Номер провадження: 22-ц/785/8684/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства акціонерний банк
«Укргазбанк» в особі Одеської обласної
дирекції АБ «Укргазбанк» про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3, що діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Суворовського
районного суду м.Одеси від 03 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

02.04.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовною заявою до ПАТ «Укргазбанк» в
особі Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що наказом №
92-П від 18.03.2014 року її було звільнено з
посади завідуючої сектору
адміністративного забезпечення та
документообігу
адміністративно-господарського
відділу Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» з 25.03.2014 року згідно п.1 ч.1
ст.40 КЗпП України.

Наказ про звільнення суперечить
чинному законодавству та підлягає
скасуванню в судовому порядку,
оскільки, за час з моменту попередження
про звільнення до фактичного
звільнення їй було запропоновано
безліч посад в АБ «Укргазбанк» в різних
регіонах, які не відповідають її
кваліфікаційним вимогам.

Посада завідуючої сектору
адміністративного забезпечення та
документообігу
адміністративно-господарського
відділу Донецької обласної дирекції АБ
«Укргазбанк», яка була вільна більше
трьох місяців та є декретною на час
відпустки по догляду за дитиною до
досягнення трирічного віку ОСОБА_4, їй
запропонована не була.

В зв'язку з незаконним, на її думку,
звільненням, позивачка просила
скасувати наказ №92-П від 18.03.2014 року в
частині звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України; поновити її на посаді
завідувача сектору адміністративного
забезпечення та документообігу
адміністративно-господарського
відділу Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк»; стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу за період з моменту звільнення
до дати постановлення рішення суду із
розрахунку 276,68 грн. за один робочий
день вимушеного прогулу; стягнути з
Банка моральну шкоду в розмірі 20000,00
грн. та допустити негайне виконання
рішення суду в частині поновлення на
роботі і стягнення заробітної плати за
один місяць (а.с.1-4).

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 03 вересня 2014 року в позові
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_2,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове про задоволення позову,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України, звільнення
з підстав, зазначених у п.п. 1,2 і 6 цієї
статті, допускається, якщо не можливо
перевести працівника, за його згодою,
на іншу роботу.

Відповідно до ч.3 ст.49-2 КЗпП України,
одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2, суд обґрунтовано виходив з
того, що з моменту попередження про
звільнення до фактичного звільнення їй
було запропоновано ряд вакантних
посад, які відповідають її вимогам, від
переводу на які позивачка відмовилась.
Тобто, відповідачем були дотримані усі
норми трудового законодавства і вона
була правильно звільнена з посади
завідуючої сектору адміністративного
забезпечення та документообігу
адміністративно-господарського
відділу Одеської обласної дирекції АБ
«Укргазбанк» у зв'язку зі скороченням
штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП
України, з 14.03.2014 року.

При розгляді спору по суті, суд
керувався вимогами вищевказаних норм
трудового законодавства, а також
роз'ясненнями, викладеними в п.19
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06.11.1992 року №9, з
наступними змінами і відповідними
нормами цивільно-процесуального права.

Колегія погоджується з висновками суду
і вважає, що вони відповідають
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
адміністрацією Банка позивачці не була
запропонована вакантна посада
завідуючої сектору адміністративного
забезпечення та документообігу
адміністративно-господарського
відділу Донецької обласної дирекції АБ
«Укргазбанк», яка була вільна більш
трьох місяців, у зв'язку з находженням
ОСОБА_4 в соціальній відпустці згідно
ст.17 Закону України «Про відпустки»,
досліджувались судом 1-ої інстанції і
визнані безпідставними.

Колегія вважає, що судом зроблений
правильний висновок про те, що спірна
посада у період з 23.01. по 25.03.2014 року не
могла була бути запропонованою
позивачу, так як ОСОБА_4 знаходилась на
лікарняному в період з 02.12.2013 року по
07.04.2014 року у зв'язку з вагітністю, який
був закритий 06.04.2014 року, тобто після
звільнення позивача (а.с.43).

Наказ про надання ОСОБА_4 відпустки для
догляду за дитиною до досягнення нею 3-х
років у вказаний період Банком не
видавався. При цьому суд враховував і
те, що за особою, яка знаходиться на
лікарняному, зберігається місце роботи
та їй гарантується право приступити до
роботи з дати, зазначеної в листку
непрацездатності.

Посилення в скарзі на те, що була
порушена процедура звільнення,
передбачена ст.ст.43, 49-4 КЗпП України, є
неспроможними і суперечать матеріалам
доданим до заперечень на апеляційну
скаргу, які підтверджують дачу згоди
комітету первинної професійної спілки
«Працівників Публічного акціонерного
товариства акціонерного банку
«Укргазбанк» на звільнення ОСОБА_2 за
п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.88-99).

Інші доводи скарги висновків суду не
спростовують.

З урахуванням викладеного, колегія
вважає, що апеляційна скарга згідно ч.1
ст.308 ЦПК України, підлягає відхиленню,
а рішення суду 1-ої інстанції -
залишенню без змін.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
що діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова