Головуючий у 1 інстанції Богуславська
Доповідач Попова С.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
складі:

головуючого
Ігнатоля Т.Г.,

суддів
Сорока Г.П., Попової С.А.,

при
секретарі Брежнєві Д.О.,

розглянувши у судовому засіданні в
місті Маріуполі апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного
суду міста Маріуполя Донецької області
від 28 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права
власності на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із даним позовом, уточнивши
зміст позовної заяви в подальшому (а.с.
56, 81), посилаючись на наступне. Рішенням
Жовтневого районного суду міста
Маріуполя Донецької області від
07.04.2008р. за позивачкою і відповідачем,
що є колишнім подружжям, було визнано
право власності на придбаний у шлюбі
будинок АДРЕСА_1 - по ? частині за кожним.
Відповідач мешкає у будинку з новою
родиною, а її із сином до спірного
будинку не пускає. У зв'язку з
неможливістю спільного використання
будинку просила припинити її право
власності на ? частину цього будинку
АДРЕСА_1 шляхом стягнення з відповідача
грошової компенсації, визначеної
експертизою. Крім того, просила
компенсувати за рахунок відповідача
понесені судові витрати з оплати
судового збору, правової допомоги,
витрат на проведення експертизи.

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Припинено право власності
ОСОБА_2 на ? частку в домоволодінні
АДРЕСА_1, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
позивачки вартість вказаної частки в
сумі 51773грн. Визнано за ОСОБА_1 право
власності на вказану частку у будинку.
Вирішено питання з розподілом судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове рішення за наслідками повторно
призначеної судово-будівельної
експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивачки ОСОБА_2 і її представника
ОСОБА_3, які заперечували проти доводів
скарги, розглянувши справу відповідно
до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність
повідомленого про дату і час розгляду
справи відповідача ОСОБА_1 за
телефонограмою № 849 від 26.02.2014р.,
дослідивши матеріали даної справи і
матеріали цивільної справи № 2-3963/11 за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл
домоволодіння і земельної ділянки,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає, за
таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без зміни, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є співвласниками в
рівних частках (по ? частині) будинку
АДРЕСА_1.

За змістом рішення Жовтневого
районного суду міста Маріуполя
Донецької області від 04.10.2011р. у справі
№ 2-3963/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 -
поділ будинку АДРЕСА_1 без дозволів
будівельно-технічних органів на
переобладнання будинку з добудуванням
додаткових приміщень є неможливим.

Згідно з висновком судової
будівельно-технічної експертизи від
10.09.2013р., проведеної в межах справи, яка
розглядається, ринкова вартість
будинку АДРЕСА_1 становить 103546 грн., ?
частини складає 51773грн.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що поділ
спірного будинку технічно неможливий;
тому є підстави для припинення частки у
спільній власності позивачки зі
стягненням з відповідача, який бажає
залишитись проживати в будинку, на
користь позивачки вартості ? частки
будинку, оціненого за судовою
будівельно-технічною експертизою від
10.09.2013р.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду з наступних підстав.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен
із співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України
передбачено право співвласника на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо
виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається згідно із
законом або є неможливим (частина друга
статті 183 цього Кодексу), співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.
Компенсація співвласникові може бути
надана лише за його згодою.

Як з'ясовано з матеріалів дослідженої в
суді справи № 2-3963/11, у висновку від
15.12.2008р. експерт визначив технічну
можливість поділу будинку з
організацією двох квартир, але за умови
збдування запланованої жилої
прибудови, для чого необхідний дозвіл
органу місцевого самоврядування на
вчинення переобладнання за
запропонованим експертом варіантом. На
підставі таких висновків суд у рішенні
від 04.10.2011р., залишеним без змін судом
апеляційної інстанції, дійшов висновку
про неможливість розподілу між
сторонами будинку АДРЕСА_1 на дві
ізольовані квартири за відсутності
розробленої проектної документації,
дозволів будівельно-технічних органів
про можливість переобладнання
помешкання з будівництвом додаткових
приміщень.

Тож, за своїм технічним станом на
даному етапі, без отримання
відповідних дозволів органів
місцевого самоврядування і
архітектурно-будівельного контролю,
розробленої та затвердженої в
установленому законом порядку
проектної документації, чого не
здобуто сторонами і на сьогодення, як
з'ясувалось, жилий будинок є
неподільною річчю в розумінні ч. 2 ст. 183
ЦК України.

За матеріалами судового засідання суду
першої інстанції, змістом апеляційної
скарги відповідач фактично не
заперечує проти сплати позивачці
компенсації, але не погоджується з її
розміром, виходячи з вартості будинку
103546грн., визначеної експертом
Спиридоновим В.А. у висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 25
від 10.09.2013р., яка проведена з
використанням підходу порівняння
аналогів продажу (ринковий), що майже
вдвічі менший, аніж визначений у
експертизі по справі № 2-3963/11 в розмірі
238789грн.

Разом з тим, відповідач не застосував
передбачених процесуальним законом
заходів до спростування цього розміру
з доведенням експертним шляхом іншого
розміру вартості будинку, аніж
відзначено у висновках експертизи від
10.09.2013р., не оплативши вартість
зініційованої ним же в суді
апеляційної інстанції судової
будівельно-технічної експертизи.

Беручи до уваги вищенаведені норми
законодавства і роз'яснення у п.п. 6, 7
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 04.10.1991 року № 7 «Про
практику застосування судами
законодавства, що регулює право
власності на житловий будинок», за
вірно встановлених судом обставин, що
свідчать про неможливість поділу
будинку на дві частини без добудування
додаткових приміщень і отримання на це
дозволу компетентних органів, що на
даному етапі сторонами не здобуто,
беручи до уваги бажання відповідача
ОСОБА_1, який проживає в будинку з
сім'єю, залишити за собою цей будинок в
цілому, суд дійшов вірного висновку, як
пересвідчилась колегія суддів, про
обґрунтованість вимог ОСОБА_2 щодо
наявності матеріально-правових
підстав для задоволення її позову із
припиненням її права на частку у
спільному нерухомому майні із
стягненням з відповідача, що набуває
право власності на цю частку, грошової
компенсації. Ухвалене судом першої
інстанції рішення, на погляд колегії
суддів, є ефективним способом
розв'язання довготриваючих спірних
відносин з володіння і користування
будинком між сторонами і відповідатиме
їх інтересам.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо неможливості використання
будинку в цілому через наявність
реєстрації в цьому жилому приміщення
позивачки із родичами не впливає на
правильність висновків суду, оскільки
права власника з набуттям у власність
будинку в цілому можуть бути
реалізовані в межах розв'язання іншого
спору, у разі його виникнення в
подальшому.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в достатньому обсязі
встановив обставини справи за
позовними вимогами ОСОБА_2, відповідні
їм правовідносини, поясненням сторін
та наданим доказам дав належну оцінку.
Суд правильно застосував матеріальний
закон, вимоги ст.ст. 212-214 ЦПК України,
ухвалив обґрунтоване рішення про
припинення права власності позивачки
на частку у спільній власності та
стягнення вартості цієї частки в
порядку компенсації ОСОБА_2, за її
згоди, що за обов'язкове регламентує
абз. 2 ч. 2 ст. 364 ЦК України, з ОСОБА_1, який
користується і володіє будинком,
виходячи з ринкової вартості будинку
станом на вересень 2013 року, тобто за
експертним оглядом, що мав місце після
визнання будинку аварійним за рішенням
колегії Жовтневої районної
адміністрації Маріупольської міської
ради № 176 від 28.07.2010р., і розмір якої не
спростовано іншими доказами.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильності висновків
суду першої інстанції. Ніяких нових
обставин чи доказів, які не були
предметом розгляду судом першої
інстанції та могли б вплинути на
правильність висновків та рішення суду
відповідачем не надано і в суді
апеляційної інстанції. Порушень норм
процесуального права, які б могли
призвести до неправильного вирішення
справи, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, на підставі ст. 308 ЦПК
України апеляційна скарга відповідача
ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення
суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
28 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подання касаційної скарги протягом
двадцяти днів безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Головуючий

Судді