АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3293/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3136/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Бутенко С. Б.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді:
Бутенко С.Б.

Суддів:
Обідіної О.І., Прядкіної О.В.

при секретарі:
Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Заслухавши суддю-доповідача
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ
КБ «ПриватБанк» заборгованості за
кредитним договором № б/н від 06.10.2007
року в сумі 23642 грн. 29 коп. та 236 грн. 42
коп. сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову посилався на
невиконання боржником - відповідачем
по справі умов кредитного договору,
внаслідок чого станом на 28.02.2013 року
утворилася вказана заборгованість, яка
складається із заборгованості за
кредитом - 6867 грн. 48 коп., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
13142 грн. 11 коп., заборгованості по
комісії за користування кредитом - 2030
грн. 69 коп., штрафу (фіксована частина) -
500 грн. та штрафу (процентна складова) -
1102 грн. 01 коп.

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в розмірі 23642 грн. 29
коп. та 236 грн. 42 коп. понесених судових
витрат.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
ставить питання про скасування
вказаного рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку з пропуском
позивачем строку позовної давності для
звернення до суду.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, заслухавши
пояснення апелянта, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п.
3, 4 ЦПК України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, встановивши
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, апеляційний суд вправі змінити
рішення суду першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 16 жовтня 2007 року
між сторонами було укладено кредитний
договір, за умовами якого ПАТ КБ
«ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у
розмірі 7 000 грн. установленого ліміту
на платіжну картку зі сплатою 30% на рік
на суму залишку заборгованості за
кредитом із кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки - 3 роки.

За своєю правовою природою укладений
між сторонами кредитний договір є
договором приєднання та складається із
заяви позичальника, Пам'ятки клієнта,
Умов та Правил надання банківських
послуг, а також тарифів банку, про що
ОСОБА_1 погодилась, засвідчивши згоду
своїм підписом у заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України
договором приєднання є договір, умови
якого встановлені однією із сторін у
формулярах або інших стандартних
формах, який може бути укладений лише
шляхом приєднання другої сторони до
запропонованого договору в цілому.
Друга сторона не може запропонувати
свої умови договору.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо
відсутності підпису сторін на Умовах
та правилах надання банківських послуг
та невідповідності наданого позивачем
доказу вимогам ст.ст. 58, 59 ЦПК України є
безпідставними і не приймаються
колегією суддів до уваги.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормами ст.ст. 526, 527, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином, в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

З матеріалів справи вбачається, що
останній платіж по кредиту ОСОБА_1
здійснила 12 жовтня 2009 року, після чого
грошові зобов'язання за договором нею
не виконувались.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з факту
неналежного виконання ОСОБА_1 взятих на
себе зобов'язань за кредитним
договором, що доведено наданими по
справі доказами та не заперечується
стороною відповідача, внаслідок чого
станом на 28.02.2013 року виникла
заборгованість в розмірі 23642 грн. 29 коп.

Проте, розглянувши справу по суті після
першої неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд не з'ясував чи є інші
фактичні дані, які мають значення для
вирішення справи і у відповідності до
ст.ст. 179, 214 ЦПК України підлягають
встановленню під час ухвалення
судового рішення, зокрема, питання щодо
застосування строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки,
але, за домовленістю сторін позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена (ст.ст. 257, 259 ЦК України).

Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Згідно зі ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку.

Правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язання
за кредитним договором, позовна
давність за вимогами кредитора про
повернення кредитних коштів та
процентів за користування кредитом,
повернення яких відповідно до умов
договору визначено періодичними
щомісячними платежами, повинна
обчислюватися з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом
позовної давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до правил користування
платіжною карткою, які є складовою
кредитного договору, картка діє в межах
визначеного нею строку. За таким
договором, що визначає щомісячні
платежі погашення кредиту та кінцевий
строк повного погашення кредиту
перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК
України) щодо місячних платежів
починається після несплати чергового
платежу, а щодо повернення кредиту в
повному обсязі зі спливом останнього
дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України),
а не закінченням строку дії договору.

Вказане узгоджується з правовими
позиціями Верховного Суду України,
викладеними у постанові від 19 березня
2014 року (справа № 6-14 цс 14), від 24 вересня
2014 року (справа № 6-144цс14) та у
відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України.

Пунктом 5.12 Умов та правил надання
банківських послуг, що діяли на час
приєднання позичальника ОСОБА_1 до
запропонованого банком договору та є
невід'ємною частиною договору сторін
(а.с. 110-114), передбачено, що терміни
позовної давності до вимог про
стягнення кредиту, процентів за
користування ним, винагороди,
неустойки-пені, штрафів сторонами
встановлені тривалістю в п'ять років,
що відповідає вимогам ч. 1 ст. 259, ч. 1 ст.
207 ЦК України.

Отже, в межах встановленої за
домовленістю сторін позовної давності,
підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 23 269 грн. 08
коп., яка складається із заборгованості
за кредитом - 6867 грн. 48 коп.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом - 13024 грн. 45 коп.,
заборгованості по комісії - 2031 грн. та
передбачених п. 5.10 Умов та правил
штрафів в розмірі 250 грн. (фіксована
частина) та 1096 грн. 15 коп. (процентна
складова).

За вказаних обставин колегія суддів
находить обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про застосування до
спірних правовідносин позовної
давності, у зв'язку з чим рішення суду
першої інстанції підлягає зміні із
зменшенням суми присуджених до
стягнення з ОСОБА_1 платежів.

Інші доводи апеляційної скарги,
зокрема, відсутність підстав до
нарахування процентів за користування
кредитом після закінчення строку
договору, ґрунтуються на хибному
тлумаченні апелянтом норм
матеріального права і висновків суду
не спростовують.

Відповідно до ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.
Припинення зобов'язання на вимогу
однієї із сторін допускається лише у
випадках, встановлених договором або
законом.

За загальним правилом ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Згідно ст. 536 ЦК України за користування
чужими грошовими коштами боржник
зобов'язаний сплачувати проценти, якщо
інше не встановлено договором. Розмір
процентів за користування чужими
грошовими коштами встановлюється
договором, законом або іншим актом
цивільного законодавства.

Оскільки відповідачкою кредитні
зобов'язання належним чином не
виконано, закінчення строку договору
не звільняє її від обов'язку повернути
кредит та сплатити проценти за
користування кредитними коштами у
встановленому договором розмірі.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
підлягає зміні в частині визначення
заборгованості ОСОБА_1 за кредитом з
урахуванням строку позовної давності.
В іншій частині рішення постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_1 -ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 04 липня 2014 року - змінити,
зменшивши суму заборгованості за
кредитним договором, що підлягає
стягненню з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», з 23642
грн. 29 коп. до 23269 грн. 08 коп.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:
С.Б. Бутенко

Судді: /підписи/
О.І. Обідіна

О.В. Прядкіна

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
С.Б. Бутенко