Справа № 545/3516/14-ц
Провадження № 2/545/1526/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р.
м.Полтава

Полтавський районний суд Полтавської
області

у складі головуючого судді Потетій
А.Г.

при секретарі Левчук
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Національної акціонерної
страхової компанії "Оранта" в особі
Красноградського районного відділення
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта", третя особа: ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди
заподіяної під час
дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" в особі Красноградського
районного відділення Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" третя особа: ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо - транспортної
пригоди, посилаючись на те, що вироком
Полтавського районного суду
Полтавської області від 13 червня 2014
року ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 13
липня 2011 року приблизно о 12 год. 00 хв.,
керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_3
та рухаючись на 359 км. автодороги
Київ-Харків зі сторони м.Полтави у
напрямку м.Харкова зі швидкістю біля 60
км/год на порушення вимог п.1.1 розділу 34
Правил дорожнього руху, пересік
суцільну лінію дорожньої розмітки, що
поділяє зустрічні потоки транспортних
засобів, яка знаходилася з лівої
сторони відносно напрямку його руху, на
порушення вимог п. 14.6 (а) Правил
дорожнього руху, почав виконувати
маневр обгону на перехресті
автомобіля, що рухався попереду нього у
попутньому з ним напрямку, внаслідок
чого виїхавши на зустрічну смугу та
рухаючись на перехресті по зустрічній
смузі, виконуючи маневр обгону,
допустив зіткнення із автомобілем
Мерседес Бенц А-170 д.н. НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_3, яка до цього
рухалася попереду вказаного
автомобіля у попутньому з ним напрямку
та на даному перехресті почала
виконувати маневр повороту ліворуч
відносно напрямку свого руху на
другорядну дорогу у напрямку
с.Куликівка Полтавського району.

В результаті порушень п. 1.1. п.14.6 Правил
дорожнього руху України сталася
дорожньо-транспортна пригода під час
якої пасажир автомобіля
Мерседес-Бенц-170 д.н. НОМЕР_2
неповнолітня ОСОБА_1, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 119 від
12.09.2012 року, отримала тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, забою
головного мозку, забою м'яких тканин
голови, після травматичного
субарахноідального крововиливу, які за
висновком комісійної судово-медичної
експертизи відносяться до ушкоджень
середнього ступеня тяжкості, по
критерію тривалого розладу здоров'я.

За ч.1 ст.286 КК України суд призначив
ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у
розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

На підставі положень п «є» ст. 1 Закону
України «Про амністію у 2014 році суд
звільнив ОСОБА_2 від кримінального
покарання передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України, кримінальне провадження
відносно нього закрив.

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 11.02.2014 року
ОСОБА_3 звільнена від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст.286 КК
України, кримінальне провадження
відносно неїзакрито у зв'язку з
примиренням з потерпілою.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_2, суд не
прийняв рішення по заявленому нею
цивільному позову про відшкодуванню
моральної шкоди, що свідчить про
залишення цивільного позову без
розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України
особа, цивільний позов якої залишений
без розгляду, має право пред'явити його
в порядку цивільного судочинства.

Винними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 їй
заподіяна моральна шкода, яка полягає в
наступному.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень
під час дорожньо-транспортної пригоди
позивачка з 13 липня 2011 року перебувала
на стаціонарному лікуванні в
Полтавській обласній клінічній
лікарні ім. М.В. Скліфосовського у
відділенн нейрохірургії, згодом
продовжила лікування амбулаторно.

Протягом тривалого часу позивачка
переносила фізичний біль та душевні
страждання яких зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я. Для відновлення
здоров'я лікувалась в умовах
стаціонару, згодом продовжила
амбулаторне лікування.

Після травмування суттєво
змінилося її життя та стосунки з
оточуючими, та була позбавлена
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя під час лікування,
не мала повноцінного спілкування та
проведення свого дозвілля із своїми
однолітками, однокласниками, друзями
під час літніх канікул. Була змушена
змінити свої життєві плани,
відмовитися від активного відпочинку
під час літніх канікул, від
запланованої раніше поїздки на море
для відпочинку.

За приписами ст.3 Конституції України
людина, її життя і здоров'я визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю.

З врахуванням цих вимог закону,
тяжкості заподіяних їй тілесних
ушкоджень, характеру, обсягу, тяжкості
та тривалості дії негативних факторів
глибини фізичних та душевних страждань
та з огляду на те, що моральна шкода
відшкодовується грішми, розмір
моральної шкоди заподіяної їй визначає
у розмірі 80000 грн.

За обставинами дорожньо-транспортної
пригоди їй були заподіяні тілесні
ушкодження під час взаємодії двох
джерел підвищеної небезпеки.

Відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки регламентує 4.2
ст.1188 ЦК України, згідно вимогам якої,
якщо внаслідок взаємодії підвищеної
небезпеки було завдано іншим особам,
особи, які спільно завдали шкоди,
зобов'язані її відшкодувати незалежно
від їхньої вини.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особи, шкода
відшкодовується кожною з них у частці
завданої нею (у порядку часткової
відповідальності).

За приписами ст. 1194 ЦК України
відшкодування шкоди особою, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхової виплата (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За матеріалами кримінальної справи
ОСОБА_2 застрахував свою цивільно -
правову відповідальність власника
наземного транспортного засобу, про що
свідчить страховий поліс № 6927742
виданий 29.12.2010 року Красноградським
районним відділенням відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
згідно якого строк дії полісу з 29.12.2010
року по 28.12.2011 року, ліміт
відповідальності за заподіяну шкоду
50000 грн, франшиза становить 510 грн.

Власник легкового автомобіля Мерседес
А-170 державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5
застрахувала свою відповідальність
власника наземного транспортного
засобу, про що свідчить страховий поліс
№ 2839853 від 17.02.2011 року. Цей поліс не
передбачає страхування
відповідальності інших осіб, зокрема
ОСОБА_3, яка керувала автомобілем
Мерседес А-170 державний номер НОМЕР_2, в
якому ОСОБА_1 їхала в якості пасажира,
за заподіяння шкоди під час керування
автомобілем.

Розмір відшкодування моральної шкоди
має бути визначений у відповідній
частці завданої шкоди та в залежності
від обставин, за яких відбулася
дорожньо - транспортна пригода, що
мають істотне значення.

На її думку неправомірні дії ОСОБА_2 в
більшій міри потягли за собою настання
негативних наслідків під час дорожньо-
транспортної пригоди, а тому частка
ОСОБА_2 у відшкодуванні моральної шкоди
має бути визначена 70%, а ОСОБА_3 30%. Від
розміру визначеного нею моральної
шкоди, у грошовому еквіваленті, це
становить відповідно 56000грн та 24000грн.

Третя особа, ОСОБА_3 відшкодувала
заподіяну їй моральну шкоду. Тому вона
не має матеріальних претензій ОСОБА_3 з
цього приводу, позовні вимоги до ОСОБА_3
нею не заявлені. ОСОБА_2 не відшкодував
заподіяну позивачці моральну шкоду.

За законом потерпілому заподіяна
моральна шкода відшкодовується також
страховою компанією.

Згідно редакції ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільне
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», що
була чинною станом на 13 липня 2011 року,
потерпілому відшкодовується моральна
шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини
другої статті 23 Цивільного кодекс
України. Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

З огляду на приписи закону з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» має бути стягнуто на
покриття моральної шкоди на користь
ОСОБА_1 2550 грн., що становить 5 % від
обов'язкового ліміту відповідальності
страховика.

Різниця між сумою заподіяної
моральної шкоди та сумою
відшкодування, і має відшкодувати
страховик, підлягає стягненню з ОСОБА_2,
а саме на її користь підлягає до
стягнення 56000-2550 = 53450 грн.

В судовому засіданні позивач та її
представник - адвокат ОСОБА_6
підтримали позов та прохали його
задовольнити з підстав викладених в
позові. Зазначили, що закриття справи
відносно ОСОБА_3 було викликано тим, що
остання відшкодувала збитки їй
-позивачці в тій частині які підлягали
до стягнення з неї як також однієї з
винуватець ДТП. Підчас закриття
зазначеного кримінального провадження
дійсно вона-возивачка подала заяву про
те, що їй в повному обсязі відшкодовані
збитки але саме ОСОБА_3. і на ту суму на
яку в позивачки по справі були
претензії, а саме 24000 грн.

В судовому засіданні відповідач та
його представник - адвокат ОСОБА_7 позов
не визнали, та прохали суд відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі,
оскільки третя сторона: ОСОБА_3
відшкодувала позивачці шкоду в повному
обсязі зі своєї сторони, а також до суду
надали заперечення проти позову Свої
заперечення аргументували тим, що
позивачем, як на думку відповідача
безпідставно, заявлений позов про
відшкодування моральної шкоди
заподіяної під час
дорожньо-транспортної пригоди. Із суті
позову випливає, що ОСОБА_2 13 липня 2011
року приблизно о 12 год. 00 хв., керуючи
власним автомобілем ВАЗ 2103 д.н. НОМЕР_3
та рухаючись на 359 км. автодороги
Київ-Харків зі сторони м. Полтави у
напрямку м. Харкова не зміг своєчасно
завершити обгін з виїздом на незайняту
смугу зустрічного руху до перехрестя,
де третя особа за даним позовом ОСОБА_3,
не впевнившись в безпечності маневру,
виїхала зі своєї смуги руху, здійснюючи
поворот ліворуч . та підставивши свій
автомобіль під моє авто, яке рухалося
по смузі руху, на яку виїхала ОСОБА_3

При цьому відповідачем дійсно було
порушено п. 14.6 (а) Правил дорожнього
руху що до обгону на перехресті, разом з
тим, в додатку 2 до позову що до третьої
особи вказано (витяг-фотокопія):

Встановлено, що ОСОБА_3
обвинувачується у тому, що 13 липня 2011
року близько 12-00 год. керуючи
автомобілем «МERSEDES-BENZ А 170» д.н.з. НОМЕР_4,
рухаючись по 359-му км автодороги
Київ-Харків, порушила вимоги п.п.10.1
Правил дорожнього руху, внаслідок чого
пасажир автомобіля «МERSEDES-BENZ А 170» д.н.з.
НОМЕР_2 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала
тілесні ушкодження середнього ступеню
тяжкості.

Звертають увагу на те що, що
матеріалами справи №К 545/3583/13-к при
допиті самої потерпілої з'ясовано, що
ОСОБА_3 ОСОБА_3, окрім іншого, порушила
п.в «В» ст.,2.3 Правил дорожнього руху, за
якими

2.3. Для забезпечення безпеки
дорожнього руху водій зобов'язаний:

в) на автомобілях, обладнаних засобами
пасивної безпеки (підголовники, ремені
безпеки), користуватися ними і не
перевозити пасажирів, не пристебнутих
ременями безпеки.

Виконання даної вимоги з гарантією
в 100 відсотків унеможливило б таке
травмування потерпілої. Окрім того,
сама потерпіла, будучи допитаною в
справі, повідомила, що при поїздці
знехтувала необхідністю пристебнутися
ременем безпеки, тобто позивач не
враховує, що відповідно до ч.2 ст. 1193
Цивільного кодексу України:

2. Якщо груба необережність потерпілого
сприяла виникненню або збільшенню
шкоди, то залежно від ступеня вини
потерпілого (а в разі вини особи, яка
завдала шкоди, - також залежно від
ступеня її вини) розмір відшкодування
зменшується, якщо інше не встановлено
законом.

