АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1690/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 30 Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
Єльцов В. О. УХВАЛА
31 жовтня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЄльцова В. О.суддівНерушак
Л. В. , Карпенко О. В. при
секретаріОвчаренко І.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 06 травня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди.
Вивчивши матеріали справи,
колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_8 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_6 про відшкодування шкоди. Свої
позовні вимоги обґрунтувала тим, що на
підставі Договору дарування від 13
жовтня 1988 року, посвідченого державним
нотаріусом Другої Черкаської
державної нотаріальної контори
належить ? частина будинковолодіння,
розташованого по АДРЕСА_1.
Інша частина вказаного
будинковолодіння на підставі Договору
купівлі-продажу від 01 листопада 2002 року
№ 7278 належить ОСОБА_6.
Позивачка 04 червня 2013 року звернулася
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Черкаській області зі скаргою відносно
самочинного будівництва в ході
перевірки проведеної 05 липня 2013 року
стосовно дотримання вимог
законодавства у сфері містобудування
будівельних робіт ОСОБА_6 на території
домоволодіння було виявлено, що
відповідач порушив абзац 3 ч. 1 ст. 25
Закону України «Про основи
містобудування» самочинно збудувавши
на земельній ділянці, яка знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням (використанням) якої є
будівництво та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, житлову прибудову з
майстернею-гаражем, сарай ,прибудову.
Вказує, що відповідач збудував
майстерню-гараж, прибудувавши до її
фундаменту та її стіни не отримавши на
це будь-якого дозволу. З істотним
порушенням будівельних норм
відповідач на своїй території обрізав
її дах на її половині будинку і провів
самовільне будівництво, через що вона
тепер не має доступу та підходу до
своєї половини будинку на плані для
його обслуговування.
ОСОБА_6 самовільно побудувавши сарай,
також не як окрему споруду, а як
прибудову до стіни її власного гаражу.
Майстерня-гараж, побудована на мережі
центральної побутової каналізації її
частини будинку. Каналізація належить
їй на праві приватної власності,
побудована за її власний рахунок на
підставі відповідної проектної
документації, погодженої в
установленому законом порядку,
зареєстрована в КП «Черкасиводоканал»
і експлуатується нею вже понад 15 років.
В середині приміщення самовільно
побудованої майстерні-гаражу
знаходиться її оглядовий колодязь,
який розміщений на цій каналізації.
Позивачка вказує, що на стіні її
будинку, яка їх розділяє, відповідач
побудував стіну, яка закрила частину
горища і з'єднала її прибудову з
майстернею-гаражем відповідача і тепер
не провітрюється дах, у дощ та сніг все
збирається в кутках даху і тече по склу.
Стіни почали осипатись і
відвалюватись, з'явилася тріщина в
стіні, протікає дах, як результат в
будинку сирість, псуються предмети
домашнього вжитку та наноситься шкода
її здоров'ю та здоров'ю родини.
Під час дощу 21 квітня 2013 року в черговий
раз протік дах, в результаті чого її
будинок зазнав значних пошкоджень,
цього ж дня було складено акт
обстеження № 380 від 21 квітня 2013 року, що
є підтвердженням затоплення.
В результаті залиття будинку їй
завдана матеріальна шкода. Через те, що
по стінах текла вода вони відсиріли і
від них почали відклеюватися шпалери, В
деяких місцях на стінах, стелі та
підлозі згодом з'явилася цвіль. Від
стелі, в куті кімнати відвалився шматок
штукатурки, під штукатуркою відсиріла
дранка, яка також потребує заміни.
Позивачка неодноразово зверталася до
відповідача, в добровільному порядку
відшкодувати нанесену їй шкоду
відповідач не бажає.
Рішенням Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 травня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_8 було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8
кошти в сумі 5876,40 грн. та 229,40 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_7 просить рішення
Придніпровського районного суду м.
Черкаси від 06 травня 2014 року скасувати
та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_8.

В апеляційній скарзі представник
позивачки ОСОБА_9 просить змінити
рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 травня 2014 року в
частині стягнення судових витрат на
проведення будівельно-технічної
експертизи, а саме стягнути з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_8 витрати за проведення
судової будівельно-технічної
експертизи в розмірі 2000 грн. в іншій
частині рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
апелянта ОСОБА_6 та його представника
ОСОБА_7 про задоволення апеляційної
скарги відповідача та безпідставність
апеляційних вимог представника
позивачки ОСОБА_8 - ОСОБА_9, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла до
висновку, що апеляційні скарги не
підлягають до задоволення з наступних
підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Розглядаючи спірні правовідносини між
сторонами, суд першої інстанції повно
і всебічно дослідив та оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу правовідносин і закон, який їх
регулює, та ухвалив правильне по суті
рішення з дотриманням вимог
матеріального і процесуального права.

Зазначеним вимогам закону ухвалене
судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Місцевим судом було встановлено, що
ОСОБА_8 на праві власності належить ?
частина будинковолодіння з належною
частиною надвірних споруд,
розташованих на земельній ділянці
площею 489 кв.м., що знаходиться в
АДРЕСА_1, даний факт підтверджений
договором дарування укладеного між
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 від 13 жовтня 1988 року
(а.с. 7-8).

ОСОБА_6 належить інша ? частина
будинковолодіння з належною частиною
надвірних споруд, що знаходиться в
АДРЕСА_1.

Відповідно до висновку №54/буд. судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2013 року проведеного ТОВ
«Контакт-Сервіс» (а.с.41-70) ОСОБА_6
реконструював частину будинку, шляхом
знесення перегородки між приміщеннями
№ 1-4 та № 2-6 та № 1-5 та № 2-7 та
встановлення на її місці несучої стіни
з цегли та шлакоблоків. Відповідач
перерізав дерев'яне оштукатурене
перекриття, дах та покрівлю житлового
будинку для встановлення несучої
стіни. Висота вищевказаної стіни, на
даний час, значно вища коника даху. В
зв'язку з тим, що капітальна стіна,
встановлена на місці перегородки, вище
нижнього краю скату покрівлі,
атмосферні води, які стікають з
вищевказаної стіни та покрівлі
будинку, скупчуються в місцях
приєднання нової стіни до перекриття
та нижнього краю скату покрівлі.
Водовідвідна система в частині
будинку, що належить ОСОБА_8 відсутня, а
тому вода застоюється і протікає в
місці приєднання стіни до перекриття
та покрівлі в кутах приміщень № 2-6 та №
2-7.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено,
що право спільної частково власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною власністю.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування.

Статтею 1166 ЦК України визначено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим майновим правам фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

У висновку №54/буд. судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2013 року проведеного ТОВ
«Контакт-Сервіс» зазначено, що
вартість відновлювального ремонту ?
частини домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_8, по
причині залиття, яке сталось 21 квітня
2013 року, становить 5876,40 грн. (з ПДВ)
станом на дату проведення експертизи.

Місцевий суд виходячи з того, що було
встановлено причину залиття ? частини
житлового будинку літ. «А-І», що
належить ОСОБА_8, розташованого по
АДРЕСА_1, прийшов до вірного висновку,
що шкода завдана позивачці ОСОБА_8 в
розмірі 5876 грн. 40 коп. підлягає до
стягнення з відповідача ОСОБА_6

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитками є витрати, яких особа зазнала
у зв'язку зі знищенням або пошкодженням
речі, а також виграти, які особа зробила
або мусить зробити для відновлення
свого порушеного права (реальні
збитки); доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Згідно з роз'ясненнями абзацу 2 пункту 9
постанови Пленуму Верховного Суду
України "Про практику розгляд) судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди" від 27 березня 1992
року № 6 при визначені розміру
відшкодування шкоди, заподіяної майну,
незалежно від форм власності, судам
слід враховувати, що відшкодування
шкоди шляхом покладення на
відповідальну за неї особу обов'язку
надати річ того ж роду та якості,
полагодити пошкоджену річ, іншим
шляхом відновити попереднє становище в
натурі застосовується, якщо за
обставинами справи цей спосіб
відшкодування шкоди можливий. У разі
коли відшкодування шкоди в натурі
неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
па час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб полагодити пошкоджену річ. усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювана шкоди як при
відшкодуванні в натурі, так і при
відшкодуванні заподіяних збитків
грішми, потерпілому на його вимогу
відшкодовуються неодержані доходи у
зв'язку із заподіянням шкоди майну.

Наведені вище вимоги постанови Пленуму
ВСУ узгоджуються з положення ст. 1192 ЦК
України, відповідно до якої з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Доводи представника відповідача
ОСОБА_7 про те, що суд першої інстанції
задовольняючи позовні, вимоги вийшов
за межі позову у частині стягнення
вартості відновлювального ремонту,
оскільки позивачкою у позовній заяві
ставилося питання про відшкодування
матеріальної шкоди, є
необґрунтованими.

Так як, з рішення суду першої інстанції
вбачається, що представником позивача
були уточнені позовні вимоги і
ставилось питання про стягнення з
відповідача на користь позивачки не
матеріальну шкоду, а вартість
відновлювального ремонту ? частини
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1,
згідно висновку №54/буд. судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2013 року.

У свою чергу, не підлягає до
задоволення апеляційна скарга,
представника позивачки щодо
скасування рішення суду першої
інстанції в частині нестягнення з
відповідача на користь позивачки
витрат, понесених нею витрат за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2013 року.

Так як, частиною 1 ст. 88 ЦПК України
визначено, що стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

Пунктом 4 частиною 3 ст. 79 ЦПК України
відносить до судових витрат і витати на
проведення судових експертиз.

Згідно п. 35 постанови Пленуму ВССУ від 17
жовтня 2014 року «Про застосування
судами законодавства про судові
витрати у цивільних справах»,
вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд має враховувати положення
статті 88 ЦПК та керуватися тим, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві -
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Крім того, пунктом 41 наведеної вище
постанови Пленуму ВССУ визначено, що
якщо суд не прийняв рішення щодо
розподілу судових витрат або,
наприклад, про повернення судового
збору з Державного бюджету України, то
за заявою сторони або прокурора, який
брав участь у судовому процесі, а також
із власної ініціативи суд на підставі
статті 220 ЦПК має право ухвалити
додаткове рішення у справі, яким
вирішити відповідне питання.

Проте якщо під час розгляду справи
докази на підтвердження понесених
судових витрат суду не надавалися, то
додаткове рішення щодо розподілу цих
судових витрат ухвалюватися не може і в
задоволенні такої заяви має бути
відмовлено.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що у суді першої інстанції
як позивачкою так і її представником не
ставилось питання про розподіл витрат,
понесених позивачкою ОСОБА_8 за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи від 30
грудня 2013 року так і не надавались
будь-які докази щодо понесених нею
таких судових витрат, а долучена до
апеляційної скарги представником
останньої лише ксерокопія квитанції
про сплату 2 000 грн. за проведення
судової будівельної експертизи, на
думку колегії суддів не є підставою для
задоволення апеляційної скарги
представника позивачки ОСОБА_9

А тому, вірно встановивши факти і
відповідно їм правовідносини,
постановивши рішення з дотриманням
норм матеріального і процесуального
права на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення.

Доводи апеляційних скарг ретельно
перевірені судом апеляційної
інстанції і є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8
- ОСОБА_9 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного
суду м. Черкаси від 06 травня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про
відшкодування шкоди - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий :

Судді :