Справа № 2-7056/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2014 року Солом'янський
районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі:
Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
із позовом до ОСОБА_2 про визнання за
ним права власності на нежилу будівлю,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
загальною площею 97, 3 кв.м.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що 04 грудня 2013 року між ним та
відповідачем було укладено Договір
будівельного підряду № 78/13.

Згідно п. 1.1 Договору відповідач
зобов'язався виконати будівельні
роботи з будівництва нежилої будівлі,
що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною
площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі,
площею 350 кв. м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 1.7 Договору визначено, що строк
завершення будівельних робіт - 17
березня 2014 року.

Відповідно до п. 1.9. Договору власником
Об'єктів до його здачі позивачу є
відповідач.

Згідно із п. 2.3. Договору кінцевим
строком оплати виконаних робіт є 30
листопада 2014 року.

Згідно Додатку № 1 до Договору
будівельного підряду №78/13 від 04 грудня
2013 року, сторони дійшли згоди
затвердити склад та зміст
проектно-кошторисної документації
будівельних робіт нежилої будівлі, що
знаходиться по АДРЕСА_1 загальною
площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі
площею 350 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 в наступному вигляді:
нежила будівля, що знаходиться по
АДРЕСА_1 загальною площею 97,3 кв.м. - 1 шт.,
вартість 200000 гривень; нежила будівля
площею 350 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 - 1 шт., вартість 200000
гривень, а всього 400000 гривень.

З акту виконаних робіт від 06 березня 2014
року складеного між позивачем та
відповідачем вбачається, що сторони
дійшли згоди, що хоча підрядник і не в
повному обсязі виконав умови Договору
будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня
2013 року, оскільки вартість будівельних
матеріалів непомірно зросла і подальше
проведення будівельних робіт по
будівництву нежилої будівлі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 350 кв.м. - є економічно
недоцільним, то сторони не вважають
себе більше зв'язаними умовами
відповідного Договору і вважається, що
підрядник належним чином виконав
будівельні роботи по будівництву
нежилої будівлі площею 97,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Замовник цим підтвердив, що прийняв
виконані роботи і претензій щодо
кількості та якості робіт не має.

Однак листом від 31 березня 2014 року
відповідач повідомив позивача, що
оскільки позивач не здійснив оплату
його робіт, то порушив чинне
законодавство, умови Договору
будівельного підряду №78/13 від 04 грудня
2013 року і його права як підрядника, а
тому відповідно до п. 2.4. Договору
будівельного підряду (у разі неоплати
роботи підрядника у встановлений
Договором строк, власність на Об'єкт
переходить до Підрядника), а тому у
нього виникло право власності на
нежилу будівлю площею 97,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В зв'язку з чим позивач звернувся до
суду для захисту своїх порушених прав
та інтересів, а саме порушеного права
власності.

Позивач позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив їх
задовольнити, а справу розглядати у
його відсутність,.

Відповідач проти позову заперечував та
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити, а справу розглядати за його
відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 04 грудня 2013
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено
договір будівельного підряду № 78/13.

Згідно п. 1.1 Договору відповідач
зобов'язався виконати будівельні
роботи з будівництва нежилої будівлі,
що знаходиться по АДРЕСА_1 загальною
площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі,
площею 350 кв. м., що знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2.

Пунктом 1.7 Договору визначено, що строк
завершення будівельних робіт - 17
березня 2014 року.

Відповідно до п. 1.9. Договору власником
Об'єктів до його здачі позивачу є
відповідач.

Згідно з п. 2.3. Договору кінцевим
строком оплати виконаних робіт є 30
листопада 2014 року.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору
будівельного підряду №78/13 від 04 грудня
2013 року, сторони дійшли згоди
затвердити склад та зміст
проектно-кошторисної документації
будівельних робіт нежилої будівлі, що
знаходиться по АДРЕСА_1 загальною
площею 97,3 кв.м., а також нежилої будівлі
площею 350 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 в наступному вигляді:
нежила будівля, що знаходиться по
АДРЕСА_1 загальною площею 97,3 кв.м. - 1 шт.,
вартість 200000 гривень; нежила будівля
площею 350 кв. м., що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2 - 1 шт., вартість 200000
гривень, а всього 400000 гривень.

З акту виконаних робіт від 06 березня 2014
року складеного між позивачем та
відповідачем вбачається, що сторони
дійшли згоди, що хоча Підрядник і не в
повному обсязі виконав умови Договору
будівельного підряду № 78/13 від 04 грудня
2013 року, оскільки вартість будівельних
матеріалів непомірно зросла і подальше
проведення будівельних робіт по
будівництву нежилої будівлі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2
загальною площею 350 кв.м. - є економічно
недоцільним, то Сторони не вважають
себе більше зв'язаними умовами
відповідного Договору і вважається, що
Підрядник належним чином виконав
будівельні роботи по будівництву
нежилої будівлі площею 97,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Замовник цим підтвердив, що прийняв
виконані роботи і претензій щодо
кількості та якості робіт не має.

Також, судом встановлено, що Листом від
31 березня 2014 року відповідач повідомив
позивача, що оскільки позивач не
здійснив оплату його робіт, то порушив
чинне законодавство, умови Договору
будівельного підряду №78/13 від 04 грудня
2013 року і його права як підрядника, а
тому відповідно до п. 2.4. Договору
будівельного підряду у разі неоплати
роботи Підрядника у встановлений
Договором строк, власність на Об'єкт
переходить до Підрядника, а тому у
нього виникло право власності на
нежилу будівлю площею 97,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 4.3. Договору при прострочені
сплати авансу і простроченні
остаточного розрахунку за збудовані
об'єкти замовник сплачує підрядникові
пеню в розмірі 1 % від суми
заборгованості за кожний день
прострочення.

Разом з тим, судом встановлено, що зміст
Договору будівельного підряду № 78/13
від 04 грудня 2013 року становлять умови,
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, які є обов'язковими, однак договір
не містить умов, які передбачають
виникнення права власності Підрядника
на Об'єкт будівництва, у випадку, коли
Замовником не був проведений
розрахунок за виконані згідно Договору
будівельного підряду роботи.

Проте встановлено, що право власності
на Об'єкт будівництва у відповідача
було до моменту передачі Об'єкта
будівництва Замовнику, яким є позивач,
за Актом виконаних робіт, згідно п. 1.9.
Договору будівельного підряду № 78/13
від 04 грудня 2013 року.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 ЦК України за
договором будівельного підряду
підрядник зобов'язується збудувати і
здати у встановлений строк об'єкт або
виконати інші будівельні роботи
відповідно до проектно-кошторисної
документації, а замовник
зобов'язується надати підрядникові
будівельний майданчик (фронт робіт),
передати затверджену
проектно-кошторисну документацію, якщо
цей обов'язок не покладається на
підрядника, прийняти об'єкт або
закінчені будівельні роботи та
оплатити їх.

Статтею 883 ЦК України визначено, що
підрядник відповідає за недоліки
збудованого об'єкта, за прострочення
передання його замовникові та за інші
порушення договору (за недосягнення
проектної потужності, інших
запроектованих показників тощо), якщо
не доведе, що ці порушення сталися не з
його вини.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Цивільний кодекс України розкриває
поняття права власності як сукупність
трьох правомочностей власника: права
володіння, права користування та права
розпорядження.

У відповідності до статті 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Статтею 331 Цивільного кодексу України
встановлено, що право власності на
новостворене нерухоме майно (житлові
будинки, будівлі, споруди тощо) виникає
з моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 Цивільного
кодексу України визначено, що визнання
права власності на майно є одним із
способів захисту права власності.

Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу
України передбачено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оскаржене або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до ст. 181 Цивільного кодексу
України до нерухомих речей (нерухоме
майно, нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Згідно ч. 2 ст. 386 Цивільного кодексу
України, власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Оцінюючи всі докази в сукупності, суд
вважає, що позивачем доведено факт
набуття права власності на нежилу
будівлю, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 97, 3 кв.м.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір у розмірі 2000,00 грн. підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 212, 213, 214, 215,
218 ЦПК України на підставі ст.ст. 328, 386,
392, 526, 530, 629, 875, 883 ЦК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності - задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1 на
нежилу будівлю площею 97,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн