АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________
Провадження: № 22ц/790/6783/14
№ 22ц/790/3779/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах Апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Яцини В.Б.,

при секретарі: Маковецькій О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_3 на рішення Московського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року та ухвалу цього ж суду від 05
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя
особа: приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
про визнання права на спадкування та
встановлення фактів, що мають юридичне
значення,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту
проживання однією сім'єю з ОСОБА_9 у
квартирі АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу
в період з 07 грудня 1973 року ( після
розірвання шлюбу з ним) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (
до дня смерті останнього). Також
просила змінити черговість
спадкування після смерті ОСОБА_9,
надавши їй право на спадкування зі
спадкоємцями першої черги за законом
та встановити належність
правовстановлюючого документа
померлому ОСОБА_9

В обгрунтування позову посилалася
на те, що вона перебувала у шлюбі з
ОСОБА_9 до 07.12.1973 р. , від якого мають двох
дітей: ОСОБА_10 та ОСОБА_5 Однак і після
розірвання шлюбу вона проживала з
ОСОБА_9 однією сім'єю як чоловік та
жінка, вели спільне господарство. У 1975
році їм та їх двом дітям ( на чотирьох
осіб) була надана трикімнатна квартира
АДРЕСА_1, і яка подалі була
приватизована нею, ОСОБА_9 та
відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

У зв'язку з похилим віком та
важким станом здоров'я ОСОБА_9 вона
протягом тривалого часу опікувалася
ним, матеріально забезпечувала,
надавала йому допомогу по догляду та
утриманню. Тому вважала, що вона має
право на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_9 як спадкоємець першої
черги.

Відповідач ОСОБА_4 позовні вимоги
визнав за заявленими підставами.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6
проти позову заперечували, посилаючись
на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не були
пов'язані спільними інтересами та
побутом, проживали кожний в окремій
кімнаті, оскільки не мали можливості
іншим шляхом вирішити житлове питання,
єдиний бюджет не мали. ОСОБА_9 не був
тяжко хворою людиною, не потребував
сторонньої допомоги, отримував пенсію
за розміром більшу, ніж пенсія ОСОБА_3

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 16 квітня 2014 року позов

ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлений факт проживання ОСОБА_3
однією сім'єю з ОСОБА_9, померлим
ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартирі АДРЕСА_1 без
реєстрації шлюбу в період з 07 грудня 1973
року до ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині
позову відмовлено.

Додатковим рішенням
Московського районного суду м. Харкова
від 09 липня 2014 року з ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 стягнуто на користь ОСОБА_3 по
25,49 грн. з кожного судового збору.

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 09 липня 2014 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3
про ухвалення додаткового рішення в
частині позовної вимоги про зміну
черговості одержання права на
спадкування.

Ухвалою Московського районного
суду м. Харкова від 05 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3
про роз'яснення рішення Московського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року та додаткового рішення цього ж
суду від 09.07.2014 р.

На рішення Московського
районного суду м. Харкова від 16 квітня
2014 року та ухвалу цього ж суду від 05
вересня 2014 року ОСОБА_3 подала
апеляційні скарги, в яких посилається
на порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність тих
обставин, які суд вважав встановленими.

ОСОБА_3 просить скасувати
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 16 квітня 2014 року в частині
відмови у задоволенні її позову та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині, визнавши
за нею право на спадкування першої
черги спадкоємців за законом після
смерті ОСОБА_9 разом з спадкоємцями
першої черги- дітьми ОСОБА_4 та дочкою
ОСОБА_5, а також встановити факт, що має
юридичне значення та визнати, що
вказаному у свідоцтві про смерть
померлим ОСОБА_9 належить
правовстановлюючий документ -
свідоцтво про приватизацію від 24.01.2001 р.
на ім'я ОСОБА_11, який до смерті був
зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1,
де на підставі свідоцтва про
приватизацію мав право на частку в
спільній сумісній власності на
квартиру.

Вказує, що судом при розгляді
справи не враховано, що спадкодавець
ОСОБА_9 був людиною похилого віку, за
станом здоров'я страждав на
атеросклеротичний та постінфарктний
кардіосклероз, перебував на обліку в
наркологічному диспансері,
неодноразово переносив хірургічні
операції, потребував стороннього
догляду та допомоги, які вона (ОСОБА_3)
надавала.

ОСОБА_3 також просить скасувати
ухвалу Московського районного суду м.
Харкова від 05 вересня 2014 року та
направити справу для продовження її
розгляду до суду першої інстанції,
оскільки смудом порушені вимоги ст.ст.
3, 221 ЦПК України.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, що зявилися до суду
апеляційної інстанції, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційних
скарг відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
скарги задоволенню не підлягають,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи ОСОБА_3 перебувала
у шлюбі з ОСОБА_9 до 07.12.1973 р. , від якого
мають двох дітей: ОСОБА_10 та ОСОБА_5

3гідно довідки КП «Жилкомсервіс» від
01.07.2013 р. за №12512/2/07-05 ОСОБА_9 був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з
31.07.1975р. Знятий з реєстраційного обліку
06.02.2013 р. У зв'язку зі смертю. Також за
цією адресою з ним були зареєстровані
та проживали: дружина ОСОБА_3 , дочка
ОСОБА_5 та онука ОСОБА_6

Всі зазначені особи є співвласниками
вказаної квартири на підставі
свідоцтва про право власності на житло
, виданого 21.04.2000 р. Центром
приватизації державного житлового
фонду Управління комунального майна та
приватизації Головного управління
економіки та комунального майна
виконавчого комітету Харківської
міської ради, реєстраційний номер
5-00-208311.

ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
його смерті відкрилася спадщина у
вигляді невизначеної частки в
спільній сумісній власності -
вищевказаній квартирі.

Відповідно до копії спадкової
справи № 8/2013 до майна померлого 06.01. 2013
р. ОСОБА_9, заведеної приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, в
установлений ч.1 ст. 1270 ЦК України строк
заяви про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_9 подали до нотаріальної
контори дочка ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_3

Син померлого - ОСОБА_4 пропустив строк
на подачу такої заяви про прийняття
спадщини, а рішенням Московського
районного суду м. Харкова від 21. 01. 2014р.,
яке було залишено без змін ухвалою
Апеляційного суду Харківської області
від 15.05.2014 р., відмовлено у задоволенні
позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6
в частині надання додаткового строку
для прийняття спадщини.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні вимог позивача ОСОБА_3 про
зміну черговості спадкування після
смерті ОСОБА_9 та надання права на
спадкування зі спадкоємцями першої
черги за законом, а також встановлення
належності правовстановлюючого
документа померлому ОСОБА_9, суд першої
інстанції виходив з недоведеності цих
вимог позивача.

Такий висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Судом першої інстанції на підставі
вимог ст.ст. 1258, 1261 ЦК України правильно
встановлено, що ОСОБА_3 після
розірвання шлюбу з ОСОБА_9 не є
спадкоємцем першої черги за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК
України фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право
на спадкування разом із спадкоємцями
тієї черги, яка має право на
спадкування, за умови, що вона протягом
тривалого часу опікувалася,
матеріально забезпечувала, надавала
іншу допомогу спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Оцінюючи докази, надані ОСОБА_3
на підтвердження безпорадного стану
ОСОБА_9 та його матеріального
забезпечення протягом тривалого часу,
суд першої інстанції обґрунтовано на
підставі роз'яснень, наданих в пункті 6
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову
практику у справах про спадкування»,
зазначив в оскаржуваному рішенні про
те, що ОСОБА_9 протягом тривалого часу
був у безпорадному стані, оскільки
наявність у нього кардіологічних
хвороб та знаходження на
диспансерному обліку в наркологічному
диспансері не потяглми за собою для
ОСОБА_9 негативних наслідків, у зв'язку
з якими він не міг самостійно
забезпечити умови свого життя або
потребував стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Не надано таких доказів ОСОБА_3 і до
суду апеляційної інстанції.

Крім того, в судовому засіданні
апеляційного суду ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_12 не оспорювали тієї
обставини ( на яку посилалися
відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6.), що
ОСОБА_3 не могла утримувати ОСОБА_9,
оскільки отримувала меншу пенсію, ніж
померлий.

У зв'язку з зазначеним судова
колегія вважає, що позивач ОСОБА_3 не
надала відповідно до вимог ст.ст. 10,58-60
ЦПК України доказів, які б були
підставою для застосування ч.2 ст. 1259 ЦК
України.

Оскільки позивач ОСОБА_3 не є
спадкоємцем першої черги за законом як
її дочка ОСОБА_5, судом першої інстанції
обґрунтовано відмовлено у задоволенні
позову і в частині встановлення
юридичного факту належності ОСОБА_9
правовстановлюючого документу -
свідоцтва про приватизацію від 24.01.2001 р.
на ім'я ОСОБА_11

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують, і
рішення районного суду в оскаржуваній
частині відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
що відповідно до вимог ст.. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги.

Відповідно до ст.. 221 ЦПК України
якщо рішення суду є незрозумілим для
осіб, які брали участь у справі, або
державного виконавця, суд за їхньою
заявою постановляє ухвалу, в якій
роз'яснює своє рішення, не змінюючи при
цьому його змісту.

Постановляючи 05 вересня 2014 року
ухвалу про відмову у задоволенні заяви
ОСОБА_3 про роз'яснення рішення
Московського районного суду м. Харкова
від 16 квітня 2014 року та додаткового
рішення цього ж суду від 09.07.2014 р., суд
першої інстанції послався на те, що
зазначені в заяві ОСОБА_3 від 11.07.2014 року
доводи про роз'яснення судових рішень
по суті є незгодою з прийнятим судом
рішенням про відмову у задоволенні її
позовних вимог.

Судова колегія погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст.. 221 ЦПК
України рішення суду потребує
роз'яснення лише тоді, коли виникають
нові обставини, які не мають впливу на
його суть, але є перепоною для його
виконання.

У зв'язку з цим, як правило,
роз'яснюється резолютивна частина
судового рішення.

Як вбачається з заяви ОСОБА_3 про
роз'яснення судових рішень, суть
справи є зрозумілою для неї, однак вона
оспорює висновки суду першої
інстанції, викладені в його рішенні, та
висловлює доводи з їх незгодою, що є по
суті доводами апеляційної скарги.

Судова колегія вважає, що
оскаржувана ухвала суду першої
інстанції постановлена з додержанням
вимог закону, що відповідно до п.1ч.1 ст.
312 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1,п.1 ч.2 ст.
307, п.1ч.1 ст. 312, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324
ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Московського районного
суду м. Харкова від 16 квітня 2014 року в
оскаржуваній частині та ухвалу цього ж
суду від 05 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: