Справа № 761/8741/14-ц № апеляційного
провадження: 22-ц/796/9493/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Сіромашенко
Н.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_3

представника відповідача -
Колодежного С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Добробут та захист» на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 27 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «Добробут та
захист», Публічного акціонерного
товариства «Марфін Банк» про стягнення
страхового відшкодування з
урахуванням процентів річних та
індексу інфляції, визнання
транспортного засобу загиблим,
зобов»язання передати залишки
транспортного засобу і припинити
правовідносини за договором застави, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року позивач ОСОБА_5
звернулася до суду із зазначеним
позовом, в якому просила стягнути з
ПрАТ «Страхова компанія «Добробут та
Захист» на її користь суму страхової
виплати в розмірі 94964 грн.77 коп., пеню в
сумі 15704 грн.61 коп., три проценти річних
в сумі 9076 грн.47 коп., інфляційні втрати в
сумі 22123 грн.57 коп. Крім того, просила
визнати автомобіль «Хонда» фізично
знищеним, передати та визнати право
власності на цей автомобіль за ПрАТ «СК
«Добробут та захист» і припинити
правовідносини за договором застави.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в
порушення умов договору добровільного
страхування наземного транспорту ПАТ
«СК «Добробут та Захист» не в повному
обсязі виплатило страхове
відшкодування.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м.Києва від 27 січня 2014
року позовні вимоги задоволені
повністю. Стягнуто з ПрАТ «СК Добробут
та Захист» на користь ОСОБА_5 суму
страхової виплати в розмірі 94964 грн.77
коп., пеню в сумі 15704 грн.61 коп., три
проценти річних в сумі 9076 грн.47 коп.,
інфляційні втрати в сумі 22123 грн.57 коп.
Визнано транспортний засіб знищеним,
припинено правовідносини за договором
застави, визнано право власності ПрАТ
«СК «Добробут та Захист» на залишки
транспортного засобу, зобов»язано
ОСОБА_5 передати залишки страховику.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
ПрАТ «СК «Добробут та Захист» через
свого представника подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
заочне рішення і ухвалити нове про
відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивувало тим, що
рішення ухвалене з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

В судове засідання представник
відповідача публічного акціонерного
товариства «Марфін Банк» не з»явився,
про день та час розгляду справи
повідомлений належним чином, що
підтверджується повідомленням про
вручення поштового відправлення,
причини своєї неявки суду не
повідомили, у зв»язку з чим колегія
суддів вважала за можливе розглянути
справу у його відсутність відповідно
до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК
України.

В судовому засіданні представник ПрАТ
«СК «Добробут та Захист» апеляційну
скаргу підтримав і просив її
задовольнити.

Представник ОСОБА_5 проти доводів
апеляційної скарги заперечував і
просив рішення як законне і
обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія приходить до висновку,
що апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на праві
приватної власності належить
автомобіль марки Honda CR-V, державний
номерний знак НОМЕР_1.

20 листопада 2007 року між ВАТ «Морський
транспортний банк» та ОСОБА_5 укладений
кредитний договір, згідно з умовами
якого банк надав позичальнику кредит у
вигляді непоновлюваної кредитної
лінії у сумі 62056, 14 доларів США .

Згідно із договором застави від 22
листопада 2007 року ОСОБА_5 передала в
заставу ПАТ «Марфін Банк» транспортний
засіб марки Honda CR-V, державний номерний
знак НОМЕР_1.

Автомобіль марки Honda CR-V, державний
номерний знак НОМЕР_1 застраховано на
підставі договору добровільного
страхування наземного транспорту,
укладеного 3 грудня 2008 року між
позивачем та ПАТ «СК «Добробут та
Захист». За умовами укладеного
договору ПАТ «Марфін Банк» (вигодо
набувач) призначено для одержання
страхової виплати, загальна сума якої
становить 198135 грн.

9 липня 2009 року ОСОБА_5, керуючи власним
автомобілем, допустила наїзд на
перешкоду, у зв»язку із чим
транспортний засіб було пошкоджено.

Постановою Ясиноватського
міськрайонного суду Донецької області
від 18 вересня 2009 року ОСОБА_5, визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 9 липня 2009 року .

13 липня 2009 року позивачка ОСОБА_5 через
свого представника повідомила
страхову компанію про ДТП.

Згідно висновку експерта авто
товарознавчого дослідження вартість
відновлювального ремонту автомобіля
позивачки становить 397991 грн.63 коп.

Відповідно до довідки спеціаліста від
16 лютого 2010 року вартість залишків
транспортного засобу марки Honda CR-V,
державний номерний знак НОМЕР_1
становить 82587 грн.77 коп.

Страховим актом, складеним ПАТ «СК
«Добробут та Захист», суму страхового
відшкодування визначено в розмірі 93263
грн.48 коп., яка була перерахована
страховиком на кредитний рахунок
ОСОБА_5 у ПАТ «Марфін Банк».

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що вимоги ОСОБА_5 про
стягнення решти суми страхового
відшкодування в розмірі 94964 грн.77 коп.,
за вирахуванням сплачених сум на
користь вигодонабувача в розмірі 93263
грн.48 коп. та франшизи в сумі 9906 грн.75
коп., є законними та обґрунтованими,
оскільки ПрАТ «СК «Добробут та Захист»
не виконало умови укладеного з ОСОБА_5
договору добровільного страхування
транспортного засобу, повністю не
виплатило страхове відшкодування,
зважаючи на те, що належний позивачу
автомобіль має бути визнаний фізично
знищеним. Крім того, суд першої
інстанції , враховуючи, що відповідач
ПрАТ «СК «Добробут та Захист»
прострочив виплату страхового
відшкодування позивачу ( період
прострочення становить з 7 жовтня 2009
року по день проведення розрахунку, а
саме 17 квітня 2012 року), прийшов до
висновку про стягнення з відповідача 3%
процентів річних за прострочення
виплати страхового відшкодування в
розмірі 9076 грн.47 коп., інфляційної
складової в розмірі 22123 грн. 57 коп. та
пені, сплата та розмір якої визначений
п.3.1.1 договору, в сумі 15704 грн.61 коп.
Також суд першої інстанції вважав
обґрунтованими та такими, що
суперечать нормам законодавства
вимоги про визнання транспортного
засобу загиблим, припинення
правовідносин згідно договору застави
у зв»язку із загибеллю транспортного
засобу в момент дорожньо-транспортної
пригоди, визнання права власності на
залишки транспортного засобу,
зобов»язання передати залишки
транспортного засобу.

Проте з таким висновком погодитись не
можна виходячи з наступного.

Відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов»язується у разі
настання певної події ( страхового
випадку) виплатити другій стороні (
страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов»язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно із ч.2 ст.985 ЦК України
страхувальник має право при укладенні
договору страхування призначити
фізичну або юридичну особу для
одержання страхової виплати ( вигодо
набувача), а також замінювати її до
настання страхового випадку, якщо інше
не встановлено договором страхування.

За умовами укладеного між сторонами
договору страховик ( відповідач)
прийняв на себе зобов»язання
відшкодувати збитки, які може зазнати
страхувальник у результаті
пошкодження, знищення або втрати
застрахованого транспортного засобу
відповідно до Закону України «Про
страхування» та Правил добровільного
страхування наземного транспорту,
зареєстрованих Державною комісією з
врегулювання ринків фінансових послуг
України. Крім того, за умовами договору
добровільного страхування вигодо
набувачем призначено ВАТ «Морський
транспортний банк».

За змістом п.1 ч.2 ст.11 ЦК України договір
є підставою виникнення цивільних прав
та обов»язків.

Згідно з положеннями ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов»язковим для виконання
сторонами.

Згідно із п.7.25 договору страхування
наземного транспорту, укладеного 3
грудня 2008 року між ПАТ «СК «Добробут та
Захист» та ОСОБА_5, у разі страхування
транспортного засобу на повну вартість
та у випадку його конструктивного
знищення ( коли вартість
відновлювального ремонту перевищує 80 %
страхової суми), страховик виплачує
страхове відшкодування у розмірі
страхової суми з вирахуванням зносу за
період, що пройшов з початку
страхування, та з вирахуванням
безумної франшизи.

У разі такої виплати, перед отриманням
страхового відшкодування пошкоджений
транспортний засіб за згодою на це
страхувальника та вигодонабувача
передається власником страховику.

Вигодонабувач та страхувальник згоди
на передачу страховику пошкодженого
транспортного засобу не надавали.

Як убачається з матеріалів справи 13
липня 2009 року представник ОСОБА_5
звернувся до ЗАТ «СК «Добробут та
Захист» з заявою про виплату
страхового відшкодування, в якій
повідомив про настання страхового
випадку та зобов»язався надати
автомобіль до огляду після проведення
відновлювального ремонту ( т.1 а.с.94).

Отже, визначеній в заяві від 13 липня 2009
року обов»язок страхувальника надати
автомобіль до огляду після проведення
відновлювального ремонту свідчить про
відсутність згоди страхувальника про
передачу страховику права власності на
пошкоджений транспортний засіб.

Згідно з ч. 3 п. 7.25 договору
добровільного страхування
транспортного засобу, якщо пропозиція
страховика про передачу йому прав
власності на пошкоджений транспортний
засіб не будуть прийняті
страхувальником, страхувальник
побажає залишити транспортний засіб у
своєму розпорядженні або передача прав
власності страховику буде неможливою з
інших причин, страховик виплачує
страхувальнику страхове відшкодування
в розмірі страхової суми з
вирахуванням зносу за період, що
пройшов з початку страхування, з
вирахуванням безумовної франшизи та
вартості залишків.

Виходячи зі змісту п.7.25 укладеного між
ОСОБА_5 та ЗАТ «СК «Добробут та Захист»,
та враховуючи права вигодо набувача за
цим договором, відсутні підстави
вважати, що страховик зобов»язаний
запропонувати страхувальнику
можливість передати йому право
власності на пошкоджений транспортний
засіб.

Отже, за наявності бажання ОСОБА_5, інше
в справі не встановлено, залишити
пошкоджений транспортний засіб у
своєму розпорядженні, страхове
відшкодування підлягає виплаті з
дотриманням вимог встановлених ч.3 п.7.25
договору добровільного страхування
транспортного засобу, а саме страховик
виплачує страхове відшкодування в
розмірі страхової суми з вирахуванням
зносу за період, що пройшов з початку
страхування, з вирахуванням
безумовної франшизи та вартості
залишків.

При цьому, умовами договору
передбачена виплата страхового
відшкодування в порядку
черговості:вигодонабувачу,
страхувальнику, а у разі його смерті -
спадкоємцям, за письмовою згодою
вигодонабувача ( п.7.24).

На виконання умов договору ПрАТ «СК
«Добробут та Захист» виплатило
страхове відшкодування в сумі 93263 грн.48
коп. на поточний рахунок ОСОБА_5 у ПАТ
«Марфін Банк», з якого кредитор списує
кошти в погашення кредитної
заборгованості позичальника.

Визначаючи суму страхового
відшкодування, яка недоплачена
страховиком на користь
вигодонабувача, суд першої інстанції
вважав, що до виплати підлягає
визначена договором страхова сума з
вирахуванням безумовної франшизи та
суми сплаченого страхового
відшкодування.

Але колегія суддів вважає, що такі
висновки суду не відповідають
обставинам встановленим у цій справі,
умовам укладеного між сторонами
договору та не ґрунтуються на нормах
матеріального права.

Як зазначалося раніше у випадку, коли
пошкоджений транспортний засіб
залишається у страхувальника,
страховик виплачує страхове
відшкодування в розмірі страхової суми
з вирахуванням зносу за період, що
пройшов з початку страхування, з
вирахуванням безумовної франшизи та
вартості залишків. Крім того, страхова
сума, передбачена умовами договору
добровільного страхування зменшується
на суму виплаченого страхового
відшкодування ( п.7.27).

Виходячи з умов договору, колегія
суддів вважає, що страхова сума, яка
мала бути виплачена вигодонабувачу
повинна становити 99507 грн.60 коп. ( 198135
грн. ( страхова сума) - 9906 грн.75 коп. (
безумовна франшиза) - 82587 грн.77 коп (
вартість залишків) - 6132 грн.88 коп. ( сума
попередньо сплаченого страхового
відшкодування).

Отже, сума, яка підлягає стягненню з
ПрАТ «СК «Добробут та Захсит» на
користь ОСОБА_5 , враховуючи, що на час
ухвалення рішення позивачем виконані
її зобов»язання за кредитним
договором ( а.с.169,170 т.2, а.с.20 т.3),
становить 6242 грн.37 коп.

Посилання представника позивача на те,
що вартість залишків пошкодженого
транспортного засобу належними та
допустимими доказами не підтверджена,
оскільки отримана у лютому 2010 року
відповідачем довідка суб»єкта
оціночної діяльності про вартість
залишків не відповідає нормативно -
правовим актам в сфері оціночної
діяльності колегія суддів не приймає,
так як будь-яких інших доказів на
підтвердження вартості залишків, щоб
спростовували визначену відповідачем
вартість цих залишків представником
позивача суду не надано.

Не заслуговують на увагу доводи
представника ПрАТ « СК «Добробут та
Захист» щодо застосування при
розрахунку суми страхового
відшкодування коефіцієнту
пропорційності виплат з посиланням на
ч.16 ст.9 Закону України «про
страхування», за правилами якої у разі
коли страхова сума становить певну
частку вартості застрахованого
предмета договору страхування,
страхове відшкодування виплачується у
такій же частці від визначених по
страховій події збитків, якщо інше не
передбачено умовами страхування,
оскільки за умовами укладеного між
сторонами договору автомобіль
належний позивачу застрахований на
повну вартість

Судом першої інстанції встановлено і
це вбачається з матеріалів справи
рішення про виплату вигодонабувачу
суми в рахунок страхового
відшкодування прийнято страховою
компанією 10 червня 2010 року.

Відповідно до п.7.14 договору
добровільного страхування на підставі
документів, одержаних від
страхувальника ( вигодонабувача), інших
документів, одержаних страховиком
самостійно, та експертного висновку,
страховик складає страховий акт, яким
приймає рішення про виплату або про
відмову у виплаті страхового
відшкодування.

За умовами укладеного договору
страховик приймає рішення про
здійснення страхового відшкодування
або відмову в здійсненні страхового
відшкодування протягом 30 ( тридцяти)
робочих днів після одержання ним
документів, вказаних в Договорі
страхування та Правил страхування, що
підтверджують факт настання
страхового випадку і розмір збитків.
При цьому страховик має право
відстрочити прийняття рішення в разі
особливо складних обставин страхового
випадку, а також коли: є підстави
сумніватись щодо наявності у
страхувальника або вигодо набувача
права на отримання страхового
відшкодування - до отримання
необхідних доказів: неповністю
з»ясовані розмір збитків - до
з»ясування. Строк такої відстрочки не
повинен перевищувати трьох місяців.

Документ що підтверджує вартість
залишків страхова компанія отримала 16
лютого 2010 року ( а.с.133-142 т.2), а згоду на
виплату страхового відшкодування
вигодонабувачу від останнього
страховик отримав 4 червня 2010 року (
а.с.107 т.2)

Отримавши всі необхідні документи,
страховик в межах 30 робочих днів
прийняв рішення про виплату страхового
відшкодування ( 10 червня 2010 року), а 11
червня 2010 року перерахував суму
вигодонабувачу ( а.с.93 т.2)

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України
«Про страхування» страховик
зобов»язаний: при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхової виплати
(страхового відшкодування) шляхом
сплати страхувальнику неустойку
(штрафу, пені), розмір якої визначається
умовами договору страхування або
законом.

Згідно з п.3.1.1 договору страховик
зобов»язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
сплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхової виплати (
страхового відшкодування) шляхом
сплати страхувальнику неустойки (
штрафу, пені), розмір якої визначається
умовами договору страхування або
законом, тобто, 0,1 % від суми
несвоєчасного виконання грошового
зобов»язання за кожен тиждень
простроченого виконання.

Отже, як законом, так і договором
передбачена відповідальність
страховика за несвоєчасне здійснення
страхової виплати.

Таким чином, в даному випадку підлягає
стягненню пеня нарахована на суму, яка
безпідставно не виплачена страховиком
страхувальнику в розмірі 6242 грн.37 коп.,
розрахована за рік, що передував
зверненню позивача до суду ( ст.258 ЦК
України), всумі 325 грн. ( 52 тижні х 6,25 грн.
( один тиждень)).

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду про застосування до
спірних правовідносин положень ч.2 ст.625
ЦК України, якими передбачено
обов»язок боржника, який прострочив
виконання грошового зобов»язання, на
вимогу кредитора сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Але колегія суддів вважає, що інфляція
та три проценти річних мають бути
розраховані із суми 6242 грн. 37 коп. , а
тому до стягнення з відповідача
підлягають в рахунок трьох процентів
річних 351 грн.52 коп., як інфляційні
втрати сума в розмірі 756 грн.32 коп.

За встановлених обставин висновок суду
щодо задоволення вимог позивача про
визнання транспортного засобу
загиблим, припинення правовідносин
згідно договору застави у зв»язку із
загибеллю транспортного засобу в
момент дорожньо-транспортної пригоди,
визнання права власності на залишки
транспортного засобу, зобов»язання
передати залишки транспортного засобу
не ґрунтується на нормах матеріального
закону.

За таких обставин вважати
обґрунтованими висновки суду першої
інстанції щодо задоволення вимог
ОСОБА_5, немає підстав.

А тому заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 27 січня 2014
року підлягає скасуванню, з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Добробут та Захист» -
задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м.Києва від 27 січня 2014
року - скасувати і ухвалити нове
рішення наступного змісту.

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Добробут та Захист» на користь ОСОБА_5
суму страхової виплати в розмірі 6242
грн.37 коп., пеню в сумі 325 грн., три
проценти річних в сумі 351 грн.52 коп.,
інфляційні втрати в сумі 756 грн.32 коп., а
всього 7675 грн.21 коп.

Стягнути Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Добробут та Захист» на користь ОСОБА_5
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи в суді в
сумі 120 грн.

Стягнути Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія
«Добробут та Захист» на користь
держави судовий збір в сумі 243 грн.60
коп.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: