Справа № 363/827/14-ц Головуючий у І
інстанції Скарлат О.І.Провадження №
22-ц/780/4753/14 Доповідач у 2
інстанції СержанюкКатегорія 1
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі головуючого судді - Сержанюка
А.С., членів колегії - суддів Журби С.О.,
Коцюрби О.П., із участю секретаря
Горошук І.С., розглянувши у відкритому
засіданні у місті Києві матеріали
цивільної справи за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Вишгородського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ПАТ КБ «Приватбанк», в
особі Печерської філії, про поділ
спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

19 жовтня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із позовом, де, із проведеними
змінами та уточненнями, просила
розподілити майно, нажите під час
шлюбу, зокрема, визнати за нею право
власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1, а за ОСОБА_2 - право власності
на 1/3 частину зазначеного майна,
залишивши квартиру у спільній
частковій власності сторін.

Окрім цього, просила визнати за ОСОБА_1
право особистої приватної власності на
пральну машину «ЕЛ ДЖІ ЕЛЕКТРОНІКС»,
холодильник «IНДЕЗІТ», газову плиту
«ГЕФЕСТ», телевізор «САМСУНГ»,
цифровий супутниковий приймач «СРН
0807-004254 ( СРН 0807-003959 )» із супутниковою
антеною, домашній кінотеатр «САМСУНГ»,
а ОСОБА_2 - виділити на праві особистої
приватної власності легкові
автомобілі «ХОНДА АККОРД 2.0 І»,
реєстраційний номер НОМЕР_1 та «АУДІ А6
2.8», реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вимоги обґрунтовані тим, що за час
спільного проживання подружжя з 23
квітня 2003 року по 25 травня 2009 року,
набули зазначене майно, яке у
добровільному порядку сторони
розподілити не можуть.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 12 червня 2014
року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за кожним,
право власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 із залишенням майна у спільній
частковій власності сторін.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої
приватної власності на пральну машину
«ЕЛ ДЖІ ЕЛЕКТРОНІКС», холодильник
«IНДЕЗІТ», газову плиту «ГЕФЕСТ»,
телевізор «САМСУНГ», цифровий
супутниковий приймач «СРН 0807-004254 ( СРН
0807-003959 )» із супутниковою антеною,
домашній кінотеатр «САМСУНГ», а за
ОСОБА_2 - на легкові автомобілі «ХОНДА
АККОРД 2.0 І», реєстраційний номер
НОМЕР_1, «АУДІ А6 2.8», реєстраційний
номер НОМЕР_2.

На обґрунтування ухваленого
рішення, зазначено, що підстав для
відступу судом від засад рівності
часток кожного із подружжя в судовому
засіданні не встановлено, оскільки
позивачем суду не подано жодних
доказів про те, що відповідач не надає
належну допомогу, а також про те, що він
сплачує аліменти на утримання сина в
розмірі, який не є достатнім для
забезпечення його фізичного, духовного
розвитку та лікування.

У зв'язку із цим, суд приходить до
висновку, що частки майна дружини та
чоловіка мають бути рівними, а тому
заявлені позивачем вимоги підлягають
частковому задоволенню, а саме:
визнання права власності за кожним із
подружжя на 1/2 частину вказаної
квартири.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 звернулася із
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду першої інстанції змінити
в частині визнання за кожною із сторін
права власності на ? частку у
нерухомому майні, визнавши за
позивачем право власності на 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1, а за відповідачем - на
1/3 частину майна, залишивши квартиру у
спільній частковій власності сторін.

В решті рішення суду першої інстанції
просить залишити без змін.

Посилається на незаконність та
необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального
права при його ухваленні.

Суд, з'ясувавши обставини і перевіривши
їх доказами у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вислухавши
учасників процесу у судових дебатах,
вважає за необхідне апеляційну скаргу
відхилити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що
підтверджується і матеріалами справи,
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 23.04.2003 року, який розірвано
рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 25.05.2009 року (
а.с. 50 т. 1 ).

Від спільного проживання подружжя має
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання
якого ОСОБА_2 сплачує аліменти ОСОБА_1 у
розмірі ? частини всіх видів заробітку,
але не менше 30% прожиткового мінімуму
для дитини відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття, починаючи з 18 травня 2010
року ( а.с. 14, 193, 194, 195-196 т. 1 ).

За час шлюбу сторони по справі набули у
спільну власність однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, легкові автомобілі
«ХОНДА АККОРД 2.0 І», реєстраційний
номер НОМЕР_1, «АУДІ А6 2.8»,
реєстраційний номер НОМЕР_2, побутову
техніку, зокрема, пральну машину «ЕЛ
ДЖІ ЕЛЕКТРОНІКС», холодильник
«ІНДЕЗІТ», газову плиту «ГЕФЕСТ»,
цифровий супутниковий приймач «CPН
0807-004254 (СРН 0807-003959)» із супутниковою
антеною, домашній кінотеатр «САМСУНГ»,
телевізор «САМСУНГ» ( а.с. 7, 8, 9, 10, 13, 37, 38,
39, 40, 41, 42, 44, 52, 53, 54 т. 1 ).

У зв'язку із неможливістю
добровільного розподілу зазначеного
майна, 19 жовтня 2009 року ОСОБА_1
звернулася до суду із позовом, який в
остаточному варіанті своїх вимог
подала 20 травня 2014 року ( а.с. 1-4 т. 1,
а.с. 150-151 т. 2 ).

Справа двічі розглядалась судами
трьох інстанцій ( а.с. 62-63, 210-212, 238-240 т. 1,
а.с. 60-63, 86-90, 120-122 т. 2 ).

Суд першої інстанції, втретє,
ухвалюючи рішення по справі, врахував
варіант розподілу майна,
запропонований ОСОБА_1. Лише не
погодився із запропонованим варіантом
відступу від засад рівності долей
подружжя при розподілі квартири,
мотивуючи це відсутністю правових
підстав для цього.

На переконання апеляційного суду,
таке рішення повністю узгоджується із
нормами матеріального права, зокрема,
положеннями ст. 70 СК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог і, з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
зокрема, ст.ст. 57, 60, 61, 70, 71 СК України,
ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 212-213 ЦПК України,
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
на підставі належних та допустимих
доказів по справі.

А тому, доводи ОСОБА_1 про незаконність
та необґрунтованість рішення, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також порушення норм матеріального
права при його ухваленні, зокрема, ч.ч.
2, 3 ст. 70 СК України, на думку
апеляційного суду, не знайшли свого
підтвердження при розгляді справи,
оскільки вони повністю спростовуються
належними та допустимими доказами по
справі.

Так, як встановлено судом першої
інстанції, відповідач сплачує аліменти
у встановленому судовим рішенням
розмірі, виходячи із розміру
заробітної плати за місцем роботи і не
має заборгованості на період ухвалення
оскаржуваного рішення ( а.с. 157, 159, 160-164 т.
2 ).

Окрім цього, доказів на підтвердження
тієї обставини, що розмір аліментів,
які одержує ОСОБА_1, недостатній для
забезпечення фізичного, духовного
розвитку та лікування дитини, справа не
містить.

Позивач, у відповідності до положень
чинного законодавства, зокрема, ст. 185
СК України, не позбавлена і можливості
вирішити питання щодо розміру участі
відповідача у додаткових витратах на
дитину, що викликані особливими
обставинами ( розвитком здібностей
дитини, її хворобою, каліцтвом тощо ).

Не є причиною для задоволення, як
позовних, так і апеляційних вимог, факт
відчуження транспортного засобу
відповідачем, оскільки зазначене майно
повернуто до числа спільного майна
подружжя рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 20 вересня 2011
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 08 квітня
2013 року ( а.с. 129-131, 157, 181 т. 1, а.с. 41-42 т. 2 ).

Інші обставини, зазначені в апеляції,
зокрема, про намагання відповідача
витратити частину спільного майна на
шкоду інтересам сім'ї, отримання
позивачем близько 350 грн. аліментів
щомісячно, на переконання апеляційного
суду, не спростовують висновок суду
першої інстанції про часткову
обґрунтованість заявлених позовних
вимог та не є, у даному випадку,
підставою для задоволення апеляційних
вимог.

Таким чином, викладені у апеляції
доводи суд другої інстанції відносить
до числа формальних, а тому оскаржуване
рішення, ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
не може бути скасоване у відповідності
до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення, якщо порушення призвело до
неправильного вирішення справи, чого
судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В
А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.
Рішення Вишгородського районного суду
Київської області від 12 червня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа - ПАТ КБ «Приватбанк», в
особі Печерської філії, про поділ
спільного майна подружжя, залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвали
апеляційного суду.

Головуючий

А.С.Сержанюк

Судді:

С.О.Журба

О.П. Коцюрба