Справа № 758/7632/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Зарицької Ю. Л. ,

при секретарях - Сотніковій І. О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кей-Колект»,
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про
визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що 25.12.07 р. між АКІБ
«УкрСиббанк» та позивачкою був
укладений договір про надання
споживчого кредиту, відповідно до умов
якого, банк надав ОСОБА_1 кредит в
іноземній валюті для особистих потреб
на загальну суму 100000 дол. США, терміном
до 25.12.08 р., а ОСОБА_1 зобов'язалась
повернути отриманий кредит, сплатити
відсотки за користування кредитом і
виконати свої зобов'язання згідно з
договором в повному обсязі. Також
позивачка зазначила, що цього ж дня між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 була
укладена додаткова угода до договору
про надання споживання кредиту. 25.12.07 р.
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був
укладений договір поруки, згідно з яким
ОСОБА_2 зобов'язався відповідати у
повному обсязі за виконання ОСОБА_1
усіх зобов'язань, що виникають з
кредитного договору. Цього ж дня між
АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був
укладений договір іпотеки, згідно з
яким ОСОБА_1 зобов'язалась відповідати
у повному обсязі за виконання нею усіх
зобов'язань, що виникають з кредитного
договору. 12.12.11 р. між АКІБ «УкрСиббанк»
та ТОВ «Кей-Колект» був укладений
договір факторингу, за яким право
вимоги кредитної заборгованості АКІБ
«УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та до ОСОБА_2 за
договором поруки, відступлені. Також
позивачка зазначила, що на підставі
вказаного договору факторингу заочним
рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 24.01.2014 року позовні вимоги
ТОВ «Кей-Колект» були задоволені.
Позивачка зазначила про те, що вважає
вказаний договір факторингу в частині
переходу права вимоги за договорами
забезпечення недійсним з наступних
підстав. Так, позивачка зазначила, що
ТОВ «Кей-Колект» отримало право вимоги
лише до неї. Також позивачка вказує на
те, що умови договорів поруки,
укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1, ОСОБА_2 відповідно, не надають
банку права передавати права та
обов'язки банку без згоди останніх.
Позивачка вказала, що оспорюваних
договір спрямований на незаконне
заволодіння майном поручителя ОСОБА_2 і
на заволодіння майном ОСОБА_1,
переданим в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк»,
а тому є недійсним. Також позивачка
зазначила про те, що оспорюваний
договір був вчинений не у нотаріальній
формі, а тому він є нікчемним на
підставі ч. 1 ст. 220 ЦК України. Тому
позивачка звернулась до суду з
зазначеним позовом, та просила визнати
недійсним договір факторингу № 1 від
12.12.2011 року, укладений між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» в
частині відступлення права вимоги за
договорами забезпечення (за договором
поруки № 169412 від 25.12.2007 року та за
договором іпотеки 25.12.2007 року. Також
позивачка просила стягнути солідарно з
відповідачів судовий збір на її
користь.

В судовому засіданні позивачка
позов підтримала, просила його
задоволити з підстав, зазначених вище.
Представник ТОВ «Кей-Колект» проти
задоволення позову заперечував.

До початку судового засідання від
представника АТ «УкрСиббанк» Пащенко
Т.С. надійшла заява, в якій вона просила
провести судове засідання без участі
представника АТ «УкрСиббанк».

Третя особа в судове засідання не
з'явилась, про день, час та місце
розгляду справи була повідомлена
належним чином, причин неявки суду не
повідомила.

Вислухавши пояснення позивачки
та представника відповідача,
дослідивши докази по справі суд
приходить до висновку про необхідність
відмови в задоволенні позову з
наступних підстав.

25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0,
відповідно до умов якого банк
зобов'язався надати позичальнику
кредитні кошти в іноземній валюті в
сумі 100000 доларів США (а.с.а.с. 18-23).

25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
169412, відповідно до умов якого
поручитель зобов'язався перед
кредитором відповідати за невиконання
ОСОБА_1 усіх її зобов'язань перед
кредитором (а.с.а.с. 24-25).

25.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №
5504 (а.с.а.с. 26-28).

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ
«Кей-Колект» було укладено договір
факторингу № 1, відповідно до умов
якого ПАТ «УкрСиббанк» зобов'язалось
передати у власність ТОВ «Кей-Колект»,
а останній зобов'язався прийняти права
вимоги та в їх оплату надати грошові
кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк»
за плату та на умовах, визначених цим
договором (а.с.а.с. 8-16).

Відповідно до п 1.2 договору факторингу,
обсяг (сума) прав вимоги станом на дату
укладення цього договору визначений у
додатку 1 до цього договору.

Відповідно до п. 1.4 договору факторингу,
одночасно з відступленням прав вимоги
до фактора переходять усі права
клієнта за усіма договорами
забезпечення.

Відповідно до п. 3.1 договору факторингу,
права вимоги переходять від клієнта до
фактора у дату відступлення, після чого
фактор одержує право вимагати від
боржників і гарантів виконання усіх
зобов'язань за первинними договорами і
договорами забезпечення.

Згідно з даними витягу з додатку № 1 до
вищезазначеного договору факторингу,
до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право
вимоги щодо кредитного договору
№0 від 25.12.07 р., укладеного з ОСОБА_1
(а.с. 17).

Так, відповідно до ч. 1 п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року N 9 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до положень ст. ст. 6, 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет, умови, що
визначені законом як істотні або є
необхідними для договорів даного виду,
а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна
кредитора у зобов'язанні здійснюється
без згоди боржника, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначає, що за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України,
предметом договору факторингу може
бути право грошової вимоги, строк
платежу за якою настав (наявна вимога),
а також право вимоги, яке виникне в
майбутньому (майбутня вимога).

З умов договору факторингу вбачається,
що ТОВ «Кей-Колект» набуло права вимоги
як до боржників, так і до поручителів.
Позивачкою не було надано належних та
допустимих доказів в обґрунтування
того, що право вимоги щодо договору
застави не могло бути передано за
договором факторингу. Також не було
надано позивачкою доказів на
підтвердження того, що оспорюваний
договір порушує публічний порядок,
оскільки не вбачається, що оспорюваний
договір спрямований на незаконне
заволодіння майном поручителя або
позивачки. Також позивачка зазначала
про те, що оспорюваний договір був
вчинений не у нотаріальній формі, а
тому він є нікчемним на підставі ч. 1 ст.
220 ЦК України, однак, вимогами
законодавства не передбачено
обов'язкове нотаріальне посвідчення
договору факторингу.

П. 5.7 кредитного договору передбачає
право позичальника передавати права та
обов'язки Банку за Договором третій
особі без отримання на це додаткової
згоди Позичальника. Неналежне
повідомлення позичальника про перехід
права вимоги не може слугувати
підставою для визнання правочину
недійсним, оскільки стосується його
виконання.

Крім того визнання договору нікчемним
діючим законодавством не передбачено.

З урахуванням зазначеного суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги не знайшли свого доведення, не є
обґрунтованими, а тому позов не
підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 6, 215, 220, 512, 516, 517, 627, 1077,
1078 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 209,
212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 в позові до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект», Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк», третя особа:
ОСОБА_2 про визнання договору частково
недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Подільський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня, наступного
після проголошення рішення.

Суддя Ю. Л. Зарицька