Справа № 361/2471/14-ц Головуючий у І
інстанції Маценко Н.П.Провадження №
22-ц/780/6193/14 Доповідач у 2 інстанції
ІгнатченкоКатегорія 29
РІШЕННЯ

Іменем України

25 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко
Н.В.,

суддів : Поліщука М.А.,
Малорода О.І.,

при секретарі : Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Броварського
міжрайонного прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Державної казначейської служби
України на заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 червня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до Державної казначейської
служби України про відшкодування
моральної шкоди за незаконні
засудження, перебування під вартою,
підписці про невиїзд, відбування
покарання, знаходження під слідством і
судом, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вказаним позовом, в якому просив
стягнути з Державної казначейської
служби України на свою корить 2 000 000
грн. в рахунок відшкодування завданої
моральної шкоди за незаконні
засудження, перебування під вартою і
підписці про невиїзд, незаконне
відбування покарання та незаконне
знаходження під слідством і судом,
починаючи з 7.08.2006 року по 13.07.2012 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
зв'язку з незаконними діями органів
досудового слідства, прокуратури і
суду він незаконно відбував покарання
у вигляді позбавлення волі у
Київському та Чернігівському СІЗО,
Райківській ВК №73 Житомирської
області у якості ув'язненого,
знаходився на підписці про невиїзд з
постійного місця проживання з часу
порушення до закриття кримінальної
справи. Під судом знаходився 5 років та
11 місяців і 6 днів.

Вищевказаними неправомірними діями
органів дізнання, слідства,
прокуратури та суду йому завдано
моральну шкоду, оскільки він був
позбавлений можливості тривалий час
працевлаштуватися, що негативно
вплинуло на його матеріальний та
моральний стан, пригнічувало його як
людину та чоловіка, який не може
матеріально забезпечити свою сім'ю.
Тривалий час перебуваючи в ув'язненні,
понад 18 місяців не міг впливати на
виховання малолітньої доньки,
позбавлений реального спілкування з
дитиною, забезпечення її засобами для
існування. Крім того позивач вказав, що
будучи під слідством та судом він через
психічні страждання захворів на
псоріаз, переніс значні страждання,
біль та приниження.

Заочним рішенням Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 червня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 350 000 грн. В
задоволенні решти позову відмовлено.

Ухвалою суду від 21 серпня 2014 року заяву
Державної казначейської служби
України про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 20
жовтня 2014 року Броварський міжрайонний
прокурор Київської області подав
апеляційну скаргу, в якій просить його
скасувати, з мотивів порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

В апеляційній скарзі прокурор
посилається на те, що стягнений судом
першої інстанції на користь позивача
розмір моральної шкоди безпідставно
перевищує мінімально допустимий
розмір відшкодування маральної шкоди,
визначений Законом України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду». Вважає, що
позивачем не доведено
причинно-наслідкового зв'язку між
діями посадових осіб органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду та його захворюваннями, що виникли
внаслідок психологічних та нервових
страждань.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
тривалий час безпідставно перебував
під судом та слідством, тому має
передбачене законодавством право на
відшкодування моральної шкоди.

Проте колегія суддів не може повністю
погодитися висновками, оскільки судом
допущено помилку в застосуванні норм
матеріального права.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що постановою
слідчого СВ Броварського МВ ГУ МВС
України у Київській області від 7.08.2006
року порушено кримінальну справу щодо
ОСОБА_1 за фактом вчинення ним злочину,
передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

28.08.2006 року ОСОБА_1 обрано міру
запобіжного заходу підписка про
невиїзд згідно із постановою від 28.08.2006
року.

Постановою слідчого від 18.10.2006 року
проти позивача порушено кримінальну
справу за ознаками злочину
передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.
Вказані кримінальні справи на підставі
постанови від 19.10.2006 року об'єднані в
одне провадження.

13.11.2006 року у кримінальній справі № 30-1207
за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 КК
України та ч. 1 ст. 121 КК України складено
обвинувальний висновок, який
затверджений заступником Броварського
міжрайонного прокурора Київської.

Постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 4.07.2008 року кримінальну справу по
обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 296 та ч. 1
ст. 121 КК України повернуто прокурору
для додаткового розслідування, міру
запобіжного заходу підписку про
невиїзд залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 20.08.2008 року постанову суду
від 4.07.2008 року про направлення справи
на додаткове розслідування скасовано,
кримінальну справу повернуто в той же
суд на новий розгляд в іншому складі
суду.

Вироком Броварського міськрайонного
суду Київської області від 27.10.2009 року
ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК
України, ч. 4 ст. 296 КК України та на
підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено
покарання у виді позбавлення волі у
кримінально-виконавчій установі на
строк 6 років; до вступу вироку у
законну силу міру запобіжного заходу
ОСОБА_1 змінено з підписки про невиїзд з
місця постійно проживання на тримання
під вартою, взявши під варту у залі суду
та утримувати його у Чернігівському
СІЗО ДДВП в Чернігівській області до
вступу вироку у законну силу.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 10.03.2010 року вищевказаний
вирок Броварського міськрайонного
суду у частині призначеного покарання
змінено до 5 років позбавлення волі, а в
решті залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від
21.10.2010 року вищевказану ухвалу суду від
10.03.2010 року скасовано, справу
направлено на новий апеляційний
розгляд.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 2.02.2011 року вирок
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 27.09.2009 року щодо
ОСОБА_1 скасовано, справу направлено до
Броварського міськрайонного суду
Київської області на новий розгляд
іншим складом суду.

При новому розгляді кримінальної
справи постановою Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 18.05.2011 року ОСОБА_1 змінено міру
запобіжного заходу з тримання під
вартою на підписки про невиїзд з
постійного місця проживання, звільнено
з-під варти із залу суду.

Вироком Броварського міськрайонного
суду від 30.12.2011 року ОСОБА_1 виправдано
за відсутністю в його діях складу
злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч. 4
ст. 296 КК України, обраний запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд з
постійного місця проживання скасовано.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 7.03.2012 року вирок суду від
30.12.2011 року скасований, кримінальну
справу повернуто Броварському
міжрайонному прокурору для
організації проведення додаткового
розслідування.

Постановою старшого слідчого СВ
Броварського МВ ГУ МВС України в
Київській області від 13 липня 2012 року
кримінальну справу № 30-1207 по
обвинуваченню ОСОБА_1 закрито за
відсутністю в його діях складів
злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 та ч. 1
ст. 121 КК України, обраний
обвинуваченому ОСОБА_1 запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд
скасовано.

Отже з аналізу вищевказаних
процесуальних документів, суд вірно
встановив, що загальний строк
перебування позивача під вартою
складає 18 місяців та 21 день, а саме з
27.10.2009 року по 18.05.2011 року. У період з
28.08.2006 року до 27.10.2009 року та з 18.05.2011 року
по 13.07.2012 року ОСОБА_1 перебував на
підписці про невиїзд. Всього позивач
під судом та слідством перебував 5
років, 11 місяців та 6 днів в період часу
з 07.08.2006 року по 13.07.2012 року.

Відповідно до вимог Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду» (далі -
Закон), а також ч. 1 ст. 1176 ЦК України
ОСОБА_1 вправі порушувати питання про
відшкодування моральної шкоди,
оскільки щодо нього вчинялися
незаконні дії з незаконного порушення
кримінальної справи та обрання міри
запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ч.ч. 4,5 ст. 4 Закону, ч. 2
ст. 23 ЦК України відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду завдали моральні втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним законодавством
(ч. 2 ст. 13 Закону).

Так, розмір мінімального заробітку за
кожен місяць перебування ОСОБА_1 під
слідством та судом становить 45 222,51 грн.
(2006 рік - 2 275 грн.; 2007 рік - 5 160 грн.; 2008 рік -
6 390 грн.; 2009 рік - 7 718 грн.; 2010 рік - 10 652
грн.; 2011 рік - 12 517 грн.; 2012 рік - 6 963,15 грн.).

Визначаючи розмір моральної шкоди, яка
підлягає до стягнення на користь
позивача, суд першої інстанції
обгрунтовано врахував тривалість
слідства та суду, час перебування
позивача під вартою в умовах слідчого
ізолятору та виправної установи,
обмеження з цих підстав у спілкуванні з
рідними та особливо малолітньою
дитиною, позбавлення можливості її
матеріального утримання, належного
батьківського піклування та виховання,
отримання захворювання (псоріазу) та
характеру його виникнення, пов'язаного
з психологічними та нервовими
стражданнями, перебування на підписці
про невиїзд з постійного місця
проживання, неможливості з цих підстав
вільно пересуватися, позбавлення
конституційного права щодо вільного
вибору місця проживання, отримання
важкої психологічної травми,
пов'язаної із незаконними діями
правоохоронної системи, тяжкість
вимушених змін у його життєвих
стосунках, зниження ділової репутації,
час та зусилля, необхідні для
відновлення попереднього стану.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції згідно вимог ст. 303 ЦПК
України, судова колегія вважає, що
судом першої інстанції доречно
звернуто увагу на ту обставину, що
позивач в результаті події, що мала
місце 29.07.2006 року сам зазнав тілесних
ушкоджень, характер яких викладений у
висновку експерта від 18.09.2007 року, що
міститься у кримінальній справі, і при
цьому підставою для закриття
кримінального провадження стало
відсутність у діях позивача складу
злочину, що не могло бути встановлено
впродовж 6 років, скасування постанови
суду про повернення прокурору
кримінальної справи для додаткового
розслідування від 4.07.2008 року,
скасування виправдувального вироку
суду від 30.12.2011 року та в кінцевому
результаті повернення судом
апеляційної інстанції 07.03.2012 року
кримінальної справи відносно ОСОБА_1
Броварському міжрайонному прокурору
для організації проведення
додаткового розслідування.

Разом з тим, визначаючи розмір
відшкодування моральної шкоди у 350 000
грн., який підлягає стягненню на
користь ОСОБА_1, місцевий суд з
урахуванням положень п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» дійшов висновку, що
саме така сума підлягає відшкодуванню
позивачу з урахуванням характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо).

Між тим, повністю не можна погодитись з
висновком суду виходячи з того, що
такий висновок суду зроблено без
належного аналізу норм матеріального
права, що підлягають до застосування до
спірних правовідносин.

Не ґрунтується на вимогах закону
зобов'язання Державного казначейства
України здійснити такі виплати за
власні кошти на користь позивача,
оскільки відповідно до вимог ст. 4
Закону відшкодування шкоди у випадках,
передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього
Закону, провадиться саме за рахунок
коштів державного бюджету. Законами
України про державний бюджет України
на відповідний рік встановлено, що ці
виплати здійснюються із Державного
бюджету України Державним
казначейством України в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Зважаючи на те, що обставини справи
встановлені судом повно та правильно,
але допущено помилку в застосуванні
норм матеріального права, оскаржуване
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні з викладенням резолютивної
частини рішення щодо часткового
задоволення позову шляхом зобов'язання
Державного казначейства України
здійснити на користь ОСОБА_1 виплату у
розмірі 350 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди за рахунок коштів
державного бюджету.

Інші доводи апеляційної скарги
прокурора та зміст оскаржуваного
судового рішення не дають підстав для
висновку про те, що судом першої
інстанції при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. 309 ЦПК України можуть
бути підставами для скасування рішення
суду першої інстанції в частині
стягнутої суми моральної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 316, 209, 218
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Броварського
міжрайонного прокурора Київської
області в інтересах держави в особі
Державної казначейської служби
України задовольнити частково.

Заочне рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 червня 2014 року змінити, виклавши
його резолютивну частину в наступній
редакції:

Зобов'язати Державне казначейство
України за рахунок коштів державного
бюджету здійснити на користь ОСОБА_1
виплату у розмірі 350 000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий

Судді: