Справа № 509/3223/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року
смт Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської
області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Мажар А.М.

за участю: представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в смт Овідіополь
цивільну справу за позовом

ОСОБА_3

до

Прокуратури Овідіопольского району
Одеської області, ОСОБА_4, треті особи:
Відділ Державної Виконавчої Служби
Овідіопольского районного управління
юстиції, Реєстраційна служба
Овідіопольського районного управління
юстиції

про

звільнення майна з під арешту та
виключення з Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2014 ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до Прокуратури
Овідіопольского району Одеської
області, ОСОБА_4, третіх осіб Відділу
Державної Виконавчої Служби
Овідіопольского районного управління
юстиції, Реєстраційної служби
Овідіопольського районного управління
юстиції, в якому просила звільнити з
під арешту накладеного за
повідомленням б/н від 14.04.1994 року
прокуратури Овідіопольського району
Одеської області майно, а саме
житловий будинок та земельну ділянку,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1 та
виключити з Єдиного реєстру Заборон
відчуження об'єкту нерухомого майна
відомості про арешт (архівний запис) №
8228727, зареєстрований 26.11.2008 року
реєстратором Овідіопольською районною
державною нотаріальною конторою,
накладений на підставі повідомлення
б/н від 14.04.1994 року Прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області на все майно, що розташовано за
адресою: АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_4.

Свої вимоги позивач обґрунтовує, тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла її мати
ОСОБА_5, яка склала заповіт за яким
заповідала доньці ОСОБА_3 житловий
будинок та земельну ділянку, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

При зверненні до державної
нотаріальної контори Овідіопольського
району Одеської області у видачі
свідоцтва про право на спадщину
позивачу було відмовлено, оскільки на
житловий будинок АДРЕСА_1 БН від 14.04.1994
р. було накладено арешт, та власником
майна значиться ОСОБА_4.

Оскільки її права, як спадкоємця
порушені, свідоцтво про право на
спадщину вона не в змозі отримати,
просить суд позов задовольнити.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 про час і місце
судового засідання сповіщений
належним чином. В судове засідання не
прибув, оскільки відбуває покарання у
вигляді довічного позбавлення волі.
Позовні вимоги ОСОБА_3 визнав повному
обсязі, в письмових поясненнях вказує,
що він не був власником майна,
житлового будинку та земельної
ділянки, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, вказане майно належало його
матері ОСОБА_5

Представник прокуратури
Овідіопольского району в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував.

Треті особи про час і місце судового
розгляду сповіщені належним чином, в
судове засідання не з'явились,
заперечень на позов не надали.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5,
що підтверджується відповідною копією
свідоцтва про смерть.

Згідно заповіту спадкоємицею
нерухомого майна, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, є її донька ОСОБА_3

У відповідності до свідоцтва про право
власності на нерухоме майно власником
нерухомого майна за зміненою адресою
АДРЕСА_1, є померла ОСОБА_5

Згідно довідки про склад сімї
відповідач ОСОБА_4 зареєстрований у
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Досліджуючи витяг з Єдиного реєстру
заборон судом вбачається, що за
повідомленням прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області БН від 14.04.1994 р. було накладено
арешт на все майно, власником майна
значиться ОСОБА_4. Арешт накладено до
особливого розпорядження .

Досліджуючи Витяг з вироку
Апеляційного суду Одеської області від
20.12.2005 року відносно засудженого ОСОБА_4
судом не вбачається відомостей про
арешт майна за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки Апеляційного
суду Одеської області з матеріалів
кримінальної справи за обвинуваченням
ОСОБА_4 відомості про арешт майна за
адресою: АДРЕСА_1 відсутні.

Судом застосовуються норми
відповідних законів, діючих на час
виникнення правовідносин.

Так, згідно Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів в примітці
було вказано, що Колгоспному двору або
одноосібному селянському двору
видається свідоцтво про право
особистої власності на будинок
відповідно до п. 18.

Згідно п. 18 Інструкції у разі
будівництва будинку на колгоспній
землі, розташованій у смузі міста або
селища міського типу, виконком
місцевої Ради депутатів трудящих, на
підставі витягу з рішення загальних
зборів колгоспників або довідки
правління колгоспу про надання
земельної ділянки для будівництва,
дозволу виконкому на будівництво та
акту про закінчення будівництва і
введення в експлуатацію будинку, разом
з затвердженням цього акту вирішує
питання про оформлення права власності
і видачу свідоцтва про це.

В свідоцтві на право власності, яке
видано колгоспному двору, вказується,
що будинок належить колгоспному двору
і зазначається голова цього двору.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5. ст. 1268, 1297 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини. Спадкоємець, який
прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутися до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину
на нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ст. 126 КПК України (в
редакції, що діяла на момент накладення
арешту), забезпечення цивільного
позову і можливої конфіскації майна
провадиться шляхом накладення арешту
на вклади, цінності та інше майно
обвинуваченого чи підозрюваного або
осіб, які несуть за законом матеріальну
відповідальність за його дії.

Згідно ст. 41 Конституції України, яка є
нормою прямої дії, ч. 1 ст. 321 ЦК України
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з правовою позицією Верховного
суду України викладеної в постанові
від 15 травня 2013 р. по справі 6-26 цс13
встановлено, що вимоги особи, що
ґрунтуються на її праві власності на
арештоване майно розглядаються за
правилами, установленими для. розгляду
позовів звільнення майна з-під арешту.
В порядку, передбаченому кримінально
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено провадженні в
кримінальній справі, розглядаються
заяви боржників правильність арешту
майна.

Суд приходить до висновку, що право
власності на житловий будинок у
померлої ОСОБА_5 виникло з моменту
видачі свідоцтва та державної
реєстрації тобто з 30.05.1994 року, щодо
відповідача ОСОБА_4 суд зазначає, що він
зареєстрований у спірному будинку і не
є власником майна, яке належало його
померлій матері, ця обставина
знаходить своє підтвердження у
довідках про реєстрацію місця
проживання ОСОБА_4 та домової книги,
письмових поясненнях ОСОБА_4

На підставі викладеного суд приходить
до висновку, що арешт накладений за
повідомленням прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області БН від 14.04.1994 р. на все майно, де
власником майна значиться ОСОБА_4, та
який накладено до особливого
розпорядження є неправомірним,
оскільки накладений на майно,
власником, якого є померла ОСОБА_5, а не
її син ОСОБА_4, який є засудженим.

За таких обставин, суд приходить
до висновку, що позов спадкоємця ОСОБА_3
за заповітом, складеним її матірю
ОСОБА_5 належить задовольнити в повному
обсязі, оскільки померла ОСОБА_5 та її
донька позивач ОСОБА_3 не були
учасниками кримінальної справи в
межах, якої було накладено арешт на все
майно ОСОБА_4, який не є власником
житлового будинку АДРЕСА_1, а наявність
арешту в Єдиному реєстрі заборон
перешкоджає спадкоємцю отримати
свідоцтво про право на спадщину.

Керуючись ст.ст. 10,11, 174, 209, 212,214,215
ЦПК України, ст. ст. 1216,1268, 1297, 317,391 ЦК
України, ст. 41 Конституції України, ст.
126 КПК України ( в редакції 1961 р), суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Звільнити з під арешту накладеного за
повідомленням б/н від 14.04.1994 року
прокуратури Овідіопольського району
Одеської області майно, а саме
житловий будинок та земельну ділянку,
що розташовані за адресою АДРЕСА_1.

Виключити з Єдиного реєстру Заборон
відчуження об'єкту нерухомого майна
відомості про арешт (архівний запис) №
8228727, зареєстрований 26.11.2008 року
реєстратором Овідіопольською районною
державною нотаріальною конторою,
накладений на підставі повідомлення
б/н від 14.04.1994 року Прокуратури
Овідіопольського району Одеської
області на все майно, що розташовано за
адресою: АДРЕСА_1, власником якого є
ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі,
але не були присутніми на час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: А. І. Бочаров