Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4035/14
Головуючий у 1 інстанції: Галчанський
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 21 серпня 2014
року по справі за поданням державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Оріхівського
районного управління юстиції
Запорізької області про тимчасове
обмеження особи (боржника) у праві
виїзду за межі України до виконання нею
своїх зобов'язань, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року державний виконавець
ВДВС Оріхівського районного
управління юстиції Запорізької
області Калюжна Н.І. звернулася до суду
з поданням про тимчасове обмеження
особи (боржника) у праві виїзду за межі
України та вилучення паспорту до
виконання нею своїх зобов'язань.

У поданні зазначалось, що необхідно
вжити заходів щодо своєчасного та
повного виконання рішення суду за
виконавчим листом №2-642/120/14, виданим
Ленінським районним судом м. Харкова 20
червня 2014 року про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу у
розмірі 906 339,24 грн., з ОСОБА_3, ОСОБА_5 на
користь ПАТ «Марфін Банк» солідарного
боргу зі сплати судового збору у
розмірі 1 720,50 грн., а всього 908 059,74 та за
виконавчим листом №2/642/28/14, виданим 07
липня 2014 року Ленінським районним
судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу у
розмірі 746 544,84 грн. та судового збору у
розмірі 1 720,50 грн.

Посилаючись на вказані обставини,
державний виконавець просив суд
тимчасово обмежити ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 у праві виїзду за межі
України з вилученням паспортного
документа: НОМЕР_2 виданий Оріхівським
РВ ГУМВС України в Запорізькій області
30.12.1997 року, шляхом заборони перетинати
державний кордон України до виконання
своїх зобов'язань, за виконавчим листом
№642/7578/13-ц(2/642/120/14) виданим 20.06.2014 року
Ленінським районним судом м. Харкова
про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Марфін Банк» боргу в розмірі 906 339,24
грн., стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_3
судового збору в розмірі 1 720,50 грн. з
кожного, а всього 908 059,74 грн. та за
виконавчим листом №642/8577/13(2/642/28/14)
виданим 07.07.2014 року Ленінським районним
судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_3
на користь ПАТ «Марфін Банк» боргу в
розмірі846 544,84 грн. та судового збору в
розмірі 1 720,50 грн.

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 21 серпня 2014
року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_3, який
народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року, ІПН:НОМЕР_1,
паспорт серії НОМЕР_3, виданий 30 грудня
1997 року Оріхівським РВ УМВС України в
Запорізькій області, зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1 у праві виїзду за межі
України до виконання ним своїх
зобов'язань за виконавчим листом
№2-642/120/14, виданим Ленінським районним
судом м. Харкова 20 червня 2014 року про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Марфін Банк» боргу в розмірі 906 339,24
грн., з ОСОБА_5, ОСОБА_3 солідарно боргу
зі сплати судового збору у розмірі 1 720,50
грн., а всього 908 059,74 грн. та за
виконавчим листом №2/642/28/14, виданим
07.07.2014 року Ленінським районним судом м.
Харкова про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Марфін Банк» боргу у
розмірі 746 544,84 грн. та судового збору в
розмірі 1 720,50 грн. без вилучення
паспорту громадянина України.

Не погоджуючись з вказаною
ухвалою, ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить скасувати ухвалу суду та
відмовити у задоволенні подання.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю-доповідача,
пояснення апелянта, заперечення
державного виконавця Калюжної Н.І. та
представника стягувача ОСОБА_6,
обговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Суд негайно
розглядає подання, зазначене в частині
першій цієї статті, без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

За змістом ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження права
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Стаття 6 вказаного Закону
визначає підстави для тимчасових
обмежень у праві виїзду громадян
України за кордон. Пунктом 5 ч. 1 ст. 6
даного Закону передбачено як підставу
для тимчасового обмеження у праві
виїзду громадянина за кордон ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань (в редакції
Закону із змінами, внесеними згідно із
Законом N 2677-VI від 04.11.2010).

Частиною 3 ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження"
передбачено право державного
виконавця у процесі здійснення
виконавчого провадження на перевірку
виконання боржниками рішень, що
підлягають виконанню відповідно до
цього Закону, безперешкодний вхід до
приміщень, що належать боржникам,
накладення арешту на майно боржника,
його вилучення та реалізацію в
установленому законодавством порядку,
здійснення інших повноважень,
передбачених цим Законом та іншими
законами.

Зокрема, п. 18 ч. 3 ст. 11 даного
Закону передбачено, право державного
виконавця у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Як вбачається із матеріалів справи, на
примусовому виконанні відділу
державної виконавчої служби
Оріхівського районного управління
юстиції з 21 липня 2014 року знаходиться
зведене виконавче провадження №44217844
по виконанню виконавчих документів:
виконавчого листа №642/7578/13-ц(2/642/120/14)
виданого 20.06.2014 року Ленінським
районним судом м. Харкова про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк»
боргу в розмірі 906 339,24 грн., стягнення з
ОСОБА_5, ОСОБА_3 судового збору в розмірі
1 720,50 грн. з кожного, а всього 908 059,74 грн.
та виконавчого листа №642/8577/13(2/642/28/14)
виданого 07.07.2014 року Ленінським
районним судом м. Харкова про стягнення
з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк»
боргу в розмірі846 544,84 грн. та судового
збору в розмірі 1 720,50 грн. Виконавчі
листи надійшли до ВДВС Оріхівського
РУЮ 18 липня 2014 року та постановою
державного виконавця від 21 липня 20014
року було відкрите виконавче
провадження за цими виконавчими
документами.

22 липня 2014 року ОСОБА_3 отримав
копію вказаної постанови та надав
державному виконавцю письмові
пояснення, в яких зазначив про
неспроможність ним сплатити стягнуті
суми боргу, оскільки не працює,
приватним підприємцем не являється та
не може працевлаштуватися на постійне
місце роботи, рахунків у банках він не
має, але має житловий будинок на праві
власності у м. Оріхові по вул.
Першотравнева, №100 (а.с.8, 19).

Постановою державного виконавця від 22
липня 2014 року накладено арешт на все
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження (а.с.10).

В судовому засіданні
апеляційного суду апелянт дав
аналогічні пояснення та доповнив, що у
нього відсутній закордонний паспорт,
але він має право на свободу
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, оскільки від
оскаржує вищезазначені рішення суду та
має намір звертатися до Європейського
суду.

Державним виконавцем не
заперечувалися викладені обставини,
проте від стягувача надійшла заява про
звернення до суду з цим поданням,
оскільки ОСОБА_3 періодично виїздить за
межі території України, тому в цілях
виконання рішення суду 12 серпня 2014 року
було нею направлено таке подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов'язань за виконавчими
листами.

Аналізуючи матеріали справи та
надані суду докази, колегія суддів
вважає, що в поданні державного
виконавця йдеться лише про наявність
боргових зобов'язань та що вони не
погашенні, а ні доводів, а ні доказів,
які саме дії свідчать про ухилення
ОСОБА_3 від виконання цих зобов'язань та
його намір вибути за межі України з
метою невиконання цього рішення,
доведення яких є обов'язковою умовою
для встановлення для боржника
тимчасового обмеження права виїзду за
межі України, як в подані так і в
матеріалах справи немає і на них не
посилається суд першої інстанції в
обґрунтування своєї ухвали про
часткове задоволення подання ВДВС.

Отже, ухилення від виконання
зобов'язань, покладених судовим
рішенням, рішенням іншого органу
(посадової особи), вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6
Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №
606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі
діяння (дії чи бездіяльність) особи
боржника, які полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні нею
зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України. Особа, яка має
невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст.
10 ЦПК наявність умислу та обставини,
які є предметом посилання суб'єкта
подання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України як на
підставу його вимог, підлягають
доведенню. Зокрема, задоволення такого
подання можливе лише за умови
доведення факту ухилення боржника від
виконання зобов'язання.

Таким чином, із матеріалів
справи та пояснень боржника
вбачається та не заперечується
державним виконавцем, що боржник
постійно на зв'язку з державним
виконавцем, на всі виклики ВДВС
з'являється, але не працює, рахунків у
банках також не має, тому немає
можливості сплатити стягнуту суму.
Оскільки боржник має на праві
власності житловий будинок, на який
постановою державного виконавця
накладено арешт, відповідно до ст. 52
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець має
право звернути стягнення на це майно.

Крім того, на виконання ВДВС
зазначені виконавчі листи надійшли 18
липня 2014 року, за якими відкрито
виконавче провадження 21 липня 2014 року,
а 12 серпня 2014 року державний виконавець
звернувся до суду із зазначеним
поданням, що свідчить про передчасний
висновок щодо необхідності такого
подання.

Враховуючи вимоги закону,
наявність не виконаних зобов'язань не є
достатньою підставою для обмеження
боржника у його конституційному праві
на свободу пересування. Вказані
обмеження можуть бути застосовані як
крайній захід впливу на боржника при
доведеності як факту вчинення
посадовими особами виконавчої служби
передбачених Законом України "Про
виконавче провадження" процесуальних
дій з примусового виконання судового
рішення, так і факту ухилення боржника
і здійснення перешкод щодо примусового
виконання судового рішення.

З огляду на зазначене та
враховуючи, що в матеріалах справи
відсутні докази умисного ухилення
ОСОБА_3 від виконання покладених на
нього зобов'язань, колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги про порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної оскаржуваної
ухвали, яка на підставі п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК
України підлягає скасуванню з
постановленням нової про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Оріхівського
районного управління юстиції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного
суду Запорізької області від 21 серпня
2014 року по цій справі скасувати та
постановити нову про відмову в
задоволенні подання державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Оріхівського
районного управління юстиції
Запорізької області про тимчасове
обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за
межі України та вилучення його
паспорту.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: