Справа № 188/964/14-ц
Провадження № 2/188/478/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2014 року Петропавлівський
районний суд Дніпропетровської
області у складі головуючого судді -
Бурди П.О.,

при секретарі - Лукіна Л.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт. Петропавлівка
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Петропавлівської селищної ради,
ОСОБА_3, треті особи - Приватний
нотаріус Петропавлівського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
Комунальне підприємство
"Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації", ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно,

встановив:

14.07.2014 року відкрите провадження у
цивільній справі за позовом позивача
до відповідачів, треті особи -
Приватний нотаріус Петропавлівського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
Комунальне підприємство
"Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації", ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно в порядку спадкування за
законом.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його
мати, ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1,
виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби
Петропавлівського районного
управління юстиції Дніпропетровській
області 30 липня 2013 року.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на майно, що належало
померлій, а саме: 67/100 будинку АДРЕСА_1.

Це майно належало ОСОБА_6 на
підставі рішення Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 1997 року, яким було
розділено в натурі спільне майно у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 між
колишнім подружжям: відповідачем
ОСОБА_3, якому суд виділив 33/100
ідеальної долі будівлі та
спадкодавцем ОСОБА_6, якій суд виділив
67/100 ідеальної долі будівлі.

Відповідач ОСОБА_3, батько
позивача і третьої особи ОСОБА_5, в
цьому будинку не проживає з 27.09.1996 року,
коли рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області був розірваний шлюб між ОСОБА_6
та ОСОБА_3

На день смерті ОСОБА_6 і в
теперішній час в даному будинку
постійно проживав і проживає позивач,
який згідно з вимогами ч.3 ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що фактично
набув право власності на будинок
АДРЕСА_1.

31 березня 2014 року приватним
нотаріусом Петропавлівського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 було
винесено постанову про відмову
позивачу і третій особі ОСОБА_5 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. В
постанові зазначено, що
правовстановлюючий документ на
житловий будинок на ім'я померлої був
наданий без реєстрації відповідних
прав. Спадкоємцям рекомендовано
вирішити питання в судовому порядку.

Позивач на підставі викладеного,
посилаючись на ст.ст. 328, 384, 1216- 1218, 1223, 1258,
1261, 1268, 1270, 1274, 1296 ЦК України, просить суд:

-визнати право власності на 67/100
житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
в порядку спадкування за законом;

-зобов'язати Комунальне
підприємство «Павлоградське міжміське
бюро технічної інвентаризації»
зареєструвати право власності на 67/100
житлового будинку по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1.

Позивач подав до суду письмову
заяву про розгляд справи за його
відсутності, в якій позов підтримав і
просив задовольнити.

Відповідач Петропавлівська
селищна рада подала до суду письмову
заяву про розгляд справи за
відсутності її представника.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду
письмову заяву про розгляд справи за
його відсутності.

Третя особа ОСОБА_5 подала до суду
письмову заяву про розгляд справи за її
відсутності, позов визнала.

Третя особа Комунальне
підприємство «Павлоградське міжміське
бюро технічної інвентаризації» подала
до суду заяву про розгляд справи за
відсутності її представника,
зазначила, що з 01.01.2013 року не здійснює
державну реєстрацію прав власності на
нерухоме майно, таку реєстрацію
відповідно до Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
здійснюють територіальні органи
Державної реєстраційної служби при
Міністерстві юстиції України.

Вивчивши надані позивачем докази,
суд вважає, що позов підлягає
задоволенню.

В судовому засіданні
встановлено, що 04 вересня 1982 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладання шлюбу НОМЕР_2, виданого
Петропавлівським районним відділом
запису актів громадянського стану
Дніпропетровській області 04.09.1982 року
(а.с.11).

В період перебування у шлюбі вони
придбали житловий будинок АДРЕСА_1. З
копії довідки Комунального
підприємства «Павлоградське міжміське
бюро технічної інвентаризації» від
24.01.2014 року вбачається, що право
власності на будинок АДРЕСА_1
зареєстровано станом на 05.09.1986 року за
ОСОБА_3 на підставі договору купівлі -
продажу, посвідченого 03.06.1986 року
Петропавлівською держнотконторою № 838
(а.с.15).

27 вересня 1996 року
Петропавлівським районним судом
Дніпропетровської області прийняте
рішення № 2-442-1996 року, яке набрало
чинності 06.10.1996 року, про розірвання
шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, що
підтверджується копією цього рішення
(а.с.12) та копією свідоцтва про
розірвання шлюбу НОМЕР_3, виданого
відділом запису актів громадянського
стану Петропавлівської районної
державної адміністрації
Дніпропетровській області 29.10.1996 року
(а.с.13).

Рішенням Петропавлівського
районного суду Дніпропетровської
області від 25 вересня 1997 року, яке
набрало чинності 04.10.1997 року, було
розділено в натурі спільне майно у
вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 між
колишнім подружжям відповідачем
ОСОБА_3, якому суд виділив 33/100
ідеальної долі будівлі та ОСОБА_6, якій
суд виділив 67/100 ідеальної долі
будівлі, а саме приміщення 1-2 площею 7,5
кв. м; 1-3 площею 16,4 кв. м; частину веранди
«А» площею 10,98 кв. м; сарай з погребом
«Б», що підтверджується копією цього
рішення (а.с.14), копією довідки
Комунального підприємства
«Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації» від 24.01.2014
року (а.с.15), копією технічного паспорту
на садибний (індивідуальний) житловий
будинок №94, виданого 24.01.2014 року
(а.с.16-21).

Згідно з ч.1 ст. 328 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом.

Відповідно до ч.2 ст.328 ЦК України
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Право власності на частину
будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6 за її життя не
зареєстровано, що підтверджується
копією довідки Комунального
підприємства «Павлоградське міжміське
бюро технічної інвентаризації» від
24.01.2014 року (а.с.15), копією технічного
паспорту на садибний (індивідуальний)
житловий будинок №94, виданого 24.01.2014
року (а.с.16-21). Незважаючи на відсутність
реєстрації права власності ОСОБА_6 на
67/100 будинку АДРЕСА_1, це право ніким не
оспорюється, тому що набуте за рішенням
суду в той час, коли набуття права
власності не пов'язувалося з моментом
його державної реєстрації, тобто до
01.01.2004 року - дня набрання чинності
Цивільним кодексом України, ст.182 якого
передбачає державну реєстрацію прав
власності на нерухомість, а ст.331 якого
пов'язує набуття права власності на
нерухоме майно з моментом його
державної реєстрації.

Відповідно до ст.86 Цивільного
кодексу (далі - ЦК) Української РСР, в
редакції, яка діяла 04.10.1997 року, на час
набрання чинності судовим рішенням про
розділ майна подружжя і набуття ОСОБА_6
права власності на 67/100 будинку
АДРЕСА_1, відносини власності
регулювалися Законом України "Про
власність", цим Кодексом, іншими
законодавчими актами, які не
передбачали державну реєстрацію прав
власності на нерухомість.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції
України, яка набрала чинності 13.05.1997
року, судові рішення ухвалюються
судами іменем України і є обов'язковими
до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», який
прийнято 01.07.2004 року, набрав чинності
03.08.2004 року, в редакції від 04.07.2012 року,
права на нерухоме майно та їх
обтяження, що виникли до набрання
чинності цим Законом, визнаються
дійсними у разі відсутності їх
державної реєстрації, передбаченої цим
Законом, за таких умов:

якщо реєстрація прав та їх
обтяжень була проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, або

якщо на момент виникнення прав та
їх обтяжень діяло законодавство, що не
передбачало обов'язкової реєстрації
таких прав та їх обтяжень.

Отже, згідно з рішенням
Петропавлівського районного суду
Дніпропетровської області від 25
вересня 1997 року ОСОБА_6 з 04.10.1997 року і по
день смерті (на час відкриття спадщини)
була власником 67/100 ідеальної долі
будівлі житлового будинку АДРЕСА_1, а
саме приміщення1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3
площею 16,4 кв. м; частини веранди «А»
площею 10,98 кв. м; сарая з погребом «Б».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серія НОМЕР_1, виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Петропавлівського районного
управління юстиції Дніпропетровській
області 30 липня 2013 року (а.с.22).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на майно, що належало
померлій, а саме: 67/100 ідеальної долі
будівлі будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК
України до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Стаття 1261 ЦК України
передбачає, що у першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

Позивач є сином спадкодавця
ОСОБА_6, що підтверджується копією
свідоцтва про народження НОМЕР_4,
виданого Петропавлівського районного
відділом запису актів громадянського
стану Дніпропетровській області 17.10.1984
року (а.с.10).

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її.

Згідно з ч.3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

У відповідності до ч.1 ст.1270 ЦК
України для прийняття спадщини
встановлюється строк у шість місяців,
який починається з часу відкриття
спадщини.

З 13.06.2006 року і по день смерті
ОСОБА_6 позивач постійно проживав в
даному будинку, що підтверджується
штампом про реєстрацію місця
проживання у його паспорті (а.с.7) , але
позивач не надав доказів, що він на час
відкриття спадщини постійно проживав
разом зі спадкодавцем.

Однак позивач своєчасно 04.11.2013
року звернувся до нотаріуса із заявою
про прийняття спадщини, була відкрита
спадкова справа № 55254921 у Спадковому
реєстрі, № 809-2013 у нотаріуса, що
підтверджується копією витягу про
реєстрацію у Спадковому реєстрі № 35628613
(а.с.87).

Таким чином, позивач вважається
таким, що прийняв спадщину померлої
ОСОБА_6.

31 березня 2014 року приватним
нотаріусом Петропавлівського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4 було
винесено постанову про відмову
позивачу і третій особі ОСОБА_5 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок, що
розташований в АДРЕСА_1, після смерті
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, у
зв'язку з тим, що правовстановлюючий
документ на житловий будинок на ім'я
померлої був наданий без реєстрації
відповідних прав. Спадкоємцям
рекомендовано вирішити питання в
судовому порядку.

Відповідно до ч. 2 п. 23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7
від 30.05.2008 року «Про судову практику у
справах про спадкування» - свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку
встановленому цивільним
законодавством. За наявності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в
оформлені права на спадщину особа може
звернутись до суду за правилами
позовного провадження.

У позивача відсутні умови для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину на
частину житлового будинку, тому що за
життя спадкодавця не було
зареєстроване її право власності на це
нерухоме майно, в зв'язку з чим він не
може отримати свідоцтво про право на
спадщину і звернувся з позовом до суду.

На підставі досліджених
доказів судом встановлено, що позивач є
єдиним спадкоємцем за законом першої
черги після смерті своєї матері ОСОБА_6
на 67/100 ідеальної долі будівлі
житлового будинку АДРЕСА_1, а саме
приміщення 1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3 площею
16,4 кв. м; частини веранди «А» площею 10,98
кв. м; сарая з погребом «Б».

Стаття 11 ЦПК України передбачає,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі
(ч.1).

Особа, яка бере участь у
справі, розпоряджається своїми
правами щодо предмета спору на власний
розсуд. Таке право мають також особи
(за винятком тих осіб, які не мають
цивільної процесуальної дієздатності),
в інтересах яких заявлено вимоги (ч.2).

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК
України до початку розгляду судом
справи по суті позивач має право
шляхом подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову.

Отже, тільки позивач наділений
правом обирати предмет та підстави
позову. Суд таких повноважень не має.

Передчасною і такою, у якій слід
відмовити, є позовна вимога
зобов'язати Комунальне підприємство
«Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
зареєструвати право власності на 67/100
житлового будинку по АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1, оскільки ця вимога пред'явлена
до особи, яка має процесуальний статус
третьої особи, а не відповідача, і,
враховуючи, що ця вимога заявлена до
суб'єкта, якому були до 01.01.2013 року
делеговані владні повноважень по
державній реєстрації права власності
на нерухоме майно, а з 01.01.2013 року ці
владні повноваження здійснює
реєстраційна служба Петропавлівського
районного управління юстиції, про що
повідомила третя особа у своїй заяві до
суду (а.с.74), повинна розглядатися в
адміністративному судочинстві і
відповідно до норм ст.ст.15, 16 ЦПК
України не може бути поєднана в одному
провадженні з вимогами про захист
цивільних прав, крім того вона може
бути заявлена тільки у разі
протиправних дій або бездіяльності
після звернення до суб'єкта владних
повноважень згідно з приписами Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», зокрема на підставі
судового рішення, яке набрало законної
сили, про визнання права власності на
частину житлового будинку.

Відповідно до підпункту 1) пункту 1
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» за подачу позову
майнового характеру слід сплачувати
судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Ринкова вартість житлового
будинку АДРЕСА_1 згідно з оцінкою,
вказаною у звіті фізичної особи -
підприємця ОСОБА_7 станом на 16.04.2014 року
складає 68134 гривні (а.с.23-61), отже
вартість спадкового майна складає 67
відсотків зазначеної суми, а саме 45649
гривень 78 копійок, з якої представник
позивача ОСОБА_5 сплатила судовий збір
в розмірі 682 гривні (а.с.1) замість
належних до сплати 456,50 гривень, що є
переплатою в розмірі 225,50 гривень.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України
«Про судовий збір» сплачена сума
судового збору повертається за ухвалою
суду в разі зменшення розміру позовних
вимог або внесення судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом.

На підставі викладеного, п.5 ст.124
Конституції України, ст.86 ЦК
Української РСР, ст.ст.12, 13 Закону
України «Про власність», ст. ст. 316, 328,
1216, 1218, 1261, 1268 ЦК України, ст.ст.1-3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», пп. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4, п.1 ч.1 ст.7
Закону України «Про судовий збір»,
керуючись статтями 11, 15, 16, 31, 208, 209, 212-215,
218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Петропавлівської
селищної ради, ОСОБА_3, треті особи -
Приватний нотаріус Петропавлівського
районного нотаріального округу
Дніпропетровської області ОСОБА_4,
Комунальне підприємство
"Павлоградське міжміське бюро
технічної інвентаризації", ОСОБА_5 про
визнання права власності на спадкове
майно - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право
власності в порядку спадкування за
законом на 67/100 ідеальної долі будівлі
житлового будинку АДРЕСА_1, а саме
приміщення1-2 площею 7,5 кв. м; 1-3 площею 16,4
кв. м; частина веранди «А» площею 10,98 кв.
м; сарай з погребом «Б»; загальною
ринковою вартістю 45649 (сорок п'ять тисяч
шістсот сорок дев'ять) гривень 78
копійок.

У інших позовних вимогах
відмовити.

Повернути ОСОБА_5 внесений в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом, судовий збір в сумі 225 (двісті
двадцять п'ять) гривень 50 копійок.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Петропавлівський районний суд
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя П. О. Бурда