Справа № 481/1544/13-ц
Провадж.№ 2/481/202/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської
області

в складі: головуючого судді -
Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Слюсаренко А.І.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідачів - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про
визнання дій неправомірними,
відшкодування майнової і моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2013 року позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_5
про визнання права власності на
багаторічну траву - люцерну, що
проростала на 2/3 частині належної їй
земельної ділянки, починаючи з 01.03.2012
року, стягнення з ОСОБА_4 на її користь
5328,10 грн. в якості відшкодування
завданої майнової шкоди (упущеної
вигоди), стягнення з ОСОБА_5 на її
користь 1350 грн. в якості відшкодування
витрат за виготовлення Технічної
документації із землеустрою щодо
відведення меж земельної ділянки в
натурі, стягнення з усіх відповідачів
на її користь у солідарному порядку
завдану їй моральну шкоду, яку вона
оцінила у розмірі 3000 грн., а також
понесені нею судові витрати у справі.

В ході судового розгляду справи
позивачкою неодноразово доповнювалися
та змінювалися позовні вимоги, відтак,
в обґрунтування своїх остаточних
позовних вимог остання зазначила, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_6.
Після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому майно, зокрема дві
земельні ділянки, одна - площею 1,85 га
для ведення особистого селянського
господарства, друга - площею 8,92 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташовані в межах території
Новобузької міської ради
Миколаївської області. Спадкоємцями
вказаних земельних ділянок є вона та
відповідачка ОСОБА_5 у частках 2/3 та 1/3
відповідно, зокрема нею успадкована 1,23
га земельної ділянки для ведення
особистого селянського господарства
площею, а відповідачкою ОСОБА_5
відповідно 0,62 га.

Ще за життя у 2008 році її батько ОСОБА_6
засіяв вищевказану земельну ділянку
(площею 1,85 га) багаторічною травою -
люцерною. Втім, відповідачка ОСОБА_4
після смерті її батька (чоловіка цієї
відповідачки), що мала місце
ІНФОРМАЦІЯ_2, приховала від неї
наявність вищевказаного спадкового
майна і продовжувала збирати урожай зі
всієї частини вказаної земельної
ділянки, достовірно знаючи, що 2/3
частина цієї землі належить саме їй
(позивачці). Про входження земельної
ділянки площею 1,85 га для ведення
особистого селянського господарства
до складу спадкового майна після
смерті батька, вона дізналася лише в
грудні 2012 року. Відтак, на протязі 2012-2013
років відповідачка ОСОБА_4 без її
дозволу, неправомірно користувалася
належною їй 2/3 частиною цієї земельної
ділянки, зокрема косила та збирала на
її частині люцерну. Тому у 2012 році вона
могла отримати зі своєї частини
земельної ділянки 184,5 тюка сіна
люцерни, вагою 18-20 кг кожен, вартістю за
тюк -15 грн., при урожайності 150 тюків з 1
га, загальною вартістю 2767,50 грн.
(1,23х150х15). У 13.05.2013 році вищевказана
відповідачка знов без її дозволу
скосила траву люцерни на успадкованій
нею земельній ділянці, внаслідок чого
нею було втрачено 2158,65 грн. (1,23х117х15),
враховуючи те, що загальна урожайність
у 2013 році становила 117 тюків з 1 га. 16.06.2013
року відповідачкою ОСОБА_4 було
організовано скошування другого
покосу цієї трави, при цьому, вказана
відповідачка за допомогою
відповідачки ОСОБА_2, скосивши люцерну
на земельні ділянці ОСОБА_5 площею 0,62
га, скосила також вказану траву
частково і на площі 0,23 га, що
відноситься до належної її частини
земельної ділянки, внаслідок чого вона
не доотримала з другого покосу 401,95 грн.
(0,23х117х15). Таким чином, позивачка
просила визнати неправомірними дії
відповідачки ОСОБА_4 щодо
безпідставного користування нею
належної позивачці частини земельної
ділянки та стягнути з неї на свою
користь 5 328,10 грн. (2767,50+2158,65+401,95) в якості
відшкодування завданої майнової шкоди
(упущену вигоду).

Крім цього, позивачка зазначила, що за
життя її батько мав у власності також
трактор «ЮМЗ-6л», наявність якого
відповідачка ОСОБА_4 від неї також
приховала, а тому наголошуючи на тому,
що вказаний транспортний засіб вказана
відповідачка продала за 10 000 грн. і
врученими коштами з нею не поділилася,
вона як спадкоємниця усього належного
спадкового майна після смерті батька у
розмірі 2/3 частини, має право на таку
частку і від продажу цього трактора,
тобто у розмірі 6 666,67 грн., за такого
просила визнати дії відповідачки
ОСОБА_4 щодо розпорядження нею без
дозволу позивачки належною їй 2/3
частиною трактора «ЮМЗ-6л», та стягнути
з неї на свою користь 6 666,67 грн. в якості
відшкодування завданої майнової шкоди
(упущену вигоду).

При цьому, під час оформлення спадщини
після смерті батька, зокрема 2/3 частини
земельних ділянок площею 1,85 га та
площею 8,92 га вона понесла витрати на
замовлення робіт з виготовлення
Технічної документації із землеустрою
щодо відновлення меж цих земельних
ділянок та отримання необхідних
обмінних файлів, за що вона сплатила
грошові кошти у загальному розмірі 2700
грн. Відтак, враховуючи те, що вказаними
документами скористалася також і
відповідачка ОСОБА_5 при оформленні
своєї 1/3 частки вказаного спадкового
майна (земельних ділянок), просила
ухвалити судове рішення про стягнення
з вказаної відповідачки половини
вартості цих витрат, а саме у розмірі 1350
грн.

Крім цього, посилаючись на те, що
внаслідок неправомірних дій
відповідачів спрямованих на усунення
її від права власності 2/3 частини
земельної ділянки, їй було завдано
моральної шкоди яку вона оцінила у
розмірі 3000 грн., яку вона також просила
стягнути на свою користь з усіх
відповідачів у солідарному порядку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
посилаючись на вищевказані обставини,
заявлені вимоги підтримала і просила
їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2, яка при цьому
являється представником відповідачки
ОСОБА_5, при судовому розгляді справи
позов не визнала і пояснила, що трактор
«ЮМЗ-6л» належав саме ОСОБА_4, і ніколи
не належав ОСОБА_6, оскільки
відповідних документів на вказаний
транспортний засіб на своє ім'я він не
мав, а тому він не може входити то
складу спадкового майна який можуть
успадкувати спадкоємці. Доводи
позивачки, щодо компенсації ОСОБА_5
половини витрат, яких вона понесла на
виготовлення технічної документації з
землеустрою вважає безпідставними.
Зазначила, що ОСОБА_5 уповноважила її
довіреністю на прийняття спадщини
після смерті ОСОБА_6, однак за
відсутністю відповідних коштів вона
попереджала позивачку, що не має
можливості оформити спадкові права
ОСОБА_5 на належні їй 1/3 частини
земельних ділянок. Проте позивачка
вимагала від неї занести паспорт
ОСОБА_5 до відділу Держземагенства
Новобузького району, оскільки вона не
може самостійно успадкувати лише свою
частину, відтак, через численні вимоги
позивачки вона все ж занесла
відповідні документи до вказаної
державної установи. Наголосила, що
виготовленою позивачкою технічною
документацією з землеустрою вона так і
нескористалася, оскільки ОСОБА_1 такі
документи їй не передавала, відтак
окрім витягу зі спадкового реєстру в
неї відсутні будь-які документи на
землю.

Представник відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 - ОСОБА_3 при судовому розгляді
справи пред'явлений до відповідачів
позов не визнала, пояснила, що
позивачка не надала належних доказів
того, що трава люцерни була посіяна на
спірній земельній ділянці саме її
батьком ОСОБА_6 При цьому, до травня 2013
року позивачка не зверталася до
відповідачки ОСОБА_4 з претензіями щодо
незаконності скошування нею цієї
трави. Вважає, що вартість скошеної
трави люцерни в тюках, заміри площі
земельної ділянки позивачки на якій
відповідачкою частково було скошено
таку траву, не доведена позивачкою
належними та допустимими доказами.
Зазначила, що позивачка договори про
виконання робіт з виготовлення
технічної документацію з землеустрою
укладала виключно з власної ініціативи
і відповідачку ОСОБА_5 про це до відома
не ставила, укладаючи в її інтересах
такі правочини, дозволу від ОСОБА_5 як в
усній формі так і формі належної
довіреності вона немала, туму вважає
вимоги позивачки щодо компенсації
ОСОБА_5 половину вартості таких витрат
безпідставними. За такого, вважає також
недоведеними факт спричинення
відповідачами моральної шкоди, тому
просила у задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити повністю.

Вислухавши доводи сторін у справі,
допитавши свідків, суд приходе
наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_6 (а.с. 7).

Після його смерті відкрилася спадщина
на належне йому майно, зокрема на
земельну ділянку площею 8,92 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в межах території
Новобузької міської ради
Миколаївської області та на земельну
ділянку площею 1,85 га для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована на території
вищеназваної міської ради (а.с.8).

Спадкоємцями після смерті вказаного
спадкодавця, являлися в рівних частках
його діти, зокрема від першого шлюбу -
його дочка, позивачка у справі, ОСОБА_1
та син ОСОБА_7, та від шлюбу з
відповідачкою ОСОБА_4 - їх спільна
дочка, також відповідачка у справі,
ОСОБА_5

Спадкоємець ОСОБА_7 відмовився від
своєї 1/3 частки у спадщині на користь
рідної сестри ОСОБА_1, відтак, як
вбачається з свідоцтва про право на
спадщину за законом від 16.05.2013 року
(а.с.9), власниками земельної ділянки
площею 1,85 га для ведення особистого
селянського господарства є позивачка
та відповідачка ОСОБА_5 у частках 2/3 та
1/3 відповідно, що співмірно площі 1,23 га
та відповідно 0,62 га.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження внесеного
15.05.2013 року до ЄРДР за № 0000464
(постанови про закриття кримінального
провадження від 29.05.2013 року (а.с.23)),
вищевказану земельну ділянку (площею
1,85 га) ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебуваючи у
шлюбі, засіяли за спільні кошти
багаторічною травою - люцерною. У 2010
році вони розлучилися, однак,
продовжували спільно проживати за
однією адресою в с. Загальна Користь
Новобузького району, і в подальшому
ОСОБА_4 вже самостійно, з дозволу
ОСОБА_6, щорічно обробляла, боронувала
та підживлювала цю земельну ділянку.
Після смерті ОСОБА_6 витрати на
обробіток вказаної земельної ділянки
продовжувала нести виключно ОСОБА_4, в
той час як позивачка ОСОБА_1 жодних
таких витрат, в тому числі витрат на
скошування цієї трави не несла. Тому, до
травня 2013 року включно, відповідачка
ОСОБА_4, наймаючи за гроші по оголошенню
в газеті, відповідних осіб, які своєю
сільськогосподарською технікою,
скошували для неї люцерну з усієї
земельної ділянки площею 1,85 га.

Крім цього, з матеріалів кримінального
провадження внесеного до ЄРДР за №
0000573 16.06.2013 року (постанови про
закриття кримінального провадження
від 20.06.2014 року (а.с.26)), вбачається, що
відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 знову
скошена 16.06.2013 року трава люцерни на
вищевказаній земельній ділянці, 2/3
частини якої належать іншому власнику
ОСОБА_1

У відповідності до положень ч.1 та ч. 5
ст. 1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини, який в силу вимог,
ч. 2. ст. 1220 ЦК України, настає з дня
смерті особи спадкодавця.

За такого, позивачка ОСОБА_1 являється
власницею 2/3 частини вказаної
земельної ділянки, не з дня отримання
свідоцтва про право на спадщину, як
зазначають про це відповідачі, а саме з
01 березня 2012 року.

За змістом ст. 189 ЦК України продукцією,
плодами та доходами є все те, що
виробляється, добувається, одержується
з речі або приноситься річчю і належать
власникові цієї речі, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відтак, трава люцерни, яка вирощена на
належній позивачці земельній ділянці,
повинна також належати останній з
врахуванням витрат понесених на її
вирощування оброблення та скошування.

Як встановлено при судовому розгляді,
що також підтверджено приведеними вище
матеріалами кримінального
провадження, та не заперечувалося
іншою відповідачкою ОСОБА_2, ОСОБА_4
здійснювала покос трави люцерни на
всій площі земельної ділянки
призначеної для ведення особистого
селянського господарства, як до смерті
свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 так і
після його смерті.

Відтак, у 2012 році та 2013 році вказана
відповідачка скошувала таку траву з
відповідної земельної ділянки частина
якої вже належала позивачці ОСОБА_8

Згідно довідки директора ПОСП
«Злагода» від 13.07.2013 року № 65, середня
урожайність по вирощуванню
багаторічних трав, зокрема сіна
люцерни, у вказаного
сільськогосподарського підприємства
складала 150 тюків з 1 га у 2012 році та 117
тюків з 1 га у 2013 році. Вартість одного
тюка люцерни вагою 18-20 кг. складала 15
грн.

