Справа № 401/1974/14-ц
№2/401/891/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Світловодський міськрайонний суд
Кіровоградської області, в складі
головуючого – судді Волошиної Н.Л., за
участю секретаря Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Світловодську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя, встановлення
порядку користування жилим
приміщенням квартири, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
неповнолітнього ОСОБА_3 в особі його
законного представника ОСОБА_1 про
позбавлення права користування жилим
приміщенням квартири, третя особа –
орган опіки та піклування виконавчого
комітету Світловодської міської ради, -

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 та просить поділити квартиру
АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною
власністю подружжя, визнавши за нею
право власності на 1/ 2 частину
квартири, а також встановити порядок
користування жилим приміщенням
спірної квартири, виділивши їй кімнату
площею 17, 5 кв.м., відповідачеві –
площею 14. 1 кв.м, а кухню коридор, ванну
кімнату та туалет залишити у спільному
користуванні. (а.с.2)

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав, їх
обґрунтованість доводить тим, що дана
квартира придбана в період перебування
сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому
відповідно до положень ст.ст. 60, 61 СК
України є спільною сумісною власністю
подружжя і має бути поділена між ними
згідно ч. 1 ст. 70 СК України. В квартирі
на даний час ніхто не мешкає, так як
вона знаходиться в стадії ремонту та
непридатна для проживання.

Відповідач ОСОБА_2 з позовними вимогами
не погодився, зазначає, що квартира
АДРЕСА_2 не відноситься до складу
спільного сумісного майна подружжя,
так як придбана ним особисто за кошти,
які отримав у дар від своїх батьків.

Крім того, ОСОБА_2 заявив зустрічний
позов, у якому просить позбавити
ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина
ОСОБА_3 права користування жилим
приміщенням спірної квартири з підстав
ч. 2 ст. 405 ЦК України, так як вони не
проживають у ній понад рік. (а.с. 46-48)

Представник третьої особи органу опіки
та піклування виконавчого комітету
Світловодської міської ради до суду не
з’явилась, надала заяву про розгляд
справи без їх участі. При ухваленні
рішення просила врахувати інтереси
неповнолітнього ОСОБА_3 (а.с. 111)

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача та його
представників, свідчення свідків,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до пп. 23, 24 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з’ясовувати джерело і
час його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 01 грудня 2007
року по 22 листопада 2012 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб та копією рішення Світловодського
міськрайонного суду від 22 листопада 2012
року. (а.с. 6,7)

Як вбачається з копії договору купівлі
– продажу, копії витягу з Реєстру про
державну реєстрацію прав, 08 лютого 2011
року, тобто в період перебування у
шлюбі, ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 22533 грн. 00 коп. (а.с. 9, 180)

Відповідно до правил ч. 1 ст. 60 СК
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Ч. 2 ст. 60 СК України встановлюється
презумпція права спільної сумісної
власності, оскільки вважається, що
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

З п. 5 Договору купівлі – продажу від 08
лютого 2011 року вбачається, що покупець (
ОСОБА_2І.) набуває квартиру за згодою
дружини – ОСОБА_1 , яка викладена в
окремій заяві. (а. с. 9)

У відповідності до положень ст. 65 СК
України ОСОБА_1 08 лютого 2011 року надала
письмову заяву про згоду другого з
подружжя на укладення договору купівлі
– продажу квартири, яка була
посвідчена нотаріально. (а.с. 122)

В судовому засіданні ОСОБА_2, будучи
допитаним в порядку ст.. 184 ЦПК України
як свідок, пояснив суду, що він при
укладанні договору купівлі – продажу
квартири був ознайомлений як зі
змістом договору, так і зі змістом
заяви ОСОБА_1, визнавав та погоджувався
з тим, що квартира придбавається як
спільне сумісне майно подружжя. (а.с. 132)

З огляду на викладене суд
приходить до висновку, що квартира
АДРЕСА_1 з підстав положень ч. 1 ст. 60 СК
України є спільним сумісним майном
подружжя ОСОБА_1.

Право подружжя на поділ майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя закріплене у ч. 1 ст.
69 СК України.

Вимога ОСОБА_1 про визнання за нею в
порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя права власності на ?
частину квартири, яка є спільним
сумісним майном подружжя відповідає
положенням ч. 1 ст. 70 СК України та
підлягає задоволенню.

Доводи ОСОБА_2 про те, що спірна
квартира є його особистою приватною
власністю з підстав п. 3 ч. 1 ст. 57 СК
України як майно, набуте ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали йому
особисто за договором дарування суд не
приймає до уваги, з огляду на слідуюче.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Ч. 5 ст. 719 ЦК України визначено, що
договір дарування валютних цінностей
на суму, яка перевищує
п’ятидесятикратний розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, укладається у письмовій
формі і підлягає нотаріальному
посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 220 ЦК України, у
разі недодержання сторонами вимоги
закону про нотаріальне посвідчення
договору такий договір нікчемним.

Факт отримання у дар
грошових коштів у сумі 5000 доларів США
на придбання квартири ОСОБА_2
підтверджує письмовою розпискою від 04
лютого 2011 року. (а.с. 24)

З підстав вищенаведених норм ЦК
України дана розписка є нікчемною та
не може бути визнана допустимим
доказом на підтвердження укладення
договору дарування, оскільки в
порушення правил ч. 5 ст. 719 ЦК України не
дотримана вимога про нотаріальне
посвідчення договору. З цих же підстав
доказового значення для справи не
мають і показання ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 , які виступали як свідки
передавання коштів ОСОБА_7

Вирішуючи позовну вимогу ОСОБА_1 про
встановлення порядку користування
квартирою, суд виходив з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 358 ЦК
України, право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю.

Згідно положень ст.. 391 ЦК України,
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
майном.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України передбачне право
кожної особи на звернення до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні на підставі
пояснень сторін встановлено, що
квартира на даний час знаходиться у
непридатному для проживання стані, в
стадії ремонту. Питання щодо
користування квартирою як спільною
частковою власністю між сторонами
дотепер не виникало, після розірвання
шлюбу жоден з них у квартирі не мешкав.

В зв’язку з цим суд приходить до
переконання, що вимога про
встановлення порядку користування
квартирою є такою, що заявлена
передчасно, за відсутності спору про
це, відтак в її задоволенні належить
відмовити.

Зустрічні позовні вимоги про
позбавлення з підстав ч. 2 ст. 405 ЦК
України ОСОБА_1 та її неповнолітнього
сина ОСОБА_3 права користування жилим
приміщенням квартири не підлягають
задоволенню, так як дана норма закону
регламентує правовідносини між
власником житла та членами його сім’ї,
а в даному випадку ОСОБА_1 є
співвласником спірного нерухомого
майна, відтак питання про позбавлення
її права користування житлом, яке
належить їй на праві спільної
часткової власності з цих підстав
порушуватись не може.

Судові витрати суд розподіляє у
відповідності до положень ст.. 88 ЦПК
України.

На підстав викладеного та керуючись
ст..ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст..ст. 15, 16,220,
319, 321, 358, 391, 405, 719 ЦК України, ст.. ст.. 10. 11,
60, 8, 209, 213-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково .

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
про встановлення порядку користування
квартирою – відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243
грн. 60 коп. на відшкодування понесених
нею судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 – відмовити.

Судові витрати за зустрічним позовом
віднести на рахунок ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які приймали
участь у справі, але не були присутні
при проголошенні - в той же строк з дня
отримання його копії.

Суддя
підпис

Згідно:

Суддя
Н.Л.Волошина