АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/7737/14-ц Головуючий у 1-й
інстанції Герчаківської О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1166/14 Доповідач -
Храпак Н.М.Категорія - 41
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 р. Колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
відповідача ОСОБА_2, третьої особи -
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 29 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, служба у справах неповнолітніх
та дітей Тернопільської міської ради
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

в травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2
про визнання їх такими, що втратили
право користування житловим
приміщенням, посилаючись на те, що
позивачка є власником
будинковолодіння АДРЕСА_1. Більше року
відповідачі без поважних причин не
проживають у спірному
будинковолодінні, хоча будь-яких
перешкод в користуванні даним житлом
їм ніхто не чинить, не оплачують за
комунальні послуги, не беруть участі у
витратах по утримання житла.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 29 серпня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням та
зняття з реєстраційного обліку -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги, посилаючись на те, що
неповно з'ясовано судом обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи, а також порушено
норми матеріального та процесуального
права.

У судовому засіданні ОСОБА_1
апеляційну скаргу підтримала,
зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 та законний представник
малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_3
заперечили щодо задоволення
апеляційної скарги, вважаючи рішення
суду законним та обґрунтованим, проте
при вирішенні справи в апеляційному
суду покладаються на думку суду.

ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився,
оскільки перебуває у місцях
позбавлення волі, однак надіслав на
адресу суду заяву в якій просив рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін,
ознайомившись з матеріалами справи,
доводами апеляційної скарги в її межах,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення,
виходячи з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову щодо
ОСОБА_4 про втрату права на житло суд
першої інстанції застосував ст. ст. 71, 72
ЖК УРСР і не звернув увагу на те, що
зазначеними нормами врегульовано
житлові права осіб у державному
(комунальному) житловому фонді та не
регулюються правовідносини з приводу
користування житловим фондом у
квартирах громадян, які належать їм на
праві приватної власності.

Також, відмовляючи в позові про втрату
права на житло ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що в судовому
засіданні не здобуто достатніх доказів
про те, що остання понад рік без
поважних причин не користується
спірним житлом.

Колегія суддів з даними висновками
погодитися не може, оскільки вони
суперечать обставинам справи, а також
судом неправильно застосовано норми
матеріального права, тому відповідно
до ст.309 ч.1 п.п.3, 4 ЦПК України рішення
суду першої інстанції слід скасувати і
ухвалити нове рішення з наступних
підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
житловий будинок з надвірними
будівлями, який розташований по
АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві
приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу серії ВСВ №
521442 від 28 квітня 2005 року, укладеного між
ОСОБА_6 та ОСОБА_1 і посвідчений
Зборівською державною нотаріальною
конторою 28 квітня 2005 року за реєстром №
1-750.

Відповідно до довідки про склад сім'ї №
334 від 16 листопада 2010 року, виданої
Малашовецькою сільською радою
Зборівського району Тернопільської
області, до складу сім'ї ОСОБА_1 входять:
ОСОБА_7 - дочка; ОСОБА_4 - син; ОСОБА_2 -
дочка ОСОБА_5 - внук; ОСОБА_8 - мати.

З відомостей, зазначених в довідці № 141
від 12 червня 2014 року, виданої
Малашовецькою сільською радою
Зборівського району Тернопільської
області, вбачається, що в
будинковолодінні ОСОБА_1, що в АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають: ОСОБА_1, 1965
року народження, ОСОБА_8, 1941 року
народження, ОСОБА_7, 1994 року народження.
Зареєстровані та не проживають: ОСОБА_4,
1989 року народження, ОСОБА_2, 1991 року
народження, які не проживають протягом
семи років, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, не
проживає з дня народження.

Права членів сім'ї власника на
користування житловим приміщенням
врегульовані ст. 405 ЦК України,
відповідно до вимог якої члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом (ч.2 ст. 405
ЦК України).

Поважність причин відсутності особи за
місцем проживання визначаються судом у
кожному конкретному випадку з
урахуванням обставин справи та правил
ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Згідно вироку Тернопільського
міськрайонного суду від 7 березня 2012
року ОСОБА_4 засуджено до покарання у
вигляді 3 (трьох) років позбавлення
волі. З довідки управління Державної
пенітенціарної служби України в
Тернопільській області за № 4/2817 від
18.06.2014р. ОСОБА_4 6 червня 2012 року вибув
відбувати покарання до Маневицької
виправної колонії № 42 (а.с.34).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ОСОБА_4 втратив право проживання в
спірному будинку, оскільки більше року
без поважних причин там не проживає, а
норми ст.71 ч.3 п.7 ЖК УРСР на дані
правовідносини не поширюються,
оскільки вони врегульовують житлові
права осіб у державному (комунальному)
житловому фонді та не поширюються на
правовідносини з приводу користування
житловим фондом у будинках (квартирах)
громадян, які належать їм на праві
приватної власності.

В частині позовних вимог щодо втрати
права користування спірним житловим
приміщенням малолітнім ОСОБА_5, 2012 р.н.,
колегія суддів вважає, що слід
задовольнити, оскільки як пояснила
законний представник малолітнього
ОСОБА_3, що її син з народження не
проживає у спірному будинку, хоча,
дійсно, їм ніхто не чинив перешкод у
користуванні житлом. Разом з сином вона
проживає за адресою: АДРЕСА_2 де і
зареєстрована, про що свідчить довідка
ПП "Карпати-2010" форми № 3.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає.

Отже, враховуючи те, що малолітній
ОСОБА_5 з народження без поважних
причин не проживає у спірному будинку,
а разом з матір"ю за іншою адресою, тому
слід його визнати таким, що втратив
право користування даним будинком.

Допитана в судовому засіданні
відповідач ОСОБА_2 пояснила, що
тривалий час не проживає в будинку
матері, оскільки її не влаштовують
умови проживання, проте інколи
навідується в гості до бабусі ОСОБА_8

Допитані в судовому засіданні в якості
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_2
пояснили, що відповідач ОСОБА_2 більше
року без поважних причин не проживає у
спірному будинку.

Даний факт стверджується довідкою № 141
від 12 червня 2014 року, виданої
Малашовецькою сільською радою
Зборівського району Тернопільської
області з якої вбачається, що в
будинковолодінні ОСОБА_1, яке
знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_2 не
проживає більше семи років.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2
про втрату права на житло підлягає
задоволенню в повному обсязі і слід
визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1 оскільки
більше року без поважних причин вони не
проживають у спірному
будинковолодінні.

Відповідно до ст.7 Закону України
від 11 грудня 2003 року "Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні" зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Отже, вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР;
ст.405 ЦК України).

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, ст.ст. 29 ч.4, 405 ч.2 ЦК України,
колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 29 серпня 2014 року скасувати
і ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 про
втрату права на житло задоволити.
Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 такими,
що втратили право користування жилим
приміщенням у будинку АДРЕСА_1.

Рішення апеляційного суду
Тернопільської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак