АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Кізюн Л.І.
Доповідач Рубан С.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м.
Києва від 10 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Аеросвіт» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И
Л А:

Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2014
року позов ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства «Авіакомпанія
«Аеросвіт» про стягнення
заборгованості з виплати заробітної
плати та середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні -
задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія Аеросвіт» на
користь ОСОБА_1 заборгованість по
заробітній платі у розмірі 36 774
грн. 81 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Авіакомпанія Аеросвіт» на
користь держави судовий збір у розмірі
367 грн. 75 коп.

В решті позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просить суд скасувати рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 10.09.2014 року, ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В судове засідання сторони не
з'явились, про час і місце розгляду
справи повідомлені належно, тому в
порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка
не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність та
обґрунтованість заочного рішення суду
та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Позивач звернувся до суду з позовом до
ПАТ «Авіакомпанія Аеросвіт» про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що з 20 жовтня 2010 року він
працював у відповідача на посаді
техніка авіаційного з обслуговування
ПС категорії «А» відділу лінійного
технічного обслуговування директорату
з виробництва комплексу
інженерно-технічного забезпечення,
звільнений з роботи 27 лютого 2013 року на
підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.

При звільненні йому не було виплачено
заробітну плату, компенсацію за
невикористану відпустку та вихідну
допомогу у розмірі 36 774, 81 грн., у зв'язку
з чим позивач змушений звернутися з
позовом до суду. Просить також стягнути
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 186
598, 11 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у
разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
провадиться в день звільнення. Власник
або уповноважений ним орган повинен
виплатити у зазначений строк не
оспорювану ним суму.

Судом першої інстанції встановлено, що
наказом №1630-ос від 27 жовтня 2010 року
ОСОБА_1 прийнято на роботу на посаду
техніка авіаційного з обслуговування
ПС категорії «А» відділу лінійного
технічного обслуговування директорату
з виробництва комплексу
інженерно-технічного забезпечення ЗАТ
«Авіакомпанія «Аеросвіт» з 20 жовтня 2010
року, що підтверджується даними
трудової книжки (а.с.13-15).

Наказом № 1072-ос від 26 березня 2013 року
ОСОБА_1 звільнений з роботи у зв'язку із
скороченням штату працівників за п.1 ст.
40 КЗпП України 27 березня 2013 року. (а.с.11).

На підставі наказу №1072-ос від 26.03.2013
року головному бухгалтеру -
фінансовому директору Повшедіній Т.П.
належало виплатити ОСОБА_1 компенсацію
за невикористану відпустку за період
роботи з 20 жовтня 2011 року по 27 березня
2013 року у кількості 27 календарних днів,
вихідну допомогу у розмірі
середньомісячної заробітної плати та
провести повний розрахунок ОСОБА_1 за
фактично відпрацьований період по 27
березня 2013 року.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
задоволення позовних вимог в частині
стягнення невиплачених при звільненні
сум в розмірі 36 774, 81 грн., оскільки, як
встановлено матеріалами справи
вказана сума не виплачена позивачу
станом на день розгляду справи.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
р. №13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», установивши при розгляді
справи про стягнення заробітної плати
у зв'язку із затримкою розрахунку при
звільненні, що працівникові не були
виплачені належні йому від
підприємства, установи, організації
суми в день звільнення, коли ж він у цей
день не був на роботі, - наступного дня
після пред'явлення ним роботодавцеві
вимог про розрахунок, суд на підставі
ст. 117 КЗпП України стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановления рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Відповідно п.32 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 р. №9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» у
випадках стягнення на користь
працівника середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у зв'язку з
затримкою видачі трудової книжки або
розрахунку він визначається за
загальними правилами обчислення
середнього заробітку, виходячи з
заробітку за останні два календарні
місяці роботи.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач не надав суду доказів
звернення до відповідача з вимогою про
виплату йому належних при звільненні
сум.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду в цій частині, оскільки
відповідачем порушено приписи ст. 116
КЗпП України та в день звільнення
позивача 27 березня 2013 року не виплачено
всіх належних йому до виплати сум.

Вказане підтверджується довідкою про
заборгованість від 01 квітня 2013 року
виданою відповідачем на вимогу
позивача, відповідно до якої сума
заборгованості становить 36 774, 81
гривень. Довідка підписана та завірена
печаткою. (а.с.12).

Вказана довідка підтверджує звернення
позивача до відповідача за виплатою
належних йому при звільненні сум вже
після звільнення 01 квітня 2013 року та
підтверджує невиконання відповідачем
вимог статті 116 КЗпП України.

Тобто, відповідачем не виконано
обов'язок щодо проведення повного
розрахунку належних позивачу виплат,
як у день його звільнення, так і в день
пред'явлення позивачем вимоги про
розрахунок, а саме 01 квітня 2013 року.

Крім цього, колегія суддів зазначає, що
відповідачем не спростовано
твердження позивача щодо невиплати
йому належних при звільненні сум
доказами відповідно до приписів статей
58-59 ЦПК України.

З підстав наведеного, позов в частині
стягнення середнього заробітку за
період затримки розрахунку при
звільненні підлягає задоволенню
частково з 28 березня 2013 року по 12 травня
2014 року виходячи із середньомісячної
заробітної плати в сумі 8 494, 59 грн.
(розмір середньомісячного заробітку
відповідно наданої відповідачем
довідки).

Таким чином, стягненню з відповідача на
користь позивача підлягає 183 749 грн.88
коп. (447,02 грн. - розмір середньоденної
заробітної плати х 411 днів (кількість
днів затримки) = 183 749, 88 грн.).

З підстав наведеного, рішення суду
підлягає скасуванню в частині
відмовлених позовних вимог з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позову в
частині стягнення середнього
заробітку за період затримки
розрахунку частково.

Судові витрати належить розподілити
відповідно до статті 88 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,309,313-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 10 вересня 2014
року - скасувати в частині відмовлених
позовних вимог та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Аеросвіт» на користь
ОСОБА_1 183 749 (сто вісімдесят три тисячі
сімсот сорок дев'ять) грн. 88 коп.
середнього заробітку за період
затримки розрахунку.

Скасувати рішення в частині стягнення
судового збору та стягнути з
Приватного акціонерного товариства
«Авіакомпанія «Аеросвіт» 2 205 (дві
тисячі двісті п'ять) грн. 24 коп. судового
збору в дохід держави.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: