Справа № 472/10/14-ц
Н Е М У К Р А Ї Н И
"04" листопада 2014 р.
Веселинівський районний суд
Миколаївської області у складі:
головуючого-судді -
з участю представника
позивача - Короташ А.Р.
відповідача - ОСОБА_2,ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Веселинове
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" до ОСОБА_4, третя
особа, яка не заявляє самостійний вимог
- ОСОБА_5, про звернення стягнення на
предмет іпотеки та виселення,
ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог - ОСОБА_5, про
звернення стягнення на предмет іпотеки
В позовній заяві зазначив, що
відповідно до укладеного договору №
отримав кредит в сумі 200000 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитним
договором з кінцевим терміном
повернення 08 квітня 2026 року.
Відповідно до умов договору
погашення заборгованості здійснюється
щомісячними платежами. Проте у
порушення умов договору та норм закону,
третя особа своє зобов'язання за
вказаним договором належним чином не
виконала. У зв'язку з неналежним
виконання договірних зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 27.02.2013 року має заборгованість 453 996
грн.18 коп., яка складається з
наступного: 198264 грн. 08 коп.-
заборгованість за кредитом; 110053 грн. 28
коп.- заборгованість за відсотками за
користування кредитом; 104406 грн.44 коп. -
пеня за несвоєчасність виконання
коп. - штраф (процентна складова).
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між ПАТ КБ
"Приватбанк" та ОСОБА_4 08 квітня 2008 року
згідно якого відповідачка надала в
іпотеку житлове домоволодіння яке
складається з двох кам'яних будинків,
зазначених в плані літерою А, загальною
площею 28,80 кв.м., житловою площею 14,20
кв.м, та літерою Б, загальною площею 54,40
кв.м, житловою площею 29,70 кв.м, вартістю
140 000 грн. котре розташоване за адресою:
Позивач просить в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
грн.18 коп. звернути стягнення на
житлове домоволодіння яке складається
з двох кам'яних будинків зазначених в
плані літерою А, загальною площею 28,80
кв.м., та літерою Б, загальною площею 54,40
кв.м, та земельну ділянку яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом
продажу вказаного предмета іпотеки з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, а
також наданням ПАТ КБ "Приватбанк" всіх
повноважень, необхідних для здійснення
продажу. Виселити відповідача та осіб,
які зареєстровані та проживають
у вказаному будинку.
В судовому засіданні представник
позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" Короташ
А.Р. позов підтримав в тому ж обсязі і з
тих же підстав, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві
та на порушення відповідачем
договірних кредитних зобов`язань.
Просить звернути стягнення на
житлове приміщення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в суміі 453 996 грн.18 коп. шляхом продажу
предмета іпотеки з укладенням від
імені іпотекодавця договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем та виселити
відповідача та осіб, які зареєстровані
та проживають у вказаному будинку.
Представники відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3, в судовому засіданні позов не
визнали повністю і зокрема зазначили,
що 08 квітня 2008 року відповідно до
укладеного договору ОСОБА_5. отримав
кредит в сумі 200000 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 15,00 % на рік. Відповідач
належним чином виконував умови
договору і сплатив частину кредиту.
Однак банк безпідставно, в
односторонньому порядку підняв
відсотки за користування кредитом.
Нарахування банку вважають завищеним
та необґрунтованим. Крім того
погоджена договором іпотеки вартість
предмету іпотеки, яка становить 140000
грн. значно перевищує суму
Суд, заслухавши представника позивача,
відповідача, представників
відповідача, особу, дослідивши
матеріали справи, в межах заявлених
вимог та доведених обставин, приходить
до переконання, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 08.04.2008 року між
ПАТ КБ "ПриватБанк" та третьою особою
ОСОБА_5 був укладений кредитний договір
користування ОСОБА_5 кредит в розмірі
200000 грн. з кінцевим терміном повернення
08.04.2026 року, зі сплатою за користування
кредитом 15,0 % річних.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 08.04.2008 року між
позивачем та відповідачем ОСОБА_4 був
згідно якого відповідач надала в
іпотеку належне їй на праві власності
нерухоме майно - житлове домоволодіння,
яке складається з двох кам'яних
будинків, зазначених в плані літерою А,
загальною площею 28,80 кв.м., житловою
площею 14,20 кв.м, та літерою Б, загальною
площею 54,40 кв.м, житловою площею 29,70 кв.м,
який розташований в АДРЕСА_1.
Вказане домоволодіння належить
іпотекодавцю на праві приватної
власності на підставі свідоцтва про
право власності, виданого
Веселинівською селищною радою
Миколаївської області 29.02.2008 року,
зареєстрованого в Веселинівській
філії Миколаївського міжміського бюро
технічної інвентаризації 29.02.2008 року за
№ 772, витяг про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 17931657,
реєстраційний номер 22206589.
Згідно п. 1.2. вказаного договору іпотека
також поширюється і на земельну
ділянку загальним розміром 1330,0 кв.м, на
якій розташоване домоволодіння і яка
належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на праві
власності на підставі Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ № 918588, виданого
Веселинівською селищною радою
Миколаївської області 18.02.2008 року та
зареєстрованого в Книзі записів
реєстрації державних актів за №
Вартість предмету іпотеки, якої
сторони дійшли згоди та яка визначена
шляхом проведення оцінки становить
140000,0 грн., що визначено у п. 1.3. договору
іпотеки. При цьому, п. 1.4. договору
іпотеки сторони погодили, що у випадку
задоволення вимог іпотеко держателя за
рахунок предмету іпотеки у будь-якому
випадку його вартість буде визначатися
на підставі акту незалежної оцінки
нерухомого майна або встановлюється за
домовленістю сторін.
При цьому, згідно п. 1.1. договору про
іпотечний кредит від 08.04.2008 року №
15,0 % річних. Пунктом 2.4. договору
встановлено обов'язок третьої особи
позичальника щомісяця до 08 числа
кожного місяця здійснювати погашення
кредиту та сплачувати нараховані
відсотки ануїтетними платежами в сумі
не менше 2713,41 грн.. Зі змісту п. 6.2.
договору вбачається, що у разі
порушення позичальником зобов'язання
по погашенню кредиту, останній сплачує
відсотки за користування кредитом у
подвійному розмірі, що нараховані на
суму не погашеної в строк
заборгованості за кредитом, що
становить 30,0 %, а тому у зв'язку із
порушеннями ОСОБА_5 зобов'язань по
погашенню кредиту банком починаючи з
11.11.2008 року було застосовано подвійну
проценту ставку в розмірі 30,0 %
нараховану на суму непогашеної в строк
заборгованості за кредитом.
Також, сторони договору про іпотечний
погодили, що кредитор має право при
порушенні позичальником будь-якого
зобов'язання, передбаченого п. п. 2.4., 6.2.
договору, нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити пеню в розмірі
0,15 від суми простроченого платежу за
кожен день прострочки.
Крім того, п. 6.6. зазначеного договору
передбачена сплата штрафу у розмірі 10 %
від суми невиконаного зобов'язання.
З огляду на зазначене вище, суд
вважає, що розрахунок заборгованості
третьої особи ОСОБА_5 за договором про
іпотечний кредит від 08.04.2008 року №
розгорнутого, чіткого та детального
розрахунку суми заборгованості, хоча
надання таких відомостей згідно
роз'яснень Верховного Суду України по
кредитним договорам є обов'язковим при
пред'явленні позову про що
неодноразово суд звертав увагу
позивача надати розгорнутий
розрахунок на томість позивачем надано
Додаток1 до вищезазначеного кредитного
договору, тобто загальна вартість
кредиту, що унеможливлює ь прийняти
об'єктивне і законне рішення.
Разом з тим, суд не погоджується із
загальним розміром вимог і всіх його
складових, що визначені позивачем у
розрахунку заборгованості. Тобто, на
думку суду застосування позивачем
неустойки обох видів (пені і штрафу)
суперечить ст. 61 Конституції України,
згідно якої ніхто не може бути двічі
притягнений до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення.
Крім того судом встановлено, що банк
неодноразово, безпідставно. в
односторонньому порядку нараховував
підвищену відсоткову ставку з 27 серпня
2008 року та з 2 лютого 2009 року за
договором іпотечного кредиту між
сторонами не повідомивши ОСОБА_4, що є
неправомірним. На думку суду
збільшення процентної ставки за
кредитним договором, яке в порушення
умов договору поруки відбулося без
згоди поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності є підставою для
припинення поруки відповідно до вимог
Таким чином, суд приходить до
переконання, що позовні вимоги в
частині звернення стягнення на житлове
приміщення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 453 996 грн. 18 коп. шляхом
продажу предмета іпотеки з укладенням
від імені іпотекодавця договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем задоволеню не
Щодо позовних вимог про виселення
відповідача та інших зареєстрованих і
проживаючих в житловому будинку
(предмет іпотеки) осіб, суд їх вважає
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.
Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.43 своєї Постанови від 30
березня 2012 року "Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", при розгляді
позову іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України
ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і
порядку, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.109 ЖК України
передбачається, що звернення стягнення
на передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку
житлове приміщення всі громадяни, що
мешкають у ньому, зобов'язані на
письмову вимогу кредитора або нового
власника цього житлового приміщення
добровільно звільнити його протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо громадяни не звільняють
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.
Статтею 39 Закону України "Про
іпотеку" передбачено, що одночасно з
рішенням про звернення стягнення на
предмет іпотеки суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Разом з тим у ч. 1 ст. 40 цього ж
Закону зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, процедура проведення виселення
мешканців житлового будинку чи
житлового приміщення передбачає
можливість їх виселення в судовому
порядку як під час задоволення позову
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, так і в подальшому, але з
дотриманням обов'язкової процедури
письмового попередження про
звільнення житлового приміщення
протягом одного місяця.

Недотримання вищезазначеної
процедури є підставою для відмови в
позові про виселення мешканців
житлового приміщення, що є предметом
іпотеки, і на яке звертається
стягнення.

Таким чином, примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнять житловий
будинок або житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк.

З матеріалів справи вбачається, що
письмова вимога позивача щодо
добровільного звільнення житлового
будинку (предмету іпотеки) була
направлена лише третій особі ОСОБА_5 /а.
с. 8/, натомість відповідач і інші
мешканці іпотечного майна такої вимоги
не отримували.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що банком не
було дотримано вимог наведених
правових норм щодо порядку виселення
мешканців квартири, що є предметом
іпотеки, а тому вимога щодо їх
виселення є передчасною.

Крім того, як вбачається з позовної
заяви вимоги позивача щодо виселення
та зняття з реєстрації у викладеній ним
редакції не є конкретизованими (не
зазначені особи, які підлягають
виселенню, не зазначено орган, який
повинен провести зняття з реєстрації
та не залучено його до участі в справі),
а отже таке рішення в подальшому
неможливо буде виконати.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 33, 39, 40 Закону України
"Про іпотеку", ст.ст. 25, 26 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", ст.ст. 525, 526, 530, 549,
550, 589, 590, 591, 610-612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК
України, ст.ст. 10,11,15,59, 60, 209, 212-215, 218, 223
ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "Приватбанк" до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог, ОСОБА_5, про
звернення стягнення на житловий
будинок та виселення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Веселинівський районний
суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги до апеляційного суду
Миколаївської області, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного
суду

Миколаївської області
С.С.
Кучерявенко