Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4159/14
Головуючий у 1-й інстанції: Редько Ж.Є.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Дзярука О.П.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області на рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 25 липня 2014 року
по справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області до ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року УПФУ у м. Димитрові
Донецької області звернулося до суду з
вищевказаним позовом, в обґрунтування
якого зазначало, що ОСОБА_3 з 09.10.2008 року
УПФУ в м. Димитрові Донецької області
була призначена пенсія по вислузі
років як працівнику освіти відповідно
до п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення». Згідно цієї
статті право на пенсію за вислугу років
мають працівники освіти, охорони
здоров'я та соціального забезпечення
при наявності спеціального стажу
роботи від 25 до 30 років за переліком, що
затверджується Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

З 02.09.2013 року відповідач
працевлаштувалась в Димитровський
міський ліцей Димитровської міської
ради Донецької області на посаду
вчителя фізичної культури, згідно
довідки від 02.09.2013 року. На підставі
цього Управлінням було прийнято
розпорядження № 146253 від 05.09.2013 року про
припинення виплати пенсії за вислугу
років на час роботи за спеціальністю.

При прийнятті рішення про призначення
пенсії у 2008 році Управлінням було
зараховано період роботи відповідача з
16.08.1993 року по 31.08.1999 року (працювала в
Димитровській дитячо-юнацькій
спортивній школі в якості
тренера-викладача) до спеціального
стажу, що дає право виходу на пенсію за
вислугу років, який складає 6 років 16
днів.

Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад, робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років,
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 04.11.1993 року № 909
(зі змінами). Згідно із Законом України
«Про освіту» дитячо-юнацькі спортивні
школи належать до позашкільних
навчальних закладів.

Розділом «Освіта» «Позашкільні
навчальні заклади» зазначеного
Переліку посада тренера-викладача не
передбачена. Отже, період роботи на цій
посаді не повинен був зараховуватися
до спеціального стажу, що дає право
виходу на пенсію за вислугу років.

Тому, 25.04.2014 року Управлінням було
прийнято рішення про відмову в
призначенні пенсії за вислугу років
відповідачу з 09.10.2008 року, так як
остання не має необхідного
спеціального стажу роботи. Право на
пенсію за вислугу років відповідач
набуде після того, як допрацює по
спеціальності, яка дає право на
призначення пенсії за вислугу років 5
років 11 місяців 09 днів та після
звільнення з неї. Право на призначення
пенсії за віком відповідач матиме при
досягненні 60-ти річного віку,
визначеного ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Станом на 25.04.2014 року загальний стаж
відповідача по матеріалам пенсійної
справи складає 27 років 11 місяців 09 днів,
з яких стаж по спеціальності, яка дає
право на призначення пенсії за вислугу
років, складає 19 років 1 місяць 29 днів.

30.04.2014 року відповідачу було направлено
рішення Управління про відмову в
призначенні пенсії від 25.04.2014 року №
146253. Про факти оскарження прийнятого
рішення відповідачем управлінню не
відомо.

Таким чином, позивач вважає, що за
період з 09.10.2008 року по 02.09.2013 року
відповідачем безпідставно були
отримані державні кошти у загальній
сумі 50 792,15 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, на
підставі ст.ст. 11, 22, 1166 ЦК України,
позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на
свою користь переплату пенсії, яка
утворилась за період з 09.10.2008 року по
02.09.2013 року в сумі 50 792,15 грн.

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 25 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду, УПФУ у
м. Димитрові Донецької області подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов.

Сторони до апеляційного суду не
з'явилися, про час та місце розгляду
справи були повідомлені належним
чином, про що у справі є докази
(рекомендовані повідомлення про
вручення поштового відправлення),
відповідач у надісланих апеляційному
суду письмових запереченнях на
апеляційну скаргу просить розглядати
справу за її відсутності. Зважаючи на
вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, така
неявка сторін не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

Справа розглянута у відсутність осіб,
які беруть участь у справі, відповідно
до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування
судового процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

За положеннями ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим права фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, а також шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України
не підлягають поверненню безпідставно
набуті: заробітна плата і платежі, що
прирівнюються до неї, пенсії, допомоги,
стипендії, відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю, аліменти та інші
грошові суми, надані фізичній особі як
засіб до існування, якщо їх виплата
проведена фізичною або юридичною
особою добровільно, за відсутності
рахункової помилки з її боку і
недобросовісності з боку набувача.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» суми пенсій, виплачені
надміру внаслідок зловживань з боку
пенсіонера або подання
страхувальником недостовірних даних,
можуть бути повернуті пенсіонером
добровільно або стягуються на підставі
рішень територіальних органів
Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України в м. Димитрові
Донецької області. Позивач 09.10.2008 року
призначив відповідачу пенсію за
вислугу років як працівнику освіти
відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» у
зв'язку з наявністю спеціального стажу
роботи понад 25 років, що
підтверджується заявою відповідача
про призначення пенсії від 09.10.2008 року
та протоколом Фонду від 30.10.2008 року № 8754
(а.с. 4, 5).

Відповідно до довідки директора
Димитровського міського ліцею
Димитровської міської ради Донецької
області № 91 від 02.09.2013 року ОСОБА_3 з
02.09.2013 року працює в Димитровському
міському ліцеї Димитровської міської
ради Донецької області на посаді
вчителя фізичної культури (а.с. 6).

Згідно розпорядження № 146253 від 05.09.2013
року Фондом припинено виплату
відповідачу пенсії за вислугу років на
час роботи за спеціальністю (а.с. 7).

25.04.2014 року позивачем прийнято рішення
№ 146253 про відмову в призначенні пенсії
за вислугу років ОСОБА_3 з 09.10.2008 року,
так як вона не має необхідного
спеціального стажу роботи. За період з
09.10.2008 року по 02.09.2013 року відповідачу
було виплачено 50 792,15 грн., питання про
утримання переплати пенсії вирішено
розглянути в судовому порядку. З даного
рішення позивача вбачається, що ОСОБА_3
до спеціального стажу роботи було
зараховано період роботи з 16.08.1993 року
по 31.08.1999 року у Димитровській
дитячо-юнацькій спортивній школі на
посаді тренера-викладача, яка не
передбачена у Переліку закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 04.11.1993
року № 909, що потягло за собою
неправильне нарахування відповідачу
пенсії за вислугу років (а.с. 8).

Рішення Фонду № 146253 від 25.04.2014 року
відповідачем не оскаржувалося.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
обґрунтовано виходив із того, що,
оскільки не встановлено факту
недобросовісного набуття відповідачем
отриманих коштів у розмірі 50 792 грн. 15
коп., які є сумою пенсії, призначеною їй
Управлінням ПФУ, як не встановлено й
наявності рахункової помилки, а також
виплата коштів проведена позивачем
добровільно, то відповідно до статті 1215
ЦК України поверненню зазначена сума
не підлягає.

Вказаний висновок узгоджується з
правовою позицією, яка висловлена
Верховним Судом України в Постанові
від 22 січня 2014 року (справа № 6-151 цс 13),
згідно з якою, відповідно до ст. 1215 ЦК
України не підлягають поверненню
безпідставно набуті заробітна плата і
платежі, що прирівнюються до неї,
пенсії, допомоги, стипендії,
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, аліменти та інші грошові
суми, надані фізичній особі як засіб до
існування, якщо їх виплата проведена
фізичною або юридичною особою
добровільно, за відсутності рахункової
помилки з її боку і недобросовісності з
боку набувача.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги про те, що суд
безпідставно відмовив у задоволенні
позову не ґрунтуються на законі.

Решта доводів апеляційної скарги
висновків суду не спростовують,
оскільки є повторенням обставин, якими
позивач обґрунтовував свої позовні
вимоги, всебічна оцінка яким була дана
судом першої інстанції, і зводяться
лише до особистої незгоди з висновками
суду щодо їх оцінки.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у м. Димитрові
Донецької області відхилити.

Рішення Димитровського міського суду
Донецької області від 25 липня 2014 року
по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: