Номер провадження: 2/785/3/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючої
судді Процик М.В.

суддів Дрішлюка А.І., Заїкіна А.П.,

при секретарі Решетник М.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні заяву ОСОБА_1 про відновлення
провадження та повторний розгляд
апеляційним судом цивільної справи за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості по аліментним
платежам,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 В
обґрунтування позову ОСОБА_1
посилалась на те, що відповідач
ухилявся від виконання виконавчого
листа № 2-616 від 14 грудня 1985 року,
виданого Київським районним судом м.
Одеси про стягнення з відповідача на
її, позивача, користь аліментів на
утримання їх сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4
частини з усіх видів заробітку,
щомісячно, починаючи з 30 січня 1985 року і
до досягнення їх дитиною повноліття -
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а також ухилявся від
виконання виконавчого листа № 2-575/2000
від 20 квітня 2000 року, виданого
Жовтневим районним судом м. Одеси про
стягнення з відповідача на її,
позивача, користь додаткових коштів на
їх сина ОСОБА_3 - інваліда 1-ої групи в
розмірі 70 грн., щомісячно, починаючи з 20
квітня 2000 року і довічно, у зв'язку з чим
у відповідача виникла заборгованість
по пені за прострочення виплати
заборгованості по аліментам за
виконавчим листом № 2-616 від 14 грудня 1985
року в розмірі 76094,85 грн. та
заборгованість по сплаті аліментів з
урахуванням індексу інфляції за
виконавчим листом № 2-575 від 20 квітня 2000
року у розмірі 15216,70 грн.. Загалом
просила стягнути 91311,55 грн.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 12 січня 2012 року позов
ОСОБА_1 було задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
неустойку за прострочення аліментів за
виконавчим листом № 2-616/1985 від 14 грудня
1985 року, виданим Київським районним
судом м. Одеси, у розмірі 76 094 грн. 85 коп..
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заборгованість за виконавчим листом №
2-575/2000 від 20 квітня 2000 року, виданим
Жовтневим районним судом м. Одеси, у
розмірі 10 286 грн. 12 коп. Стягнуто з
ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у
розмірі 864 грн. 00 коп.

Рішення суду від 12 січня 2012 року в
апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 14 травня 2012 року апеляційну
скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 12 січня 2012 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у задоволенні позову ОСОБА_1

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
апеляційного суду Одеської області з
заявою про перегляд рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2012 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами, з
посиланням на рішення Європейського
суду з прав людини від 20 червня 2013 року
у справі «Писарський та інші проти
України» (заява № 20397/07 та інших 164 заяв),
яким визнано порушення п. 1 ст. 6
Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1
Протоколу №1 до Конвенції щодо
позивача, а державу-відповідача
зобов'язано сплатити їй у
відшкодування шкоди 2000 євро.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08 жовтня 2013 року заява
ОСОБА_1 про перегляд рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2012 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами -
відхилена, рішення апеляційного суду
Одеської області від 14 травня 2012 року
залишено без змін.

01 липня 2014року ОСОБА_1 звернулася до
апеляційного суду Одеської області із
заявою про відновлення провадження та
повторний розгляд апеляційним судом
вказаної вище цивільної справи задля
виконання рішення Європейського суду з
прав людини від 20 червня 2013 року.
Заявник посилається на те, що
апеляційний суд не забезпечив захисту
її порушених прав та законних
інтересів допущених боржником, і це
встановлено вищезгаданим рішенням
Європейського суду з прав людини, а
тому за ст.10 ч.3 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» для відновлення її
попереднього стану, як стягувача,
повинен відбутися повторний розгляд її
справи апеляційним судом, включаючи
відновлення провадження у справі.

Розглянувши заяву, дослідивши
матеріали справи в межах поданої заяви,
колегія суддів прийшла до висновку, що
заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Згідно зі ст.ст.2, 10 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» рішення (Європейського суду з
прав людини) є обов'язковим для
виконання Україною, відповідно до
статті 46 Конвенції ( 995-004 ); порядок
виконання Рішення визначається цим
Законом, Законом України "Про
виконавче провадження" ( 606-14 ), іншими
нормативно-правовими актами з
урахуванням особливостей, що
передбачені цим Законом. З метою
забезпечення відновлення порушених
прав Стягувача, крім виплати
відшкодування, вживаються додаткові
заходи індивідуального характеру;
Додатковими заходами індивідуального
характеру є: а) відновлення настільки,
наскільки це можливо, попереднього
юридичного стану, який Стягувач мав
до порушення Конвенції ( 995-004 ) (restitutio in
integrum); б) інші заходи, передбачені у
Рішенні. Відновлення попереднього
юридичного стану Стягувача
здійснюється, зокрема, шляхом: а)
повторного розгляду справи судом,
включаючи відновлення провадження у
справі; б) повторного розгляду справи
адміністративним органом.

У відповідності з рішенням
Європейського суду з прав людини від 20
червня 2013 року у справі «Писарський та
інші проти України» (заява № 20397/07 та
інших 164 заяв, серед яких є і заява
ОСОБА_1.) визнано прийнятними скарги
заявників, і встановлено що щодо них
було допущено порушення Державою
Україна пункту 1 статті 6 Конвенції (з
прав людини та основоположних свобод),
ст. 13 Конвенції, та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції. Європейський
суд з прав людини постановив, що
протягом трьох місяців
держава-відповідач має виконати
рішення національних судів, ухвалених
на користь заявників, які залишаються
невиконаними та сплатити 2000 євро в
якості відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також компенсації
судових та інших витрат.. У
відповідності з додатком № 2 (прийнятні
заяви) заява ОСОБА_1 стосувалась
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 19.06.2006р. зі змінами внесеними
апеляційним судом Одеської області від
02.10.2007р. Вказані рішення були ухвалені у
справі за позовом ОСОБА_1 до Другої
виконавчої служби у Приморському
районі м. Одеси, Державного
Казначейства України, ОСОБА_2 про
скасування постанови про зупинення
виконавчого провадження,
відшкодування матеріальних збитків та
моральної шкоди. Основним предметом
спору в зазначеній справі було
встановлення факту завдання та
визначення розміру збитків, завданих
позивачу, внаслідок неправомірних дій
державних виконавців при виконанні
судових рішень на користь позивача по
стягненню аліментів та додаткових
витрат на дитину-інваліда.

Відтак, рішення Європейського суду з
прав людини від 20 червня 2013 року у
справі «Писарський та інші проти
України» безпосередньо рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 12 січня 2012 року та рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2012 року, ухвалених у цій
справі, не стосувалось. Європейський
суд з прав людини в згаданому рішенні
жодного судження з приводу спору між
фізичними особами, зокрема ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, не висловлював.

Діючим цивільно-процесуальним
кодексом України (глава 1 розділу У ЦПК)
не передбачено повторний апеляційний
розгляд справи за однією і тією ж
апеляційною скаргою за заявою іншої
особи, яка не згода з рішенням
апеляційного суду. Згідно зі ст.ст. 323-324
ЦПК України незгода з рішенням
апеляційного суду надає право сторонам
та іншим особам, які беруть участь у
справі, оскаржити рішення апеляційного
суду у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Відповідно до ст.9 Конституції України
чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.
За ст. 17. Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини» суди
(національні) застосовують при
розгляді справ Конвенцію ( 995-004 ) та
практику Суду (Європейського з прав
людини) як джерело права.

Враховуючи чинність рішення
апеляційного суду Одеської області від
14 травня 2012 року, яким скасовано
рішення суду 1-ої інстанції від 12 січня
2012 року, інший склад апеляційного суду,
не вважатиметься судом «встановленим
законом» при повторному апеляційному
розгляді цієї ж справи, у розумінні п.1
ст.6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка передбачає
право кожного на справедливий розгляд
його справи судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру. У справах «Сокуренко і
Стригун проти України» від 20 липня 2006
року та «Лавентс проти Латвії» від 28
листопада 2002 року Європейський суд з
прав людини зазначав, що термін «суд
встановлений законом» поширюється не
лише на правову основу створення чи
законності існування суду, але й на
положення щодо його компетенції та
повноважень і дотримання таким судом
певних норм, які регулюють його
діяльність; «суд завжди повинен бути
встановленим законом задля того, аби
відповідати умовам легітимності
щодо розгляду індивідуальних справ
у демократичному суспільстві.»

Відтак, захищаючи право однієї особи,
суд не вправі при цьому порушувати
право іншої особи, у даному випадку
право ОСОБА_2 на розгляд його справи
судом «встановленим законом».

За таких обставин, правових підстав для
відновлення закінченого апеляційного
провадження і повторного розгляду
справи, уже розглянутої апеляційним
судом, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.2,8,304,210,319 ЦПК України,
ст.10 ч.3 Закону України «Про виконання
рішень та застосування практики
Європейського суду з прав людини»,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
відновлення провадження та повторний
розгляд справи апеляційним судом
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:
М.В. Процик

Судді: А.І. Дрішлюк
А.П. Заїкін