Справа № 739/61/14-ц
Номер провадження 2/739/60/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(З А О Ч Н Е)

04 березня 2014 року
м.Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого судді
- Іващенка А.І.

секретаря -
Шевкун О.Є.

за участю:

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні та
компенсації моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до
суду з позовом до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»
(далі - відповідач) про стягнення
заборгованості із заробітної плати у
розмірі 6068 грн. 18 коп., стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільнення у розмірі 409
грн. 08 коп. та компенсації моральної
шкоди у розмірі 500 грн. 00 коп. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що у період
з 25 квітня 2013 року по 03 грудня 2013 року
вона працювала в ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат» на
посаді виробника натуральної
ковбасної оболонки. Після звільнення
їй не було виплачено заборгованість із
заробітної плати та не надано довідку
про її розмір. На час звернення з
позовом до суду вказана заборгованість
їй не виплачена, у зв'язку з чим вона має
право на отримання середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільненні. Також
внаслідок невиплати заробітної плати
вона позбавлена можливості повноцінно
підтримувати нормальні життєві зв'язки
і змушена застосовувати додаткові
зусилля для покращення свого
матеріального добробуту.

Позивач в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала в повному
обсязі і просила суд їх задовольнити та
не заперечувала проти винесення
заочного рішення.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча судом про
час та місце розгляду справи був
повідомлений в установленому законом
порядку, причин неявки не повідомив,
клопотань про відкладення розгляду
справи від нього не надходило, тому суд
вважає за можливе розглянути справу за
його відсутності, за наявними в справі
доказами та ухвалити заочне рішення,
так-як позивач не заперечує проти
цього.

Суд, заслухавши пояснення
позивача та дослідивши матеріали
справи, прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню в повному обсязі
з наступних підстав.

Як встановлено, 25 квітня 2013 року
позивачку було прийнято на роботу в ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»,
на посаду виробника натуральної
ковбасної оболонки, з якої вона, на
підставі статті 38 Кодексу законів про
працю України (далі - КЗпП України),
звільнилася за власним бажанням 02
грудня 2013 року. (а.с. 5).

На день звільнення у ТОВ
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»
перед позивачкою виникла
заборгованість із заробітної плати у
розмірі 1758 грн. 82 коп., що
підтверджується довідкою №38 від 19
лютого 2014 року.

Відповідно до частини першої статті 21
Закону України «Про оплату праці» від 24
березня 1995 року №108/95-ВР працівник має
право на оплату праці відповідно до
актів законодавства і колективного
договору на підставі укладеного
трудового договору.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП
України при звільненні працівника
виплата всіх сум, що належать йому від
підприємства, установи, організації,
провадиться в день звільнення. Якщо
працівник в день звільнення не
працював, то зазначені суми мають бути
виплачені не пізніше наступного дня
пред'явлення звільненим працівником
вимоги про розрахунок.

З викладеного вбачається, що
відповідачем було порушено вимоги
законодавства щодо своєчасної виплати
нарахованої заробітної плати.

Вирішуючи питання щодо розміру
заборгованості, яка підлягає
стягненню, суд бере до уваги дані, що
містяться в довідці №36 від 19 лютого 2014
року, наданій ТОВ «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат», відповідно до якої
заборгованість із заробітної плати
становить 1758 грн. 82 коп., оскільки,
вказана довідка є належним доказом
наявності на підприємстві
заборгованості перед позивачкою. При
цьому розрахунок даної заборгованості,
який міститься в позовній заяві і яким
визначено її розмір - 6068 грн. 18 коп., суд
вважає помилковим, оскільки він
здійснений виходячи з відомостей
Пенсійного Фонду України про доходи
позивачки, без врахування податків та
зборів, що сплачуються із нарахованої
заробітної плати.

За таких обставин позовні вимоги в
частині стягнення з відповідача на
користь позивачки заборгованості із
заробітної плати підлягають
задоволенню частково, в частині її
стягнення у розмірі 1758 грн. 82 коп.

Відповідно до частини першої статті 117
КЗпП України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки зазначені в статті 116 цього
Кодексу, тобто в день звільнення, при
відсутності спору про їх розмір,
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Вирішуючи питання про розмір
середнього заробітку, який має бути
стягнутий на користь позивачки, суд
виходить з того, що згідно ст.117 КК
України у разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку. В пункті 20 Постанови
Пленуму Верховного Суду України Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці від 24
грудня 1999 року N 13 зазначено, що
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.
Середній заробіток у такому випадку
обчислюється відповідно до абз.3 п.2
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою КМУ №100 від 8 лютого 1995 р.,
виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов'язана відповідна
виплата. За п.7 Порядку нарахування
виплат, що обчислюються із середньої
заробітної плати за останні два місяці
роботи, провадяться шляхом множення
середньоденного (годинного) заробітку
на число робочих днів/годин, а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, календарних днів, які
мають бути оплачені за середнім
заробітком. Середньоденна (годинна)
заробітна плата визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством, - на число календарних
днів за цей період.
Відповідно до довідки ПП
«Новгород-Сіверська бавовняно-ткацька
фабрика», за останні два місяці роботи
(жовтень-листопад) заробітна плата
позивача склала 2077,26 грн. Тобто
середній заробіток за час затримки
розрахунку з моменту звільнення
позивача до дня винесення судового
рішення складає:(1200,77 грн. + 2876,49 грн., що
дорівнює 2077,26 грн.)(заробітна плата за
жовтень-листопад) поділити на 44 робочих
днів у жовтні-листопаді та помножити
на 63 робочих днів за час затримки
дорівнює 2974,23 грн., саме цю суму слід
стягнути з відповідача.

На підставі зазначеного нормативного
акту, враховуючи, що доходи позивачки,
згідно довідки від 19 лютого 2014 року за
останні повні два місяці роботи перед
днем звільнення становили 2077 грн. 00
коп., відповідно її середньоденний
заробіток становив 47 грн. 22 коп.
Виходячи з кількості робочих днів за
жовтень-листопад 2013 року, що становить
44 дні, розмір середнього заробітку за
час затримки становить 47 грн. 22 коп.
Водночас, розрахунок вказаного
середнього заробітку, що міститься в
позовній заяві є помилковим, оскільки
він здійснений з порушенням порядку,
передбаченого вказаною Постановою
Кабінету Міністрів України.

Таким чином, позовні вимоги позивачки в
частині стягнення з відповідача на її
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні
підлягають задоволенню в розмірі 2974
грн. 23 коп.

Вирішуючи питання про стягнення
компенсації моральної шкоди у розмірі
500 грн., завданої порушенням законних
прав позивачки, суд виходить з того, що
порядок її відшкодування у сфері
трудових відносин регулюється статтею
237-1 КЗпП України, яка передбачає
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику у разі, якщо порушення
його законних прав призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
життя.

У пункті 13 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" (з відповідними
змінами) роз'яснено, що відповідно до
статті 237-1 КЗпП України (набрав
чинності з 13 січня 2000 року) за наявності
порушення прав працівника у сфері
трудових відносин (незаконне
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом у зв'язку з
невиплатою заборгованої заробітної
плати у день звільнення, тобто 02 грудня
2013 року, позивачці було спричинено
душевні страждання, оскільки, вона мала
на утриманні неповнолітню дитину,
невиплата заробітної плати в свою
чергу порушило її благополуччя, вона
була позбавлена можливості повноцінно
підтримувати нормальні життєві зв'язки
та змушена була застосовувати
додаткові зусилля для покращення свого
матеріального добробуту.

За таких обставин позовні вимоги про
стягнення з відповідача на користь
позивачки в якості компенсації
моральної шкоди 500 грн. 00 коп. суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню повністю.

Відповідно до пункту 2 частини першої
та частини другої статті 367 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) необхідно допустити
негайне виконання рішення суду в
частині стягнення всієї суми
заборгованості із заробітної плати у
розмірі 1758 грн. 82 коп.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 5 Закону України «Про судовий
збір» від 8 липня 2011 року N 3674-VI позивачі
звільняються від сплати судового збору
за подання позовів про стягнення
заробітної плати, поновлення на роботі
та за іншими вимогами, що випливають із
трудових відносин.

Згідно з положенням частини третьої
статті 88 ЦПК України якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

У зв'язку з тим, що позов підлягає
задоволенню, з відповідача на користь
держави має бути стягнутий судовий
збір відповідно до підпункту 1 пункту 1
частини другої статті 4 Закону України
«Про судовий збір», у розмірі 243 грн. 60
коп.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 21 Закону України «Про оплату
праці», статтями 116, 117, 237-1 КЗпП України,
статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294, 367
ЦПК України, суд

В И Р I
Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Новгород-Сіверський м'ясокомбінат»
про стягнення заборгованості із
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільнення та компенсації
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат», ідентифікаційний код
юридичної особи 37292284, на користь
ОСОБА_1, ідентифікаційний номер
(НОМЕР_1), заборгованість із заробітної
плати у розмірі 1758 (тисячу сімсот
п'ятдесят вісім) гривень 82 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, за період з
03 грудня 2013 року по 04 березня 2014 року, в
розмірі 2 974 (дві тисячі дев'ятсот
сімдесят чотири) гривень 23 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 в
якості компенсації моральної шкоди 500
(п'ятсот) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних
вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новгород-Сіверський
м'ясокомбінат» на користь держави
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

Допустити негайне виконання рішення
суду в частині стягнення усієї суми
заборгованості із заробітної плати у
розмірі 1758 (тисячу сімсот п'ятдесят
вісім) гривень 82 копійок.

Позивачем рішення може бути оскаржено
до апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд шляхом подачі протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Головуючий:
А.І.Іващенко