Відповідно до Правил дорожнього
руху:

5.2. Пасажири, користуючись транспортним
засобом, повинні:

б) під час пересування на транспортному
засобі, обладнаному ременями безпеки,
бути пристебнутими, а на мотоциклі і
мопеді - в застебнутому мотошоломі;

Таким чином, при вирішенні даної
справи відповідно до вимог
законодавства суд мав би при
належності відповідних підстав
врахувати, хто саме з водіїв виїхав на
зайняту смугу руху, хто знехтував
обов'язок піклуватися про безпеку
пасажира та грубу необережність з боку
потерпілої, що безсумнівно, мало б
вплинути на зменшення фантастичного
розміру відшкодування, яке вимагає
потерпіла.

Але це все можливо було б
враховувати лише при наявності
підстава для стягнення відшкодування.
А такі підстави відсутні, з огляну на
таке:

В позові вказано наступне
(витяг-фотокопія):

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 11.02.2014 року
ОСОБА_3 звільнена від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст.286 КК
України, кримінальне провадження
відносно неї закрито у зв'язку з
приміренням з потерпілою.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_2,
суд не прийняв рішення по заявленому
мною цивільному позову про
відшкодуванню моральної шкоди, що
свідчить про залишення цивільного
позову без розгляду.

Дипломатичне рішення
висококваліфікованого судді Кіндяк
1.С.. який «забув» про заявлений
цивільний позов, не вказавши в вироку
ні про задоволення, ні про відмову, ні
про залишення без розгляду, без
сумніву, мало свої підстави.

По перше, позивач в позові
посилається на абзац 1 п. 8 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки», де вказано:

8.Шкода, завдана кількома особами,
відшкодовується кожною з них у частці,
завданій нею (у порядку часткової
відповідальності).

Справедливо, в бійці де одна особа
вдарила кулаком в плече, інша ножем в
живіт, кожен має відповідати лише за
завдану ним шкоду в порядку часткової
відповідальності. Але відносно даного
позову слід застосувати наступний
абзац 8 постанови:

Особи, які спільно завдали шкоди,
тобто завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (статті 543, 1190 ЦК).

Цитують наступний абзац п.8 постанови
Пленуму:

Суди мають розрізняти випадки, коли
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки шкоди завдано
самим володільцям цих джерел, від
випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад, пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина друга статті 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов'язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов'язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов'язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Оскільки шкода потерпілій завдана
взаємопов'язаними, сукупними діями,та
саме пасажиру, то мова має йти саме про
солідарну відповідальність.

Відповідно до Цивільного кодексу:

Стаття 1190. Відшкодування шкоди,
завданої спільно кількома особами

1. Особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

2. За заявою потерпілого суд може
визначити відповідальність осіб, які
спільно завдали шкоди, у частці
відповідно до ступеня їхньої вини.

Стаття 543. Солідарний обов'язок
боржників

1. У разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

2. Кредитор, який одержав виконання
обов'язку не в повному обсязі від
одного із солідарних боржників, має
право вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі.

2. Виконання солідарного обов'язку
у повному обсязі одним із боржників
нриннняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Звертає увагу, що захист інтересів
позивача в кримінальній справі
здійснював адвокат ОСОБА_6, в
кваліфікації котрого сумніватися
неможливо. І якщо він до цього часу не
здійснив жодної дії що ухвали
Полтавського районного суду
Полтавської області від 11.02.2014 року,
якою ОСОБА_3 звільнена від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст.286 КК
України, а кримінальне провадження
відносно неї закрито у зв'язку з
примиренням з потерпілою, то і він, і
потерпіла, котру він представляв,
чудового розуміли, що солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі.

Немає сумніву, що вказане в абзаці 2
зворотної сторони даної постанови від
11.02.2014 року.

Потерпіла ОСОБА_1 надала суду заяву,
у якій зазначиш про повне
відшкодування їй заподіяної шкоди та
відсутність будь-яких претензій ...

відповідає дійсності, що потерпіла
мала на увазі саме повне відшкодування
їй заподіяної шкоди, оскільки
солідарний боржник відшкодувати шкоду
в повному обсязі лише за одної умови:

Солідарні боржники залишаються
зобов'язаними доти, доки їхній
обов'язок не буде виконаний у повному
обсязі.

З огляду на викладене, на те, що
обставини повного відшкодування
потерпілій заподіяної шкоди
встановлені судовим рішенням в
кримінальній справі, що набрало
чинності, вважає, що ОСОБА_3
відшкодувавши в повному обсязі шкоду,
отримала права, передбачені ст.1191 ЦК, а
позивач, з огляду на це, втратила право
на повторне відшкодування шкоди,
завданої в ДТП.

В судовому засіданні представник НАСК
«Оранта» позов не визнав, та прохав
відмовити, оскільки також пославшись
на ту обставину , що позивачка при
розгляді кримінального провадження
щодо ОСОБА_3 та закриття його за
примиренням сторін вказала, що збитки
відшкодовано в повному обсізі, що також
було зазначено в ухвалі суду про
закриття провадження.

В судове засідання третя особа: ОСОБА_3
не з'явилась з невідомих суду причин
при цьому сторони не висловили
заперечень щодо неможливості
продовження розгляду справи по суті
оскільки до третьої особи у позивачки
відсутні будь які претензії та позовні
вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін їх
представників, вважає що позов
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що вироком
Полтавського районного суду
Полтавської області від 13 червня 2014
року ОСОБА_2 визнаний винним в тому, що 13
липня 2011 року приблизно о 12 год. 00 хв.,
керуючи автомобілем ВАЗ 2103 д.н.з. НОМЕР_3
та рухаючись на 359 км. автодороги
Київ-Харків зі сторони м.Полтави у
напрямку м.Харкова зі швидкістю біля 60
км/год на порушення вимог п.1.1 розділу 34
Правил дорожнього руху, пересік
суцільну лінію дорожньої розмітки, що
поділяє зустрічні потоки транспортних
засобів, яка знаходилася з лівої
сторони відносно напрямку його руху, на
порушення вимог п. 14.6 (а) Правил
дорожнього руху, почав виконувати
маневр обгону на перехресті
автомобіля, що рухався попереду нього у
попутньому з ним напрямку, внаслідок
чого виїхавши на зустрічну смугу та
рухаючись на перехресті по зустрічній
смузі, виконуючи маневр обгону,
допустив зіткнення із автомобілем
Мерседес Бенц А-170 д.н. НОМЕР_2 під
керуванням водія ОСОБА_3, яка до цього
рухалася попереду вказаного
автомобіля у попутньому з ним напрямку
та на даному перехресті почала
виконувати маневр повороту ліворуч
відносно напрямку свого руху на
другорядну дорогу у напрямку
с.Куликівка Полтавського району.

В результаті порушень п. 1.1. п.14.6 Правил
дорожнього руху України сталася
дорожньо-транспортна пригода під час
якої пасажир автомобіля
Мерседес-Бенц-170 д.н. НОМЕР_2
неповнолітня ОСОБА_1, згідно висновку
судово-медичної експертизи № 119 від
12.09.2012 року, отримала тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, забою
головного мозку, забою м'яких тканин
голови, після травматичного
субарахноідального крововиливу, які за
висновком комісійної судово-медичної
експертизи відносяться до ушкоджень
середнього ступеня тяжкості, по
критерію тривалого розладу здоров'я.

За ч.1 ст.286 КК України суд призначив
ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у
розмірі 300 (трьохсот) неоподаткованих
мінімумів доходів громадян.

На підставі положень п «є» ст. 1 Закону
України «Про амністію у 2014 році суд
звільнив ОСОБА_2 від кримінального
покарання передбаченого ч.1 ст. 286 КК
України, кримінальне провадження
відносно нього закрив.

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 11.02.2014 року
ОСОБА_3 звільнена від кримінальної
відповідальності за ч. 1 ст.286 КК
України, кримінальне провадження
відносно неїзакрито у зв'язку з
примиренням з потерпілою.

Постановляючи вирок щодо ОСОБА_2, суд не
прийняв рішення по заявленому нею
цивільному позову про відшкодуванню
моральної шкоди, що свідчить про
залишення цивільного позову без
розгляду.

Винними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3
позивачці заподіяна моральна шкода,
яка полягає в наступному.

З приводу отриманих тілесних ушкоджень
під час дорожньо-транспортної пригоди
позивачка з 13 липня 2011 року перебувала
на стаціонарному лікуванні в
Полтавській обласній клінічній
лікарні ім. М.В. Скліфосовського у
відділенн нейрохірургії, згодом
продовжила лікування амбулаторно.

Протягом тривалого часу позивачка
переносила фізичний біль та душевні
страждання яких зазнала у зв'язку з
ушкодженням здоров'я. Для відновлення
здоров'я лікувалась в умовах
стаціонару, згодом продовжила
амбулаторне лікування.

Після травмування суттєво
змінилося її життя та стосунки з
оточуючими, та була позбавлена
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя під час лікування,
не мала повноцінного спілкування та
проведення свого дозвілля із своїми
однолітками, однокласниками, друзями
під час літніх канікул. Була змушена
змінити свої життєві плани,
відмовитися від активного відпочинку
під час літніх канікул, від
запланованої раніше поїздки на море
для відпочинку.

За обставинами дорожньо-транспортної
пригоди їй були заподіяні тілесні
ушкодження під час взаємодії двох
джерел підвищеної небезпеки.

За матеріалами кримінальної справи
ОСОБА_2 застрахував свою цивільно -
правову відповідальність власника
наземного транспортного засобу, про що
свідчить страховий поліс № 6927742
виданий 29.12.2010 року Красноградським
районним відділенням відкритого
акціонерного товариства Національна
акціонерна страхова компанія «Оранта»,
згідно якого строк дії полісу з 29.12.2010
року по 28.12.2011 року, ліміт
відповідальності за заподіяну шкоду
50000 грн, франшиза становить 510 грн.

Власник легкового автомобіля Мерседес
А-170 державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5
застрахувала свою відповідальність
власника наземного транспортного
засобу, про що свідчить страховий поліс
№ 2839853 від 17.02.2011 року. Цей поліс не
передбачає страхування
відповідальності інших осіб, зокрема
ОСОБА_3, яка керувала автомобілем
Мерседес А-170 державний номер НОМЕР_2, в
якому ОСОБА_1 їхала в якості пасажира,
за заподіяння шкоди під час керування
автомобілем.

Третя особа, ОСОБА_3 відшкодувала
заподіяну їй моральну шкоду а саме 24000
грн. Тому позивачка не має матеріальних
претензій до ОСОБА_3 з цього приводу,
позовні вимоги до ОСОБА_3 нею не
заявлені. ОСОБА_2 не відшкодував
заподіяну позивачці моральну шкоду.

Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до положення ч.3 ст.10 ЦПК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, та положеннями ч.1 ст.11 ЦПК
України, згідно якої суд розглядає
справи в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними діями, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Відшкодування шкоди, завданої
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки регламентує 4.2
ст.1188 ЦК України, згідно вимогам якої,
якщо внаслідок взаємодії підвищеної
небезпеки було завдано іншим особам,
особи, які спільно завдали шкоди,
зобов'язані її відшкодувати незалежно
від їхньої вини.

Згідно п. 8 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» особи, шкода
відшкодовується кожною з них у частці
завданої нею (у порядку часткової
відповідальності).

За приписами ст. 1194 ЦК України
відшкодування шкоди особою, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність у разі недостатності
страхової виплата (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Згідно редакції ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільне
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», що
була чинною станом на 13 липня 2011 року,
потерпілому відшкодовується моральна
шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини
другої статті 23 Цивільного кодекс
України. Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Згідно редакції ст. 22 Закону України
«Про обов'язкове страхування цивільне
правової відповідальності власників
наземних транспортних засобів», що
була чинною станом на 13 липня 2011 року,
потерпілому відшкодовується моральна
шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини
другої статті 23 Цивільного кодекс
України. Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог ст. 23 Цивільного
кодексу України. При цьому страховик
відшкодовує не більше ніж 5 відсотків
ліміту визначеного у пункті 9.3 статті 9
цього Закону. Різницю між сумою
відшкодування, визначеною судом, та
сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Задовольняючи позов частково суд
вважає, що позивачем не доведено, що
неправомірні дії ОСОБА_2 в більшій мірі
потягли за собою настання негативних
наслідків під час дорожньо-
транспортної пригоди. Так дослідивши
додані до позову копії рішень суду в
кримінальних провадженнях, щодо
винуватців ДТП ОСОБА_2 та ОСОБА_3
встановлено , що злочини вчинені ними
кваліфікувалися за ч.1 ст.286 КК України.
Також згідно встановлених обставин ДТП
на час дорожньої пригоди позивачка не
була пристебнута паском безпеки та
ОСОБА_3 не прохала її пристебнутись. З
огляду на викладене суд вважає
неможливим визначити частку
відповідальності учасників ДТП у
відшкодуванні моральної шкоди
позивачу 70% ОСОБА_2 та ОСОБА_3 30%. Суд
вважає, що в даному випадку вина є
співмірною. Зважаючи на відшкодування
ОСОБА_3 моральної шкоди позивачу в
розмірі 24000 грн. та враховуючи
обставини, за яких відбулася дорожньо -
транспортна пригода, та отримані
тілесні ушкодження позивачкою і
відповідно наслідки, те що протягом
тривалого часу позивачка переносила
фізичний біль та душевні страждання
яких зазнала у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. Для відновлення здоров'я
лікувалась в умовах стаціонару, згодом
продовжила амбулаторне лікування. Суд
вважає спів мірним та достатнім
часткового задоволення позову та
стягненням з відповідача ОСОБА_2
моральної шкоди на користь позивачки в
розмірі 24000грн.

З огляду на приписи закону з
Національної акціонерної страхової
компанії «Оранта» має бути стягнуто на
покриття моральної шкоди на користь
ОСОБА_1 2550 грн., що становить 5 % від
обов'язкового ліміту відповідальності
страховика.

Також суд вважає неспроможними
твердження відповідачів щодо
незадоволення позовних вимог з підстав
того, що позивачка при закритті
провадження відносно ОСОБА_3 вказала,
що збитки їй в повній мірі
відшкодовано. Так як встановлено в суді
при розгляді цивільного позову і це не
заперечували відповідачів при
розгляді кримінального провадження
відносно винуватця ДТП ОСОБА_2
позивачка -потерпіла по справі
звернулась до суду з позовом до
обвинуваченого, що свідчить про факт
відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди в
частині в якій позивачка по справі
вважала підлягають стягненню з
останньої.

Судові витрати у відповідності до
вимог ст.. 88 ЦПК України підлягають
стягненню з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 11, 27, 31, 118-120, 213- 215, 218
ЦПК України, ст.ст. 1166, 1167, 1168, 1187 ЦК
України , суд, -

.

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 24000 грн. (двадцять чотири тисячі
гривень) моральної шкоди.

Стягнути з Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" в особі Красноградського
районного відділення Відкритого
акціонерного товариства Національної
акціонерної страхової компанії
"Оранта" на користь ОСОБА_1 2550 гривень
моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати за оплату юридичної
допомоги в сумі 1500 гривень.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2,
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" в особі
Красноградського районного відділення
Відкритого акціонерного товариства
Національної акціонерної страхової
компанії "Оранта" на користь держави
судовий збір в сумі 265 гривень 50
копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд на
протязі десяти днів з моменту
проголошення , а учасниками , що не були
присутні при його проголошенні у той же
строк з моменту отримання копії
рішення.

Головуючий:
А.Г.Потетій

Суддя: А. Г.
Потетій