Справа № 265/6514/14-ц
Провадження № 2/265/2667/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарі - Яшкові М. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3,
про стягнення суми боргу за договором
позики, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовними
вимогами до відповідача про стягнення
боргу за договором позики, посилаючись
на те, що 25 квітня 2011 року за договором
позики він передав ОСОБА_2 грошові
кошти в розмірі 30 000 євро в еквіваленті
до національної валюти, що
підтверджується відповідними
розписками відповідача, з
зобов'язанням повернути позику в сумі 15
000 євро до 31 грудня 2011 року та позику в
сумі 15 000 євро до 31 грудня 2012 року. Однак
до теперішнього часу сума позики не
була повернута позивачу. Станом на
момент подання позову за курсом НБУ
заборгованість за зобов'язаннями
ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 становить 493020 грн.
(30 000 євро). Оскільки відповідач до тепер
не повернув надані йому кошти, у
добровільному порядку спір не
видається врегулювати, то ОСОБА_1
просив суд стягнути з відповідача суму
боргу в розмірі 30 000 євро.

В судовому засіданні ОСОБА_1 повністю
підтримав заявлені ним позовні вимоги,
заперечуючи при цьому, що відповідач
йому повертав частку позики за
договором від 25 квітня 2011 року. Просив
задовольнити позов повністю.

Представник позивача, яка діє на
підставі довіреності, ОСОБА_4, в
судовому засіданні підтримуючи вимоги
ОСОБА_1 вказувала, що відповідачем не
було вчинено жодних спроб з погашення
існуючого у ОСОБА_2 боргу за розписками,
тому просила суд стягнути з
відповідача на користь позивача 30 000
євро.

Відповідач, ОСОБА_2, у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1
визнавав частково, вказуючи, що він
повернув позивачу 5000 євро в рахунок
договору позики від 25 квітня 2011 року.
Однак доказів цього в нього немає. Не
заперечував при цьому, що він дійсно
отримав від позивача 30 000 євро. Просив
також суд розстрочити виконання
рішення суду про стягнення з нього на
користь ОСОБА_1 боргу.

Третя особа, ОСОБА_3, в судове засідання
не з'явилась, будучи належним чином
повідомленою про час та місце розгляду
справи, надавши суду заяву з проханням
розглянути справу за її відсутності,
підтримуючи при цьому заявлені ОСОБА_1
вимоги.

Суд, вислухавши учасників процесу, що
з'явились, вивчивши письмові докази по
справі, вважає заявлені позовні вимоги
ОСОБА_1 такими, що підлягають
задоволенню, виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до наданої в судовому
засіданні боргової розписки від 25
квітня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 15 000 євро в
еквіваленті до національної валюти за
курсом НБУ в розмірі 170 000 грн. з
зобов'язанням повернути отриману
позику до 31 грудня 2011 року. При цьому в
розписці зазначено, що сума, яка
підлягає поверненню, визначатиметься у
гривнях за офіційним курсом євро на
день платежу. Про отримання
відповідних коштів свідчить підпис
ОСОБА_2 у вказаній розписці, що також
підтверджується підписом ОСОБА_3 (а. с.
3).

На підставі наданої в судовому
засіданні іншої боргової розписки від
25 квітня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2
отримав від ОСОБА_1 15 000 євро в
еквіваленті до національної валюти за
курсом НБУ в розмірі 170 000 грн. з
зобов'язанням повернути отриману
позику до 31 грудня 2012 року. При цьому в
розписці зазначено, що сума, яка
підлягає поверненню, визначатиметься у
гривнях за офіційним курсом євро на
день платежу. Про отримання
відповідних коштів свідчить підпис
ОСОБА_2 у вказаній розписці, що також
підтверджується підписом ОСОБА_3 (а. с.
4).

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу
України (далі за текстом рішення - ЦК)
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК, інших актів цивільного
законодавства.

За ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання.

Згідно до ст. 612 ЦК боржник вважається
таким, що прострочив, якщо він не
приступив до виконання зобов'язання
або не виконав його у строк,
встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК на підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

За ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі, що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

Суд з огляду на вказані норми права
встановив, що за договорами позики від
25 квітня 2011 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2
грошові кошти на загальну суму 340 000
грн., що за курсом НБУ відповідало 30 000
євро, факт чого підтверджується
розписками відповідача та не
заперечувалось ним у судовому
засіданні.

При цьому суд відхиляє посилання
ОСОБА_2 про те, що ним було виплачено 5000
євро на користь позивача в рахунок
боргу за вказаними розписками,
оскільки жодними доказами вказаний
факт не було підтверджено.

На підставі зазначеного суд встановив,
що у ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 існують
невиконані зобов'язання, що випливають
з договорів позики від 25 квітня 2011 року,
а загальна сума боргу становить 30 000
євро.

Відповідно до ст. 533 ЦК грошове
зобов'язання має бути виконане у
гривнях. Якщо ж у зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встановлений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

За договорами позики від 25 квітня 2011
року, укладеного між фізичними особами,
грошові кошти передавались
позичальнику в національній валюті,
строк повернення якого при цьому минув,
тому у відповідності до діючого
законодавства підстав для проведення
стягнення боргу за договорами позики
від 25 квітня 2011 року в іноземній валюті
немає, зважаючи також на те, що за
вказаними договорами позики
передбачено повернення отриманих
позичальником грошей в національній
валюті.

З урахуванням наведеного доводи
представника позивача про можливість
проведення стягнення боргу за рішенням
суду з відповідача на користь ОСОБА_1 в
іноземній валюті в сумі 30 000 євро, суд
відхиляє.

Згідно офіційного курсу Національного
Банку України станом на ухвалення
рішення по справі вбачається, що курс
національної валюти по відношенню до
євро на 10 листопада 2014 року становить
1811,2925 гривень за 100 євро, тому з
відповідача підлягає стягненню сума
боргу за розписками від 25 квітня 2011
року на користь ОСОБА_1 в сумі 543 387,75 грн.
(1811,2925 / 100 х 30000 = 543387,75), що відповідає
еквіваленту 30 000 євро до національної
валюти.

Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню шляхом
стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача
боргу за договорами позики від 25 квітня
2011 року на загальну суму 543 387,75 грн.

На підставі ст. 217 ЦПК України суд, який
ухвалив рішення, може визначити
порядок його виконання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

Натомість суд не вважає за необхідне
встановлювати розстрочку виконання
вказаного рішення, оскільки
відповідачем не було наведено жодних
підстав на підтвердження заявленого
ним клопотання про розстрочення
проведення виплат за рішенням суду.

Згідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 також підлягає
стягнення сплачений останнім судовий
збір в загальному розмірі 3775,80 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3, про стягнення суми боргу за
договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІПН: НОМЕР_1,
зареєстрованого АДРЕСА_1, на користь
ОСОБА_1, ІПН: НОМЕР_2, зареєстрованого
АДРЕСА_2, заборгованість за договором
позики в сумі 543387 (п'ятсот сорок три
тисячі триста вісімдесят сім) грн. 75
коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в сумі
3775,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя