Справа № 528/507/14-ц
№ пров. 2/544/338/2014
Номер рядка звіту 54
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 червня 2014 року
м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської
області у складі:

головуючої судді - Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря - Тютюнник А.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Пирятин
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості із
заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні,

у с т а н о в и в :

01.04.2014 позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні. Позовні вимоги
мотивовано тим, що з 25.10.2012 на підставі
трудового договору № 113,
зареєстрованого у Гребінківському
районному центрі зайнятості, позивачка
працювала у приватного підприємця
ОСОБА_3 на посаді кухаря з заробітком 1400
грн. у місяць. У період з 03.12.2012 по 12.12.2012
ОСОБА_1 перебувала на
обліково-екзаменаційній сесії у
Київському професійно-педагогічному
коледжі ім. А. Макаренка. Повернувшись з
якої вона змушена була звільнитися за
власним бажанням, так-як ПП ОСОБА_3 не
виплатила їй кошти за час перебування
на сесії, хоча зобов'язана була це
зробити, тому, що її не влаштовувало, що
позивачка навчається і її необхідно
відпускати на екзаменаційні сесії. У
зв'язку з чим ОСОБА_1 змушена звернутися
до суду. Просить стягнути з відповідача
належну їй заробітну плату у сумі 700
грн., середній заробіток за час
затримки розрахунку заробітної плати
при звільненні у сумі 12134 грн. 20 коп.,
середній заробіток по час фактичного
розрахунку за затримку виплати
заробітної плати.

У судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримала у повному
обсязі з підстав викладених у позові та
додатково пояснила, що вона
повідомляла відповідача про те, що
навчається на заочній формі (про це
документу не надавала) та що їй
необхідно від'їжджати до ВУЗУ у зв'язку
з викликом з 03.12 по 22.12.2012, однак ОСОБА_3
не погодившись, повідомила, що їй
виклик не потрібен та за час
перебування на сесії оплата праці
проводитись не буде. Заяву про надання
відпустки у зв'язку з вибуттям на сесію
не писала. Після звільнення позивач
неодноразово надсилала листи
відповідачу з проханням вказати чи має
вона право на отримання заробітної
плати у період перебування на сесії,
однак відповіді не отримувала. До того,
як влаштувалася на роботу, перебувала
на обліку в РЦЗ. Останніх про вступ у 2012
році до вищого навчального закладу не
повідомляла. Підтвердила те, що нею
отримано заробітну плату за п'ять днів
жовтня 2012 року, за листопад місяць 2012
року та за грудень місяць 2012 року (у
сумі 700 грн.). У період перебування на
заліково-екзаменаційній сесії
виходила на роботу у вихідні дні грудня
місяця - 02, 09, 15, 16, 22, 23 (була домовленість
з напарницею).

У судовому засіданні представник
позивача вимоги його довірителя
викладені у позові підтримав у повному
обсязі, просив суд позов задовольнити
та стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні та середній
заробіток по час фактичного розрахунку
за затримку виплати заробітної плати.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та пояснила
суду, що 25.10.2012 між нею та позивачем було
укладено трудовий договір № 113,
вказаний договір зареєстровано у
Гребінківському районному центрі
зайнятості. При реєстрації договору
відповідачу представниками як центру
зайнятості так і самим позивачем не
повідомлялося про навчання у ВУЗі. Про
довідку-підтвердження від 20.12.2012 у якій
зазначено, що ОСОБА_1 приймала участь в
заліково-екзаменаційній сесії у період
з 03.12.2012 до 22.12.2012, дізналася з вивчення
матеріалів цивільної справи. Крім того,
заяв від позивача про надання їй
відпустки у зв'язку з навчанням не
надходило. Так, у грудні 2012 року ОСОБА_1
періодично з'являлася на роботі,
відповідач уважала, що поскільки
напарницю ОСОБА_1 влаштовує такий
графік роботи то табелювала останню у
відпрацьовані нею дні, та за ці ж
відпрацьовані години у дні виходу
(грудень) провела 24.12.2012, виплату по
заробітній платі у сумі 700 грн. Після
чого позивачу було запропоновано за
власним бажанням звільнитися із
займаної посади, так як остання
перестала взагалі з'являтися на роботі.
Листи, що направляла позивач на адресу
відповідача з проханням пояснити чи
зберігається за нею заробітна плата у
період перебування не сесії - не
відповідача, оскільки рахувала, що
належним чином розрахувалася з ОСОБА_1
Сума розміру оплати праці 1400 грн. на
місяць зазначена без відрахування
обов'язкових податкових платежів до
Пенсійного фонду і т.п.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову ОСОБА_1 вказуючи, що
остання не повідомляла його
довірительницю про навчання у вищому
навчальному закладі та не надавала
цьому ніякого підтвердження. Також,
позивач не могла пояснити коли саме
надійшов їй виклик. Крім того, ОСОБА_3
було перераховано позивачу на
картковий рахунок заробітну плату за
відпрацьований час у грудні, а саме: 02,
09, 15, 16, 22, 23. Вказані дні виходу не
оспорювалися позивачем, навпаки такими
діями остання показала, що вона не
перебувала на сесії.

Згідно ст. ст. 10, 60 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб виникає спір.

При винесенні рішення, суд керується
ст. 11 ЦПК України, щодо розгляду судом
справ в межах заявлених вимог на
підставі доказів, наданих сторонами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, відповідача,
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи, оцінивши всі зібрані
по справі докази у їх сукупності,
приходить до висновку про те, що у
задоволенні позовних вимог повинно
бути відмовлено з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем ОСОБА_1 та відповідачем
приватним підприємцем ОСОБА_3 було
укладено трудовий договір № 113 від
25.10.2012 (а.с. 2-3).

Позивач пропрацювала у приватного
підприємця ОСОБА_3 у період з 25.10.2012 по
29.12.2012, про що свідчить копія трудової
книжки (а.с. 6). 29.12.2012 працівник ОСОБА_1
була звільнена із займаної посади на
підставі ст. 38 Кодексу Законів про
працю України (далі - КЗпП України) та
знято з реєстрації у Гребінківському
районному центрі зайнятості.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України
заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом.

Судом встановлено, що виплата
заробітної плати працівнику за грудень
2012 року проводилася на картковий
рахунок згідно платіжного доручення №
512 від 24.12.2012 з вказанням П.І.по Б.
отримувача, суму нарахованої
заробітної плати (700 грн.) (а.с. 16). Години
та дні виходу на роботу у грудні 2012 року
проставлялися у Табелі обліку робочого
часу, а саме у дні 02, 09, 15, 16, 22, 23 (а.с. 15).
Про те, що позивач працювала у вказані в
Табелі дні факт встановлено і про це не
заперечувала у судовому засіданні
ОСОБА_1 Крім того, у судовому засіданні
не оспорювався позивачем факт
отримання за п'ять днів жовтня,
листопад місяць 2012 року заробітної
плати та 700 грн. у грудні 2012 року.

У судовому засіданні позивачем було
повідомлено, що вона навчається у
Київському професійно-педагогічному
коледжі ім. А.Макаренко, про що у
матеріалах справи міститься
довідка-підтвердження (а.с. 7).
Відповідач вказала, що про даний факт
їй не було відомо. Заяв про надання
додаткової відпустки у зв'язку з
навчанням позивачем не надавалося.

Статтею 43 Закону України «Про освіту»
встановлено, що вищими навчальними
закладами є: технікум (училище), коледж,
інститут, консерваторія, академія,
університет та інші. Відповідно до
статусу вищих навчальних закладів
встановлено чотири рівні акредитації:
перший рівень - технікум, училище, інші
прирівняні до них вищі навчальні
заклади; другий рівень - коледж, інші
прирівняні до нього вищі навчальні
заклади; третій і четвертий рівні
(залежно від наслідків акредитації) -
інститут, консерваторія, академія,
університет.

Згідно з Конвенцією Міжнародної
організації праці № 140 «Про оплачувані
учбові відпустки» 1974 року,
ратифікованій Україною 26 вересня 2002 р.,
«навчальні» відпустки надаються
працівникам з метою навчання на
визначений період у робочий час з
виплатою відповідної грошової
допомоги. Зазначена норма закріплена й
деталізована у КЗпП України та Законі
України «Про відпустки» від 15
листопада 1996 р. № 504/96-ВР.

Згідно зі ст. 216 КЗпП та ст. 15 Закону
України «Про відпустки» працівникам,
які успішно навчаються без відриву від
виробництва у вищих навчальних
закладах з вечірньою та заочною
формами навчання, надаються додаткові
оплачувані відпустки. Такими, що
успішно навчаються, у даному випадку
визнаються студенти, які не мають
оцінок «незадовільно» за підсумками
семестру. Відомості про відсутність у
працівника, який навчається,
академічної заборгованості містить
завірена вищим навчальним закладом
довідка-виклик на сесію. Якщо ж така
заборгованість є, то довідка-виклик не
видається і, відповідно, працівник
втрачає право на оплачувану відпустку
у зв'язку з навчанням - за таких
обставин він може лише за погодженням з
роботодавцем узяти відпустку без
збереження заробітної плати.

Для одержання навчальної відпустки
працівник має подати роботодавцеві
заяву та довідку-виклик навчального
закладу, в якій повинні бути зазначені
такі дані: форма навчання; рівень
акредитації навчального закладу; курс,
на якому навчається працівник; період
навчання, проведення сесії, державних
іспитів, захисту дипломного проекту
тощо; підстава для надання відпустки.

А вже відповідно до заяви працівника і
довідки-виклику роботодавець видає
наказ про надання навчальної
відпустки.

Майже всі навчальні відпустки є
оплачуваними: відповідно до ст. 217 КЗпП
на час додаткових відпусток у зв'язку з
навчанням за працівниками за основним
місцем роботи зберігається середня
заробітна плата.

Виняток з цього правила, згідно зі ст. 214
КЗпП, становлять лише відпустки
працівникам, які допущені до вступних
іспитів у вищі навчальні заклади, та
працівникам, які складають випускні
іспити під час навчання на підготовчих
відділеннях при вищих навчальних
закладах (їм надається відпустка без
збереження заробітної плати
тривалістю 15 календарних днів без
урахування часу, необхідного для
проїзду до місцезнаходження закладу
освіти та назад). Крім того, без оплати
залишиться один вільний від роботи
день на тиждень (у період навчального
року), який може надаватися
працівникам, що навчаються на
підготовчих відділеннях при вузах, за
їх бажанням.

Позивачем ОСОБА_1 не доведено та не
надано доказів того, що нею в
установленому законом порядку було
подано роботодавцеві заяву та
довідку-виклик навчального закладу на
заліково-екзаменаційну сесію.

Відповідно до затвердженої наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 3 листопада 2010
року N 351 для громадян, які звернулись до
державної служби зайнятості Пам'ятки
"ВАШІ ПРАВА - ВАШІ ОБОВ'ЯЗКИ", особи,
зареєстровані в державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
зобов'язані своєчасно повідомляти
спеціаліста центру зайнятості про всі
зміни своїх даних, внесених до
персональної картки (зміна прізвища,
місця проживання, переоформлення
паспорта, вступ до навчального закладу
тощо). Що не було зроблено позивачем з
невідомих причин, в результаті чого про
що не міг знати відповідач.

Враховуючи вище викладене, перебування
позивача у період з 25.10.2012 по 29.12.2012 на
заліково-екзаменаційній сесії, також
спростовується Табелем обліку
робочого часу, де вказано що ОСОБА_1
працювала 09, 15, 16, 22, 23 грудня 2012 року, що
і не оспорювалося сторонами.

Крім того, відповідно до трудового
договору № 113 від 25.10.2012 у п. 3, 4
зазначено, що фізична особа
зобов'язується оплачувати працю
працівника у розмірі 1400 грн. на місяць.
При умові виконання 41 год. робіт на
неділю (близько 164 год. в місяць, по 8 грн.
54 коп. за год.).

Так, ОСОБА_1 пропрацювала у грудні 2012
року шість днів - 02, 09, 15, 16, 22, 23 (по 12 год.
кожного вказаного дня), тобто у місяць
відпрацювала 72 години (8,54 грн. х 72 год. =
614 грн. 63 коп.). Виплата заробітної плати
позивачу відповідачем за грудень 2012
року було проведено згідно платіжного
доручення на суму 700 грн.

Таким чином, суд рахує, що зі сторони
відповідача порушень трудового
законодавства не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
43 Конституції України, ст.ст. 47, 94, 115, 116,
117, 237-1 КЗпП України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-215,
218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
із заробітної плати та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Полтавської області через
Пирятинський районний суд протягом 10
днів. Особи, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -

Повний текст рішення виготовлено
18.06.2014.