Справа № 132/3038/13-ц Провадження №
22-ц/772/2631/2014Головуючий в суді першої
інстанції Павленко І. В.Категорія
32Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука
В.В.

суддів:
Медвецького С.К., Чуприни В.О.,

при секретарі:
Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
представника ОСОБА_2 на рішення
Калинівського районного суду
Вінницької області від 10.07.2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування доходу, втраченого
внаслідок стійкої втрати
працездатності, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2013 року позивач звернувся в
суд із зазначеним позовом, посилаючись
на те, що вироком Тиврівського
районного суду Вінницької області від
22.11.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України, згідно якого 21.08.2012 року
на автодорозі сполученням
Вінниця-Шпиків, в смт. Тиврів
Вінницької області, відповідач керуючи
автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з. НОМЕР_1,
порушивши п.п.10.1, 16.13 Правил дорожнього
руху України, зіткнувся з моторолером,
в результаті чого пасажир моторолера
ОСОБА_3 отримав тяжкі тілесні
ушкодження у вигляді закритого
поперечного перелому середньої
третини лівої стегнової кістки,
відкритого уламкового перелому
верхньої третини, середньої третини
великогомілкової кістки, закритого
перелому верхньої третини
малогомілкової кістки лівої гомілки,
рваної рани верхньої третини лівої
гомілки з дефектом м'яких тканин,
проникаючої рани лівого колінного
суглобу, саден лівого стегна, правого
колінного суглобу, правої кисті.
Висновком МСЕК від 14.01.2013 року позивачу
було надано другу групу інвалідності
загального захворювання з ураженням
опорно-рухового апарату, а тому з
урахуванням встановленого висновком
комісійної судово-медичної експертизи
№ 32-к від 17.03.2014 року, ступеня втрати
загальної працездатності 60% та з
урахуванням уточнених позовних вимог,
ОСОБА_3 просив стягувати щомісячно з
відповідача на його користь у
відшкодування заробітку (доходу),
втраченого внаслідок втрати
професійної працездатності, кошти в
розмірі 35% від мінімальної заробітної
плати і до відновлення ним
працездатності.

Рішенням Калинівського районного суду
Вінницької області від 10.07.2014 року
позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 у відшкодування
доходу, втраченого внаслідок стійкої
втрати працездатності, кошти в розмірі
35% щомісячно від мінімальної
заробітної плати станом на 01.01.2014 року,
починаючи з моменту набрання чинності
рішенням суду і до відновлення
втраченої працездатності.

Додатковим рішенням Калинівського
районного суду Вінницької області від
07.10.2014 року вирішено питання про судові
витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням
суду, представником ОСОБА_2 подано
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким стягувати з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 у відшкодування
доходу, втраченого внаслідок стійкої
втрати працездатності у розмірі 35%
щомісячно від мінімальної заробітної
плати станом на 01.01.2014 року, починаючи з
моменту набрання чинності рішення суду
до відновлення втраченої
працездатності, а саме до 31.12.2014 року,
або згідно висновку судово-медичної
експертизи до 17.03.2015 року, при цьому
робиться посилання на допущені
порушення норм процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його
представник апеляційну скаргу
підтримали з посиланням на викладені в
ній обставини.

Представник позивача в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечив, вказавши
на її безпідставність та законність і
обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено,
що апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд
виходив з того, що внаслідок
неправомірних дій відповідача, позивач
отримав тілесні ушкодження, що
призвело до часткової втрати
працездатності і відповідно йому має
бути відшкодовано втрачений дохід у
розмірі 35% від мінімальної заробітної
плати, який сторонами погоджено і який
має стягуватись до відновлення
втраченої працездатності.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що вироком
Тиврівського районного суду
Вінницької області від 22.11.2012 року, який
набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Зі змісту вказаного вироку суду видно,
що 21.08.2012 року на автодорозі
сполученням Вінниця-Шпиків, в смт.
Тиврів Вінницької області, ОСОБА_2
керуючи автомобілем ВАЗ-2102, д.н.з.
НОМЕР_1, порушивши п.п.10.1, 16.13 Правил
дорожнього руху України, зіткнувся з
моторолером, в результаті чого пасажир
моторолера ОСОБА_3 отримав тілесні
ушкодження у вигляді закритого
поперечного перелому середньої
третини лівої стегнової кістки,
відкритого уламкового перелому
верхньої третини, середньої третини
великогомілкової кістки, закритого
перелому верхньої третини
малогомілкової кістки лівої гомілки,
рваної рани верхньої третини лівої
гомілки з дефектом м'яких тканин,
проникаючої рани лівого колінного
суглобу, саден лівого стегна, правого
колінного суглобу, правої кисті.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

Таким чином, беззаперечно встановлено,
що внаслідок протиправних дій
відповідача, було завдано шкоди
здоров'ю позивача ОСОБА_3.

З матеріалів справи видно, що згідно
висновку МСЕК від 14.01.2013 року ОСОБА_3
надано другу групу інвалідності
загального захворювання з ураженням
опорно-рухового апарату.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1195 ЦК України,
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності. У разі каліцтва або
іншого ушкодження здоров'я фізичної
особи, яка в момент завдання шкоди не
працювала, розмір відшкодування
визначається виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати.

Вимогами ч. 1 ст. 1202 ЦК України
встановлено, що відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодження
здоров'я або смертю потерпілого,
здійснюється щомісячними платежами.

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до правильного висновку щодо
необхідності стягнення з відповідача
на користь позивача втраченого ним
доходу в розмірі 35% від мінімальної
заробітної плати, при цьому розмір
стягнення сторонами не оскаржується.

Викладені в апеляційній скарзі
твердження щодо не зазначення строків
стягнення з відповідача втраченого
позивачем доходу, є безпідставними,
оскільки в резолютивній частині
рішення визначено що стягнення
необхідно проводити до відновлення
втраченої працездатності, і з цих же
підстав не заслуговують на увагу
посилання на необхідність
встановлення кінцевої дати виплати,
31.12.2014 року або датою наступного
обстеження позивача - 17.03.2015 року, при
цьому порядок збільшення чи зменшення
відшкодування шкоди регламентовано
положеннями ст.ст. 1203, 1204 ЦК України.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи,
тобто ухвалене рішення відповідає
матеріалам справи та вимогам закону і
підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

У х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- відхилити.

Рішення Калинівського районного суду
Вінницької області від 10.07.2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
/підпис/ В.В.
Оніщук

Судді:
/підпис/ С.К.
Медвецький

/підпис/ В.О.
Чуприна

З оригіналом вірно: