Справа № 630/811/14-ц
Провадження № 2/630/381/2014
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2014 року
Люботинський міський суд Харківської
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Люботин
Харківської області цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1, інтереси якого
представляє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третіх
осіб Люботинської міської ради
Харківської області Другої державної
нотаріальної контори Харківського
району Харківської області про
визнання права власності на житловий
будинок в порядку спадкування,
ОСОБА_1, інтереси якого представляє
ОСОБА_2, звернувся до Люботинського
міського суду Харківської області з
позовною заявою до ОСОБА_3, третіх осіб
Люботинської міської ради Харківської
області, Другої державної нотаріальної
контори Харківського району
Харківської області про визнання права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування.
В позовній заяві ОСОБА_1 просить
визнати за ним право власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями, розташованими за адресою
АДРЕСА_1 в порядку спадкування.
Сторони про час і місце розгляду справи
були повідомленні належним чином та
своєчасно, але в судове засідання не
з'явилися. Представник позивача -
ОСОБА_2 направила до суду заяву, в якій
зазначила, що позовні вимог ОСОБА_1
підтримує в повному обсязі, просить їх
задовольнити та просила розглядати
справу без її участі та участі
позивача. Від Люботинської міської
ради Харківської області, Другої
державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області на адресу Люботинського
міського суду надійшли листи, в яких
зазначено, що проти задоволення позову
не заперечують, просили розглядати
справу у відсутності їх представників.
Відповідач ОСОБА_3 направив заяву, в
якій зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1
визнає в повному обсязі, не заперечує
проти їх задоволення. Проте, відповідач
в судові засідання, призначені на 15
жовтня, 06,19 листопада 2014 року не
з'являвся, про причини неявки суду не
повідомляв. Зі згоди позивача суд
постановлює заочне рішення.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що
рішення у справі можливо постановити у
відсутності сторін по справі, які були
належним чином та своєчасно
повідомлені про час і місце розгляду
справи, та висловили свою думку щодо
розгляду справи.

Відповідно до вимог ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень ЦПК
розгляд справи здійснюється судом за
відсутності осіб, які беруть участь у
справі, фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи та
оцінивши зібрані по справі докази,
вважає, що позовні вимоги обґрунтовані
і підлягають задоволенню повністю.

Судом встановлені такі факти, що не
оспорюються сторонами,
підтверджуються наданими суду
доказами, та відповідні їм
правовідносини.

Житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4, нам
підставі договору на право забудування
ділянки землі від 01 березня 1937 року,
посвідченого нотаріальним відділом
Харківського обласного суду (а.с.6-8). На
підставі рішення виконкому
Люботинської міської ради №14 від 14
червня 1950 року, за вказаним житловим
будинком зареєстрована земельна
ділянка, площею 1049 кв.м.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_1, виданим ІНФОРМАЦІЯ_3
Люботинським бюро ЗАГС на підставі
актового запису № 432 від ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.10).

Враховуючи, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто в період дії
Цивільного кодексу України 1963 року, суд
вважає за доцільне керуватися нормами
ЦК України в редакції 1963 року, так як
відповідно до п.4 Перехідних положень
ЦК України в редакції 2003 року,
Цивільний кодекс України 2003 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Відносно цивільних правовідносин, які
виникли до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року,
його положення застосовуються до тих
прав і обов'язків, які виникли та
продовжують існувати після вступу його
в силу. В зв'язку з тим, що вказані
правовідносини виникли та
продовжували існувати до 01.01.2004 року,
тобто до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року, суд
вважає за необхідне застосувати до
правовідносин між сторонами по справі
правові норми, передбачені Цивільним
кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України внаслідок
смерті особи відкривається спадщина,
тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина
після смерті ОСОБА_4.

Спадкоємцями на відкриту після смерті
ОСОБА_4 спадщину є його дружина ОСОБА_5,
що відповідає ст. 529 ЦК України,
відповідно до вимог якої при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є діти, дружина, батьки
померлого.

Факт родинних відносин між спадкоємцем
- ОСОБА_5 та спадкодавцем ОСОБА_4
підтверджується свідоцтвом про
подружжя, виданим Люботинської міською
радою на підставі актового запису № 92,
зробленого в книзі записів актів
громадянського стану 16 червня 1931 року
(а.с.12).

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963
року) спадкоємець, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо він на протязі
шести місяців з дня відкриття спадщини
фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном або якщо
він подав в нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
відкриття спадщини.

Спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла
його дружина ОСОБА_5 як спадкоємець
першої черги, оскільки після смерті
спадкодавця вона мешкала в зазначеному
будинку, доглядали за ним, ремонтувала
його та надвірні будівлі, обробляли
земельну ділянку, тобто протягом шести
місяців вступила в управління
спадковим майном. Крім того, як
вбачається з відповіді Харківського
обласного державного нотаріального
архіву № 2748/01-21 від 30 вересня 2014 року
після смерті ОСОБА_4 померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3, який на момент смерті
мешкав за адресою: АДРЕСА_1 до
нотаріальної контори в шести місячний
строк з заявами про прийняття спадщини
або про відмову від прийняття спадщини
ніхто не звертався, спадкові справи не
заводилися, свідоцтва про право на
спадщину за не видавалися (а.с.36).

Проаналізувавши наведене суду
приходить до висновку, що дружина
померлого ОСОБА_4 прийняла спадщину,
оскільки виконала вимоги ст. 549 ЦК
України.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_2, виданим ІНФОРМАЦІЯ_2
Люботинським ВРАЦС на підставі
актового запису № 449 від ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.11).

Враховуючи, що ОСОБА_5. померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто в період дії
Цивільного кодексу України 1963 року, суд
вважає за доцільне керуватися нормами
ЦК України в редакції 1963 року, так як
відповідно до п.4 Перехідних положень
ЦК України в редакції 2003 року,
Цивільний кодекс України 2003 року
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Відносно цивільних правовідносин, які
виникли до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року,
його положення застосовуються до тих
прав і обов'язків, які виникли та
продовжують існувати після вступу його
в силу. В зв'язку з тим, що вказані
правовідносини виникли та
продовжували існувати до 01.01.2004 року,
тобто до вступу в силу Цивільного
кодексу України в редакції 2003 року, суд
вважає за необхідне застосувати до
правовідносин між сторонами по справі
правові норми, передбачені Цивільним
кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України внаслідок
смерті особи відкривається спадщина,
тобто ІНФОРМАЦІЯ_3 відкрилася спадщина
після смерті ОСОБА_4.

Відповідно до ст. 524 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінено заповітом.

Згідно з ч. 534 ЦК України заповідач
кожний громадянин може залишити за
заповітом усе своє майно або частину
його (не виключаючи предметів
звичайної домашньої обстановки і
вжитку) одній або кільком особам як тим,
що входять, так і тим, що не входять до
кола спадкоємців за законом, а також
державі або окремим державним,
кооперативним та іншим громадським
організаціям.

Під час життя, а саме, 29 червня 1994 року,
ОСОБА_5 склала заповіт, в якому вказано,
що все належне їй майно , з чого б воно
не складалося та де б таке не
знаходилось і взагалі, все те, що їй
буде належати на день її смерті, і на що
за законом вона матиме право, вона
заповідала своєму онуку ОСОБА_1 (а.с.31).
Зазначене підтверджується відповіддю
Харківського обласного нотаріального
архіву Харківської області № 2748/01-21
від 30 вересня 2014 року з якої
вбачається, що від імені ОСОБА_5, 29
червня 1994 року державним нотаріусом
Другої державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області, за реєстром № 3-51, посвідчено
заповіт. Згідно з записами Другої
державної нотаріальної контори
Харківського району Харківської
області зазначений заповіт за життя
заповідача не змінено та не скасовано.
Крім того, після смерті ОСОБА_5 до
нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини звернулись її син
ОСОБА_3 та онук ОСОБА_1 Спадкові справи
заведені, свідоцтва про право на
спадщину нікому не видавалися(а.с.36-40).

Факт родинних відносин між
спадкодавицею та ОСОБА_1 сторонами не
оспорюється.

Згідно з вимогами ст. 548 ЦК України для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями. Прийнята
спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК
України спадкоємець, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо він на
протязі шести місяців з дня відкриття
спадщини фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном або
якщо він подав в нотаріальній конторі
за місцем відкриття спадщини заяву про
відкриття спадщини.

Проаналізувавши наведене, суд
приходить до висновку, що позивач
прийняв спадщину, після смерті бабусі
ОСОБА_5, оскільки виконав вимоги ст. 548
ЦК України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

На підставі аналізу зібраних по справі
доказів, суд вважає за необхідне
позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та
визнати за ним право власності на
житловий будинок, який розташований за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування
за заповітом після смерті бабусі
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Судові витрати судом не стягуються з
позивача, так як він сплатив судовий
збір в повному обсязі при зверненні з
позовом до суду.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 209, 212, 213,
214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст. ст. 524, 525, 534,
548, 549 Цивільного кодексу України (в
редакції 1963 року), суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок, загальною площею 24,7
кв.м, в тому числі житловою площею 24,7
кв.м з господарськими будівлями і
спорудами, які розташовані за адресою
АДРЕСА_1, в порядку спадкування після
смерті ОСОБА_4, померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

На заочне рішення відповідачем
протягом 10 днів, з моменту отримання
копії рішення, до Люботинського
міського суду Харківської області може
бути подана письмова заява про його
перегляд.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Люботинський міський суд Харківської
області в десятиденний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у праві, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано.

Суддя І. В. Дем`яненко