. та
компенсації за невикористану
відпустку на суму 18000,00 грн., оскільки
вони не грунтуються на положеннях п. 2.1.,
2.2. і 2.3. контракту та наданих доказах.

Відповідно до абз. 2 п. 4.1. контракту
роботодавець, зокрема, зобов'язується
виплачувати робітникові заробітну
плату, добові, надбавки, визначені цим
контрактом.

Згідно наданих в судовому
засіданні копій щомісячних наказів
директора ПП «Потенціал-4» про
відрядження за період з травня 2013 року
по березень 2014 року його працівники, в
т.ч. позивач ОСОБА_1, направлялись у
відрядження на Чорнобильську АЕС з
метою надання консультацій по
проведенню робіт з монтажу
металоконструкцій на вказаний у них
термін із встановленням розміру
добових (а.с.95-105).

Згідно наданої довідки директора ПП
«Потенціал-4», правильність якої
позивачем не заперечувалась, ОСОБА_1
працював з 22.05.2013 р. по 21.05.2014 р. на посаді
провідного інженера з нагляду за
будівництвом і йому за період з травня
2013 року по березень 2014 року включно
щомісячними платежами виплачено
добові на загальну суму 57560,00 грн.
(а.с.145).

Зі змісту первісного акту звірки
взаєморозрахунків по ОСОБА_1 (а.с.27) за
квітень і травень 2014 року йому було
нараховано але не виплачено добові на
загальну суму 7600,00 грн. (4400+3200).

Суд погоджується з доводами
представників відповідача про те, що ця
сума не була виплачена і не підлягає
виплаті позивачеві внаслідок
наявності загальної переплати по
розрахунку з ним на суму 9127,00 грн., яка
перевищує невиплачену суму добових на
1527,00 грн. (9127,00-7600) згідно уточненого
акту взаєморозрахунків по контракту
(а.с.93, 94).

Виходячи з цього немає підстав для
задоволення вимоги позивача про
стягнення заборгованості по виплаті
добових на суму 7600 грн., оскільки вона
не грунтується на положеннях абз. 2 п.4.1.
контракту та наданих доказах.

Як передбачено розділом 3 «Робочий час»
контракту робочий день - 6 годин,
6-денний робочий тиждень з одним
вихідним днем (п. 2.1.). Час, який за
умовами контракту не входить у робочий
час, зазначений у п. 3.2. і 3.3. контракту.

Представником відповідача надано суду
копії табелів обліку робочого часу за
період з травня 2013 року по травень 2014
року з шестигодинним робочим днем, на
підставі яких нараховувалась
заробітна плата позивачу пропорційно
відпрацьованому часу згідно контракту
(а.с. 61-73).

Ним також надано суду копію робочого
розпорядку працівників проекту
«Укриття», затвердженого директором ПП
«Потенціал-4» 10.08.2012 р., у якому
розраховано тривалість робочого часу 6
годин із загального часу перебування
працівників на території станції
тривалістю 10 годин (а.с.47).

Суд погоджується з доводами
представників відповідача про
відповідність проведеної позивачу
оплати праці умовам укладеного
контракту, оскільки вони грунтуються
на положеннях розділу 3 «Робочий час»
контракту, якими передбачено 6-годинний
робочий день при 6-денному робочому
тижню з одним вихідним днем.

Водночас суд не погоджується з
розрахунками та доводами позивача і
його представника про те, що він
фактично працював по 10 годин щодня,
тобто понад норму, визначену
контрактом, у зв'язку з чим має право на
оплату праці у подвійному розмірі за 4
години роботи щодня на підставі
відповідних положень КЗпП України на
загальну суму 249916,96 грн., виходячи з
наступного.

Так, відповідно до ст. 106 КЗпП України за
погодинною системою оплати праці
робота в надурочний час оплачується в
подвійному розмірі годинної ставки. За
відрядною системою оплати праці за
роботу в надурочний час виплачується
доплата у розмірі 100 відсотків тарифної
ставки працівника відповідної
кваліфікації, оплата праці якого
здійснюється за погодинною системою, -
за всі відпрацьовані надурочні години.

Позивачем та його представником суду
надано місячні табелі відпрацьованого
часу персоналу СП «НОВАРКА» за квітень
і травень 2014 року, в т.ч. ОСОБА_1, у яких
вказано 10 робочих годин по днях (а.с.37,38),
а також наряди-допуски на виконання
робіт на висоті за спірний період, з
яких вбачається, що час фактичного
перебування керівника робіт ОСОБА_1 та
інших працівників на місці виконання
монтажних робіт на проммайданчику
Чорнобильської АЕС перевищував 6 годин
(а.с.106-144).

Представником відповідача суду надано
копії окремих табелів обліку
використання робочого часу за період з
травня 2013 року по травень 2014 року,
затверджених директором ПП
«Потенціал-4», у яких тривалість
щоденного робочого часу працівників, в
т.ч. ОСОБА_1, вказана по 10 годин (а.с. 48-60).

Представник відповідача пояснив, що ці
табелі складались для обгрунтування
розрахунків за виконані роботи, актів
приймання-передачі виконаних робіт на
виконання договору № 321 про надання
послуг від 15 червня 2012 року, укладеного
між ПП «Потенціал-4» (Виконавець) та ТОВ
«Сінерджетік Проджектс» (Замовник),
предметом якого є надання послуг
консультацій з монтажу
металоконструкцій, копії яких він
надав суду (а.с.74-86, 149, 150, 151, 152, 153-158), які
стосуються господарських відносин між
вказаними підприємствами і не
стосуються трудових відносин між
позивачем та відповідачем, які
врегульовані контрактом.

Суд погоджується з такими доводами
представника відповідача, взявши до
уваги, що відповідно до ст. 42
Господарського кодексу України
підприємництвом є самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання з метою досягнення
економічних і соціальних результатів
та одержання прибутку.

Водночас відповідно до положень ч. 3 ст.
21 КЗпП України сторони спору
врегулювали свої трудові відносини
шляхом укладення контракту, який є
особливою формою трудового договору, у
якому визначили 6-годинний робочий час
при 6-денному робочому тижні, правила
обчислення робочого часу і не
передбачили можливості оплати праці
працівника в надурочний час.

Зазначені положення контракту, які
врегульовують права та обов'язки
сторін, умови матеріального
забезпечення та організації праці, в
судовому порядку не були оспорені та
визнані недійсними і є чинними на час
вирішення справи.

У зв'язку з цим до спірних відносин
підлягають застосуванню відповідні
положення контракту і не
застосовуються положення ст. 106 КЗпП
України.

Виходячи з цього немає підстав для
задоволення вимоги позивача про
стягнення заборгованості із
заробітної плати за робота понад норму
на суму 249916,96 грн., оскільки вона не
грунтується на положеннях п.3.1., 3.2., 3.3.
контракту та наданих доказах.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем та його представником не
доведено наявності заборгованості по
заробітній платі, добовим, компенсації
за невикористану відпустку, оплаті
понадурочних робіт, непроведення
розрахунку при звільненні, що виключає
відповідальність відповідача,
передбачену ст. 117 КЗпП України у виді
середньомісячного заробітку за весь
час затримки розрахунку.

Водночас представниками відповідача
доведено відсутність заборгованості
та правильність розрахунку з ним при
звільненні відповідно до умов
укладеного контракту.

Враховуючи викладене, у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ПП «Потенціал-4»
необхідно відмовити у повному обсязі.

Підстав для вирішення питання про
відшкодування судових витрат та
стягнення судового збору відповідно до
правил ст. 79 і 88 ЦПК України немає.

Керуючись ст. 3, 4, 15, 110, 209, 212-215 ЦПК
України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційні скарги на рішення можуть
бути подані протягом десяти днів після
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
при його проголошенні у той же строк з
дня одержання копії рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
А. С. Орел