Справа № 462/3759/13
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/3985/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 15 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Українська акціонерна страхова
компанія "Гарант Авто" звернулась з
позовом до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_4,
ТзОВ "Приватавтотранс" про стягнення
ОСОБА_2 10543,22 грн. в порядку регресу.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ "УСК "Гарант Авто" 10543,22 грн.
шкоди у порядку регресу.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив ОСОБА_2, вважає, що таке
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що страховий випадок стався 29.11.2009 року,
а позивач звернувся до нього із
вимогами матеріального характеру лише
23.07.2013 року. Відтак, відповідно до ст.ст.
257, 261 ЦК України перебіг строку
позовної давності для пред"явлення
регресних вимог позивача розпочався
11.05.2010 року та закінчився 12.05.2013 року.
Також апелянт вказує, що суд першої
інстанції невірно замінив відповідача
у даній справі з ОСОБА_4 на ОСОБА_2,
оскільки, останнім, як власником
транспортного засобу, була видана
довіреність на ім"я ОСОБА_4, який
керував автомобілем у момент вчинення
ДТП. Тому, відповідно до ст.ст. 1188, 1166 ЦК
України вбачається, що саме винна особа
повинна відшкодовувати шкоду, що була
завдана внаслідок ДТП. З наведених
підстав просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позову про
стягнення з нього коштів в порядку
регресу відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на
підтримання доводів апеляційної
скарги, заперечення ОСОБА_4 щодо
задоволення апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає
зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги та
стягуючи з ОСОБА_2 на користь страхової
компанії 10543.22 грн. в порядку регресу,
суд першої інстанції виходив з того, що
позов заявлено в порядку регресу, у ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія « Гарант Авто» виникло право
зворотної вимоги (регресу) до
відповідача, ОСОБА_2, як до
страхувальника забезпеченого
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо - транспортну пригоду,
оскільки він не повідомив страховика
про ДТП у строки, передбачені ст. 38
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно - правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з абз. «г» п.п 38.1.1 п. 38.1 ст. 38
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду, якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Відповідно до п.п 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону
України «Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспорної пригоди, яка може
бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов»язаний вжити
заходів з метою запобігання чи
зменшення подальшої шкоди.

Згідно з п.п 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону
України « Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов»язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспорної пригоди, письмово
надати страховику, з яким укладено
договір обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності (у
випадках, передбачених статтею 41 цього
Закону, - МТСБУ), повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу. Якщо водій транспортного
засобу з поважних причин не мав змоги
виконати зазначений обов»язок, він має
підтвердити це документально.

Відтак, п.п 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України
« Про обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачає, що обов»язок
невідкладного протягом трьох днів
письмового повідомлення про настання
дорожньо - транспортної пригоди
покладено на водія транспортного
засобу.

Судом встановлено, що постановою судді
Залізничного районного суду м.Львова
від 14.10.2008 р. ОСОБА_4 визнано винним у
вчиненні правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП, за вчинення
якого його притягнуто до
адміністративної відповідальності та
накладено стягнення у вигляді штрафу у
розмірі 350 грн.

З постанови про притягнення до
адміністративної відповідальності
вбачається, що ОСОБА_4, 29.11.2009 року, о 22
год. 10 хв. на перехресті пр. Червоної
Калини - вул. Драгана у м.Львові, керуючи
автомобілем марки БАЗ, номерний знак
НОМЕР_1, перед поворотом ліворуч, не дав
дорогу транспортному засобу, який
рухався по рівнозначній дорозі в
зустрічному напрямку, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем
НОМЕР_2, належним на момент вчинення ДТП
ОСОБА_7, що спричинило пошкодження
транспортних засобів.

Судом також встановлено, що 28.12.2008 року
між позивачем Української страховою
компанією «Дженерал Гарант» (яка 20.04.2011
року змінила назву на ПАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «Гарант
Авто») та ОСОБА_2 (власником автомобіля
марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1) був
укладений договір (поліс) № ВВ/4472217
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів, за
умовами якого страховим випадком є
подія, внаслідок якої заподіяна шкода
третім особам під час
дорожньо-транспортної пригоди, яка
сталася за участі автомобіля марки БАЗ,
номерний знак НОМЕР_1.

09.12.2010 року ОСОБА_7 звернувся до
позивача з письмовим повідомленням про
страховий випадок, тобто, позивача було
повідомлено про дорожньо-транспортну
пригоду, яка сталася 29.11.2009 року лише
через вісім днів з дня її настання, а не
протягом трьох робочих днів, і не
водієм транспортного засобу,
причетного до ДТП, як це передбачено п.п
33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

ПАТ «УАСК «Гарант- Авто» страховим
актом №96732 визнала
дорожньо-транспортну пригоду, яка
сталася 29.11.2009 року, страховим випадком,
та прийшовши до висновку, що сума
збитку склала 10543,22 грн., виплатила
ОСОБА_7 вказану суму.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УАСК
«Гарант Авто» та стягуючи в порядку
регресу з ОСОБА_2 10543,22 грн., виплачених
ОСОБА_7, автомобіль якого постраждав у
ДТП, що сталася з вини водія автомобіля
марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1., яким
керував ОСОБА_4, суд першої інстанції
виходив з положень п.п. «г» п.п.38.1.1.

п.38.1 ст. 38 Закону України «Про
обов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», яким передбачено право
страховика після виплати страхового
відшкодування пред»явити регресний
позов до страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо - транспортну
пригоду у випадку, якщо він невідкладно
протягом трьох днів з дня настання ДТП
письмово не надав страховику
повідомлення про ДТП.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
стягуючи в порядку регресу з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «УПАК «Гарант Авто» 10543,22
грн., суд першої інстанції не звернув
увагу на те, що п.п. «г» п.п.38.1.1. п.38.1 ст. 38
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» відсилає до
п.п.33.1.2. пункту 33.1 ст. 33 цього Закону,
яким передбачено обов»язок саме водія,
причетного до ДТП, надати таке
повідомлення, чого водієм автомобіля
марки БАЗ, номерний знак НОМЕР_1., яким
керував ОСОБА_4, не було зроблено.
Поважних причин невиконання ним
зазначеного обов»язку, водій ОСОБА_4,
не зазначив.

А відтак висновок суду першої
інстанції про підставність позову ПАТ
«УАСК «Гарант Авто» з покликанням на
те, що у страховика виникло право
зворотної вимоги (регресу) до
страхувальника забезпеченого
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду, оскільки
страхувальник не повідомив страховика
у строки, передбачені вимогами ст. 38
Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» про ДТП,
суперечить положенням п.п.33.1.2. пункту
33.1 ст. 33 цього Закону, яким передбачено
обов»язок саме водія, причетного до
ДТП, надати таке повідомлення.

Задовольняючи позовні вимоги про
стягнення з ОСОБА_2 в порядку регресу
10543,22 грн., суд першої інстанції в
порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України
у достатньому обсязі не визначився із
характером спірних правовідносин та
нормою права, яка підлягає
застосуванню до цих правовідносин; не
з»ясував питання про те, хто є належним
відповідачем у справі; не перевірив
тверджень ОСОБА_2 про неможливість
повідомлення ним у встановлений строк
про ДТП, оскільки він автомобілем в
момент вчинення ДТП не керував ; не
перевірив тверджень ОСОБА_2 про
надання ним 23.10.2007 р. ОСОБА_8 доручення
на керування цим транспортним засобом;
не взяв до уваги те, що відповідно до
тимчасового реєстраційного талону
№169715 автомобіль марки БАЗ, номерний
знак НОМЕР_1, 09.06.2006 р. був тимчасово
зареєстрований за МП у формі ТзОВ
«Приватавтотранс», працівником якого з
01.12.2006 р. до 31.12.2009 р. був ОСОБА_8, який
ствердив що керував автомобілем на
підставі маршрутного листа, виданого
ТзОВ «Приватавтотранс». Всі ці питання
залишились поза увагою суду першої
інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення:1) неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи; 2) недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими; 3)
невідповідність висновків суду
обставинам справи; 4) порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Враховуючи неповне з»ясування судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, недоведеністю
обставини, що мають значення для
справи, які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильним
застосуванням норм матеріального
права, оскаржуване рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ
«Українська акціонерна страхова
компанія «Гарант Авто» до ОСОБА_2 про
стягнення в порядку регресу 10543.22 грн.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313,
314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити

Заочне рішення Залізничного районного
суду м. Львова від 15 жовтня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити ПАТ «Українська
акціонерна страхова компанія «Гарант
Авто» в задоволенні позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.