Номер провадження: 22-ц/785/6181/14
Номер справи місцевого суду: 495/9142/13-ц
Головуючий у першій інстанції Чебан Н.
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
судді апеляційного суду Одеської
області Короткова В.Д. стосовно
рішення апеляційного суду Одеської
області від 11 листопада 2014 року

11.11.2014 року
м. Одеса

Керуючись частиною 3 статті 19 ЦПК
України викладаю окрему думку
стосовно рішення апеляційного суду
Одеської області від 11 листопада 2014
року.

Цим рішенням скасоване рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 квітня 2014 року та прийняте нове
рішення.

З рішенням апеляційного суду Одеської
області від 11 листопада 2014 року я не
згоден з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 2
жовтня 2007 року ОСОБА_2 видала
довіреність на ім'я ОСОБА_3 на
розпорядження (продаж, міна та/або
передача в іпотеку (наступну іпотеку)
належним їй на праві власності
нерухомим майном: земельною ділянкою
НОМЕР_1 для ведення садівництва площею
0,033 га, що розташована за адресою: СК
«Дружба» Затоківської селищної ради
м.Білгород-Дністровського Одеської
області, та садовим будинком НОМЕР_1,
який розташований на зазначеній
земельній ділянці(а.с.13).

На підставі цієї довіреності ОСОБА_3 3
жовтня 2007 року уклала з публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Хрещатик» договір іпотеки
відносно зазначеної земельної ділянки
та садового будинку, в забезпечення
кредитного договору від 3 жовтня 2007
року, укладеного між Банком та ОСОБА_4
на суму 499 000 грн.(а.с.97-104).

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 1 березня 2012 року в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором від 3 жовтня 2007 року в на
загальну суму 743775,11 грн. звернуто
стягнення на предмет іпотеки: на
зазначені земельну ділянку та садовий
будинок. В цій частині рішення залишено
без змін рішенням апеляційного суду
Одеської області від 10 грудня 2013
року(а.с.49-52).

З довідок Банку вбачається, що на час
укладення договору іпотеки ОСОБА_3
працювала на посаді начальника відділу
кредитних операцій Подільської філії
публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Хрещатик»(а.с.14).

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦК України
правочин, який вчинено внаслідок
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною,
визнається судом недійсним.

Вважаю, що суд першої інстанції
відмовляючи в позові про визнання
недійсним договору іпотеки, прийшов до
правильного висновку про те, що
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 діяла на
підставі довіреності, дійсність якої
не оспорена, в межах наданих їй
повноважень. В той же час, ОСОБА_2 не
доведено наявність зловмисної
домовленості її представника та Банку.

Висновок апеляційного суду про
наявність зловмисної домовленості
ґрунтується лише на тому, що
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, укладаючи
договір іпотеки з публічним
акціонерним товариством «Комерційний
банк «Хрещатик», одночасно була
працівником цього банку.

Суд апеляційної інстанції не врахував
роз'яснень, які містяться у п.22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009р. №9
про те, що для визнання правочину
недійсним на підставі статті 232 ЦК
необхідним є встановлення умислу в
діях представника: представник
усвідомлює, що вчиняє правочин
всупереч інтересам довірителя та бажає
(або свідомо допускає) їх настання, а
також наявність домовленості
представника однієї сторони з іншою
стороною і виникнення через це
несприятливих наслідків для
довірителя. При цьому не має значення,
чи одержав учасник такої домовленості
яку-небудь вигоду від здійснення
правочину, чи правочин був вчинений з
метою завдання шкоди довірителю.

Апеляційний суд не звернув уваги на те,
що позов до ОСОБА_3, яку позивачка
звинувачує в зловмисної домовленості з
Банком, не пред»являвся, до участи у
справі ОСОБА_3 не залучалася. В чому
полягає умисел ОСОБА_3 та її зловмисна
домовленість з Банком апеляційним
судом не встановлено, однак в порушення
ч.4 ст.60 ЦПК України рішення
апеляційного суду ґрунтується на
припущеннях.

Крім того, апеляційний суд не врахував,
що визнання недійсним договору іпотеки
впливає на права та обов»язки ОСОБА_4-
сторони кредитного договору, якій був
забезпечений договором іпотеки. Однак
зазначена особа також не була залучена
до участі у справі.

На підставі викладеного керуючись ст.
ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК України,
вважаю, що за результатом розгляду
апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 квітня 2014 року необхідно було
постановити ухвалу, якою:

- апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити;

- рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 23 квітня 2014 року залишити без змін.

Суддя апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков