інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/1654/14 Категорія: 2 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

при секретарі Шугаловій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Луцької міської ради про
усунення перешкод у користуванні
власністю за апеляційною скаргою
позивача ОСОБА_1 на ухвалу судді
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 серпня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою судді Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 серпня 2014
року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті
провадження до Луцької міської ради
про усунення перешкод у користуванні
власністю.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати дану ухвалу суду та
направити справу до суду першої
інстанції для вирішення питання про
відкриття провадження, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права.

Зазначала, що даний спір виник
внаслідок порушення її права власності
на земельну ділянку, він не є
публічно-правовим, не стосується
захисту прав, свобод і інтересів у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органу місцевого
самоврядування, а тому повинен
розглядатись в порядку цивільного
судочинства.

У зв'язку з неявкою в судове засідання
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до
положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України не
ведеться.

Перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали судді суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження
про усунення перешкод у користуванні
власністю, а саме земельною ділянкою,
суддя Луцького міськрайонного суду
вважав, що розгляд такої вимоги
відповідно до ст. 17 КАС України
відноситься до юрисдикції
адміністративного суду, і вказана
вимога не повинна розглядатись в
порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 2
ст. 122 ЦПК України).

Проте з вказаними висновками колегія
суддів не погоджується, оскільки такі
висновки не відповідають обставинам
справи та нормам процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті
16 ЦК України способом захисту
цивільних прав та інтересів може бути
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Земельні відносини, суб'єктами яких є
фізичні чи юридичні особи, органи
місцевого самоврядування, органи
державної влади, а об'єктами - землі у
межах території України, земельні
ділянки та права на них, регулюються
земельним і цивільним законодавством
на принципах забезпечення юридичної
рівності прав їх учасників,
забезпечення гарантій прав на землю
(стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного
Кодексу України. Захист судом прав на
землю у цих відносинах здійснюється
способами, визначеними статтями 16, 21, 393
ЦК України, статтею 152 ЗК України, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2, 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 16
квітня 2004 року «Про практику
застування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» за загальним правилом
розмежування компетенції судів з
розгляду земельних та пов'язаних із
земельними відносинами майнових
спорів відбувається залежно від
суб'єктного складу їх учасників. Ті
земельні та пов'язані із земельними
відносинами майнові спори, сторонами в
яких є юридичні особи, а також
громадяни, що здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статус
суб'єкта підприємницької діяльності,
розглядаються господарськими судами, а
всі інші - в порядку цивільного
судочинства, крім спорів, зокрема, щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень при реалізації ними
управлінських функцій у сфері
земельних правовідносин, вирішення
яких згідно з пунктами 1, 3 частини
першої статті 17 КАС України віднесено
до компетенції адміністративних судів.

У випадках, коли вимоги пов'язуються з
визнанням права на земельну ділянку,
встановленням порядку користування
земельною ділянкою чи усуненням
перешкод у цьому, іншими вимогами з
приводу земельної ділянки чи
розташованої на ній нерухомості,
зокрема про відшкодування шкоди,
заподіяної порушенням земельного
законодавства, суди обов'язково
застосовують правила про виключну
підсудність (стаття 114 ЦПК).

За змістом позовної заяви, позивач
ОСОБА_1 оспорює правомірність
прийняття виконавчим комітетом
Луцької міської ради рішення «Про
затвердження проекту прибережних смуг
і водоохоронних зон вздовж річок в
межах земель міської ради» від 28.12.1999
року за №636, зазначаючи, що при
встановленні прибережної захисної
смуги по березі річки Сапалаївки по
АДРЕСА_1 не було враховано межі
земельної ділянки, що належить їй на
праві власності на підставі Державного
акту. Відтак вважає, що на час
встановлення та затвердження проекту
прибережної захисної смуги по АДРЕСА_1
Луцькою міською радою не було
враховано місце розташування існуючої
забудови, що належить їй на праві
власності.

Таким чином, у даному випадку спір не є
публічно-правовим, пов'язаним з
реалізацією повноважень органу
місцевого самоврядування, і не
обмежується лише оскарженням рішення
Луцької міської ради, а пов'язаний з
реалізацією позивачем права власності
на земельну ділянку та будівлі, що на
ній розташовані.

Фактично сам позивач сформулював
позовні вимоги саме як усунення
перешкод у користуванні власністю, що
саме по собі не відноситься до
адміністративної юрисдикції.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п. 7 Постанови № 3 від 01.03.2013 року
«Про деякі питання юрисдикції
загальних судів та визначення
підсудності цивільних справ», земельні
відносини, суб'єктами яких є фізичні чи
юридичні особи, органи місцевого
самоврядування, органи державної
влади, а об'єктами - землі у межах
території України, земельні ділянки та
права на них, у тому числі на земельні
частки (паї), регулюються земельним і
цивільним законодавством на принципах
забезпечення юридичної рівності прав
їх учасників, забезпечення гарантій
прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5
Земельного Кодексу України). Захист
судом прав на землю у цих відносинах
здійснюється способами, визначеними
статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому
числі шляхом визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади,
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають
із земельних відносин, у яких хоча б
однією зі сторін є фізична особа,
незважаючи на участь у них суб'єкта
владних повноважень, згідно зі статтею
15 ЦПК розглядаються в порядку
цивільного судочинства. Це стосується,
наприклад, позовів про визнання
недійсними рішень органів виконавчої
влади, органів місцевого
самоврядування щодо видання дозволу на
виготовлення (розроблення) проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки, вирішення інших питань, що
відповідно до закону необхідні для
набуття і реалізації права на землю,
про надання чи передачу земельної
ділянки у власність або користування
чи невирішення цих питань, припинення
права власності чи користування
землею.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалу судді від
29.08.2014 року неможливо визнати законною
і обґрунтованою, оскільки така
постановлена з порушенням норм
процесуального права, тому підлягає
скасуванню, а питання про відкриття
провадження в справі слід передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311 - 315, 317, 218
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу судді Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 29 серпня 2014
року в даній справі скасувати, а
питання про відкриття провадження в
даній справі передати на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:

Судді: