Справа № 454/1173/14
Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/6346/14
Доповідач в 2-й інстанції: Береза В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - Берези В.І.,
суддів -Бойко С.М., Штефаніци Ю.Г., за
участю секретаря судового засідання -
Брикайло М.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника фермерського
господарства «ОСОБА_2.» - ОСОБА_3, на
рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 19 червня 2014
року у справі за позовом Фермерського
господарства «ОСОБА_2.» до Сокальського
РВ ГУМВСУ у Львівській області про
відшкодування шкоди,-

встановила:

оскаржуваним рішенням в задоволенні
позову Фермерського господарства
«ОСОБА_2.» до Сокальського РВ ГУМВС
України у Львівській області про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник
фермерського господарства «ОСОБА_2.» -
ОСОБА_3, просить рішення скасувати,
ухвалити нове, яким стягнути з
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області в користь фермерського
господарства «ОСОБА_2.» 2 млн. 500 тис.
грн. на відшкодування матеріальної
шкоди та 3 млн. грн. на відшкодування
моральної шкоди у результаті
протиправних дій ДІМ Сокальського РВ
ГУМВСУ у Львівській області капітана
міліції Сідельник О.Я., що спричинило
приниження честі, гідності, ділової
репутації.

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначає про те, що суд неповно
з`ясував обставини справи, зокрема, чи
має право фермерське господарство на
відшкодування шкоди, завданої в
результаті прийняття Сокальський РВ
ГУМВСУ у Львівській обл. постанов від
30.05.2011 року та 18.10.2011 року. Має місце
недоведеність обставин, які суд вважав
доведеними, а саме, що моральна та
матеріальна шкода не відшкодовується
в результаті винесення постанов від
30.05.2011 року та 18.10.2011 року, суд мав
захистити його права та задоволити
позов або вказати на те, що зазначені
постанови не є незаконними. До спірних
правовідносин суд мав застосувати
норми Конституції України, Закон
України «Про міліцію» та ст.ст. 16, 22, 23,
1166, 1172, 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу
України. У позовній заяві ним надано
докази протиправності дій працівників
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області при прийнятті зазначених
постанов. Вважає потрібним звернутись
до Верховного суду про внесення до
Конституційного суду України подання
щодо тлумачення Конституції України, а
саме, чи має право Фермерське
господарство «ОСОБА_2.» на
відшкодування за рахунок держави
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю працівників
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області.

В судове засідання апеляційної
інстанції апелянт - позивач, відповідач
не з`явились, хоч були належним чином
повідомлені про розгляд справи, тому,
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України,
справу заслухано за їх відсутності. За
відсутності осіб, які не з`явились,
фіксація судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
запису не здійснюється відповідно до
ч.2 ст.197 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що
постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 05.03.2010 року
скасовано постанову в.о. прокурора
Сокальського району Ільницького М.М.
від 17.01.2006 року про скасування
постанови ДІМ Сокальського РВ ГУМВСУ у
Л/о Ординського В.О. від 18.11.2005 року, а
також постанову від 23.01.2006 року про
відмову в порушенні кримінальної
справи відносно ОСОБА_2

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 12.11.2010 року постанову
Сокальського районного суду від 05.03.2010
року в частині скасування постанови
в.о. прокурора Сокальського айону
Ільницького М.М. від 17.01.2006 року про
скасування постанови ДІМ Сокальського
РВ МВСУ у Л/о Ординського В.О. від 18.11.2005
року стосовно ОСОБА_2 про відмову в
порушенні кримінальної справи за
ознаками ч.1 ст.249 КК України скасовано,
а справу провадженням в цій частині
закрито. В решті постанову суду
залишено без змін.

Постановою ст. ДІМ Сокальського РВ
ГУМВСУ у Львівській області Сідельника
О.Я. від 30.03.2011 р. відмовлено в порушенні
кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на
підставі п.2 ст.6 КПК України, у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Постановою Сокальського районного
суду Львівської області від 12.09.2011р.
скасовано постанову ст. ДІМ
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області Сідельника О.Я. від 30.03.2011р.
Постановою ст. ДІМ Сокальського РВ
ГУМВСУ у Львівській області
Сідельника О.Я. від 18.10.2011 року в
порушенні кримінальної справи
відносно ОСОБА_2 відмовлено в зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину,
передбаченого ч.1 ст.249 КК України.

Постановою заступника прокурора
Сокальського району Бойко П.М. від
07.12.2011р. скасовано постанову ст. ДІМ
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області Сідельника О.Я. від І8.10.2011р.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив про те, що
кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 не
порушувалася, до адміністративної
відповідальності такий не
притягувався, окрім того, не
встановлено інших обставин,
передбачених ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст.
1 Закону України «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду», які дають підстави
для відшкодування майнової та
моральної шкоди.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1176
Цивільного кодексу України, шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 1176 ЦК
України, право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду виникає в разі постановления
судом виправдовувального вироку,
скасування незаконного вироку суду,
закриття кримінальної справи органом
досудового слідства, а також у разі
закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» підлягає відшкодуванню шкода,
завдана громадянинові внаслідок: 1)
незаконного засудження, незаконного
притягнення як обвинуваченого,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
розслідування чи судового розгляду
кримінальної справи обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законодавством України.

Як вбачається зі ст.ст. 1, 2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду» та ч.1, ч. 2 ст. 1176 ЦК України, дія
вказаних законодавчих актів
розповсюджується на вичерпний перелік
процесуальних дій уповноважених
органів в межах кримінальної справи,
оперативно-розшукової справи чи
справи про адміністративне
правопорушення.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач фактично ставить питання про
стягнення відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, завданої, на його
думку, внаслідок незаконного
звинувачення ст. ДІМ Сокальського РВ
МВСУ у Львівської області представника
фермерського господарства ОСОБА_2 у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
249 КК України, що викладено у
мотивувальних частинах зазначених
постанов від 17.01.2006 року, 30.05.2011 року,
18.10.2011 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України,
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі внаслідок іншої (ніж передбачено
в ч.ч. 1-5 цієї норми) незаконної дії або
бездіяльності чи незаконного рішення
органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду, відшкодовується на загальних
підставах. За правилами ч. 6 зазначеної
статті відшкодовується на загальних
підставах шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду, тобто за
незаконні дії або бездіяльність цих
органів, які не включені до переліку
незаконних рішень, дій чи
бездіяльності ч. 1 ст. 1176 ЦК України.
Загальні підстави відповідальності за
завдану моральну шкоду передбачені ч.1
ст.1167 ЦК України, відповідно до якої
шкода, завдана фізичній та юридичній
особі неправомірними діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності вини.

Судом не встановлено, а позивачем не
доведено інших обставин, передбачених
ч. 1 ст. 1176 ЦК України та ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури і
суду», які дають підстави для
відшкодування майнової та моральної
шкоди відповідачу - ФГ «ОСОБА_2.».

Позивач позов пред`явив до
Сокальського РВ ГУМВСУ у Львівській
області, інших незаконних дій з боку
відповідача щодо позивача, а саме ФГ
«ОСОБА_2.», який є відмінним від особи
ОСОБА_2, якого і стосуються постанови
про відмову у порушенні кримінальної
справи, не зазначив, а тому суд першої
інстанції вірно відмовив у задоволенні
позову.

Враховуючи наведене, оскаржуване
рішення ухвалено з дотриманням вимог
матеріального та процесуального
закону, відповідає встановленим
обставинам справи, наявним доказам,
підстав для його скасування немає, а
тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.ст.314,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

апеляційну скаргу представника
Фермерського господарства «ОСОБА_2.» -
ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Сокальського районного суду
Львівської області від 19 червня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів подачею
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Береза В.І.

Судді:
Бойко
С.М.

Штефаніца Ю.Г.