Таким чином, у 2012 році позивачка на
належній їй земельній ділянці площею
1,23 га (2/3 від 1,85 га) могла отримати 184,5
тюка сіна люцерни за які виручити 2767,50
грн. (1,23х150х15), у 2013 році за перший укіс
вона б отримала 143,91 тюка, за які б
виручила 2158,65 грн. (1,23х117х15).

Крім цього, під час другого укосу цієї
трави у середині червня 2013 року,
відповідачка ОСОБА_4 спільно з
відповідачкою ОСОБА_2, скосивши люцерну
на земельні ділянці ОСОБА_5 площею 0,62
га, останні скосили також частково
вказану траву і на належній позивачці
земельній ділянці. Зокрема покос
відбувся лише на площі 0,23 га з 1,23 га
можливих. Зазначену обставину суд
знаходить також доведеною під час
судового розгляду справи, оскільки
вона підтверджується постановою
слідчого Новобузького РВ УМВС України
про закриття кримінального
провадження від 20.06.2014 року.

Відтак, позивачка зібравши з такої
площі 26,91 тюків люцерни, могла виручити
з її продажу 401,95 грн. (0,23х117х15), а всього 5
328,10 грн. (2767,50+2158,65+401,95).

Заперечуючи, щодо вартості вказаних
тюків, урожайності трави люцерни у
2012-2013 роках, представник відповідачів
ОСОБА_3, в супереч положенням ст.ст. 10, 60
ЦПК України, не надала зі свого боку
документів які спростовують вказані
обставини чи встановлюють інші
показники (вартість, урожайність), а
тому суд приймає довідку ПОСП
«Злагода» від 13.07.2013 року № 65 з
відповідними даними, як належний та
допустимий доказ.

Згідно вимог ч. 1 та п. 2 ч. 2 ЦК України
особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування у
виді доходів, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена
вигода). Збитки відшкодовуються у
повному обсязі, якщо договором або
законом не передбачено відшкодування у
меншому або більшому розмірі.

При цьому суд приймає до уваги, що
позивачкою не було затрачено жодних
коштів, як на засівання цієї
багаторічної трави, так і на її
скошення. Однак, враховуючи те, що
відповідачами так і не було надано до
суду жодних доказів, які свідчать про
суму понесених відповідачкою ОСОБА_4
витрат на вирощування та скошення цієї
трави, суд приймає рішення про
відшкодування такої шкоди без
урахуванням цих витрат.

За таких обставини, позовні вимоги про
стягнення з відповідачки ОСОБА_4 5 328,10
грн. в якості відшкодування завданої
майнової шкоди (упущеної вигоди),
знайшли своє підтвердження при
судовому розгляді справи, а тому
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

В той же час, позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання неправомірними дій
відповідачки ОСОБА_4 щодо
безпідставного користування належною
позивачці 2/3 частини земельної ділянки,
загальною площею 1,85 га, для ведення
особистого селянського господарства,
що розташована в межах території
Новобузької міської ради, задоволенню
не підлягають, оскільки такі вимоги не
відповідають способу захисту
порушених її прав.

Так, у відповідності до вимог ст. 16 ЦК
України, одним із способів захисту
цивільних прав та інтересів може бути
відшкодування збитків та інші способи
відшкодування майнової шкоди (п.9), який
якраз вірно обрано позивачкою для
захисту свого порушеного майнового
права, в той же час, позовні вимоги про
визнання неправомірними чи
незаконними дій або бездіяльності,
можуть мати місце лише у разі
пред'явлення відповідного позову до
органу державної влади, органу
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, їхніх
посадових чи службових осіб, а тому
застосування такого способу захисту по
відношенні до відповідачки ОСОБА_4, суд
знаходить зайвим та беззмістовним, з
огляду на те, що відповідні порушені її
майнові права, суд відновлює шляхом
стягнення з цієї відповідачки сум
упущеної вигоди.

В силу вимог ч. 3 ст.10 та ч. 1 та 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім цього, згідно положень ч. 2 ст. 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

З такого, вимоги позивачки ОСОБА_1 про
визнання неправомірними дій
відповідачки ОСОБА_4 щодо
розпорядження трактором «ЮМЗ-6л», який
вона без її відомому та згоди продала
за 10000 грн., та про стягнення на її
користь 2/3 частини вирученої суми за
цей трактор, що складає 6 666,67 грн.,
задоволенню не підлягають, з огляду на
те, що позивачкою під час судового
розгляди справи не було доведено, що
вказаний транспортний засіб входив до
складу спадщини після смерті ОСОБА_6

Посилання позивачки на наявну в
матеріалах справи розписку ОСОБА_9 від
02.07.2013 року, який повідомив, що купив у
ОСОБА_4 відповідний трактор за 10000 грн.
не свідчить про те, що цей трактор
належав саме ОСОБА_6, а не ОСОБА_4, яка
безпосередньо його продавала.

Як вбачається з матеріалів
кримінального провадження, внесеного
11.07.2013 року до ЄРДР за № 0000693 за
ознаками кримінального правопорушення
передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України,
слідчим Новобузького РВ УМВС України в
ході досудового розслідування, так і не
було встановлено належність цього
трактору будь-якій особі, оскільки
документів вказаний транспортний
засіб не мав, і при цьому, за ОСОБА_6
жодних тракторів зареєстровано не
було.

Як встановлено матеріалами справи, за
для оформлення позивачкою ОСОБА_1 своїх
спадкових прав на 2/3 частину земельних
ділянок площею 1,85 га та площею 8,92 га
вона понесла витрати на замовлення
робіт з виготовлення Технічної
документації із землеустрою щодо
відновлення меж цих земельних ділянок
та отримання необхідних обмінних
файлів, за що вона сплатила грошові
кошти у загальному розмірі 2700 грн.

Відповідне замовлення від позивачки
приймала ФОП ОСОБА_10, яка доручила
згідно договору субпідряду від 06.03.2013
року виконання відповідної
землевпорядної роботи ФОП ОСОБА_11, яка
є сертифікованим
інженером-землевпорядником.

Як вбачається зі змісту цієї технічної
документації, вона складалася
одночасно для всіх спадкоємців цих
земельних ділянок, зокрема ОСОБА_1 та
ОСОБА_5

Крім цього, на підставі вказаної
технічної документації державним
нотаріусом Новобузької державної
нотаріальної контори Миколаївської
області 13 та 16 травня 2013 року ОСОБА_1
було видано свідоцтва про право на
спадщину за законом на вищевказані
земельні ділянки, де також вказано про
наявність права на успадкування 1/3
частини цієї спадщини ОСОБА_5, яка таких
свідоцтв, як видно з їх змісту, ще не
отримувала. Однак, зважаючи на те, що
вказану спадщину відповідачка ОСОБА_5
прийняла у встановлений строк і
порядок, остання в силу вимог ч. 1 ст. 1297
ЦК України може звернутися до
нотаріуса за одержанням відповідних
свідоцтв у будь-який час.

Виготовити технічну документацію із
землеустрою щодо відновлення меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) ОСОБА_1 окремо лише на свою
частину можливості не мала, оскільки,
окремо частки всіх спадкоємців цього
майна в натурі ще не були визначені.

Таким чином, суд приходе висновку, що
ОСОБА_1 виготовивши відповідну
технічну документацію для себе і для
відповідачки ОСОБА_5, має право на
компенсацію частини витрат понесених
нею на замовлення такої документації.

Відповідно до квитанцій (а.с. 20),
позивачка сплатила замовнику
землевпорядних робіт ФОП ОСОБА_10 2700
грн. (1500+200+1000), а тому враховуючи на те,
що відповідачка ОСОБА_5 на відміну від
позивачки ОСОБА_1, успадкувала лише 1/3
частину цього спадкового майна, суд,
виходячи з засад розумності і
справедливості, вважає правильним
стягнути з вказаної відповідачки лише
1/3 частину вартості цих робіт, тобто 900
грн.

У спірних правовідносинах, що склалися
між сторонами, не передбачено
можливості відшкодування моральної
шкоди, а тому відповідні вимоги ОСОБА_1
задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України суд стягує з відповідачів
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь позивачки
судовий збір, понесений нею у зв'язку з
розглядом справи пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог,
тобто по 229,40 коп. з кожної. Враховуючи
те, що пред'явлені позивачкою вимоги до
відповідачки ОСОБА_2 не задоволені, суд
не покладає на неї обов'язку щодо
сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4,
ОСОБА_2, ОСОБА_5 про визнання дій
неправомірними, відшкодування
майнової і моральної шкоди, -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування майнової шкоди
5328 (п'ять тисяч триста двадцять вісім)
гривень 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, на
користь ОСОБА_1 в рахунок компенсації
витрат на виготовлення технічної
документації із землеустрою та
отримання обмінного файлу 900 (дев'ятсот)
гривень.

В задоволені іншої частини вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь
ОСОБА_1 понесені позивачкою судові
витрати на оплату судового збору у
розмірі по 229 грн. 40 коп. з кожної.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко