22-ц/773/1755/14 Головуючий у 1 інстанції:
Пахолюк А.М. Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача
Мартиник О.В., представника
відповідачів ОСОБА_2, представника
третьої особи Федорової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
(далі - ПАТ) «Західінкомбанк» до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа на стороні
відповідачів Національний банк
України в особі управління
Національного банку України у
Волинській області, про стягнення
заборгованості за кредитним договором
за апеляційною скаргою позивача ПАТ
«Західінкомбанк» на рішення Луцького
міськрайонного суду від 19 лютого 2013
року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року ПАТ «Західінкомбанк»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що 19 липня
2002 року між товариством з обмеженою
відповідальністю комерційний банк
(далі - ТОВ КБ) «Західінкомбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Західінкомбанк», та товариством з
обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ)
«Алювіжен» було укладено кредитний
договір № 1907/02-961 з додатковими
договорами до нього, згідно з умовами
яких кредитор надав позичальнику
кредит із максимальним лімітом у
розмірі 970 000 євро зі сплатою 11 % річних
за користування кредитом із кінцевим
строком погашення до 23 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання ТОВ
«Алювіжен» зобов'язань за кредитним
договором 24 травня 2007 року укладено
договір поруки № 2405/07-152 з ОСОБА_7 і
договір поруки № 2405/07-153 з ОСОБА_5,
відповідно до умов яких відповідачі
поручилися перед банком солідарно у
повному обсязі відповідати за
своєчасне виконання ТОВ «Алювіжен»
усіх зобов'язань за кредитним
договором та додатковими договорами до
нього.

ТОВ «Алювіжен» свої зобов'язання,
передбачені кредитним договором,
належним чином не виконало, у зв'язку з
чим станом на 11 липня 2012 року виникла
заборгованість перед ПАТ
«Західінкомбанк» у розмірі

16 075 016 грн. 37 коп.

Посилаючись на викладені обставини,
ПАТ «Західінкомбанк» просило
задовольнити позов.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2013 року у позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача ПАТ
«Західінкомбанк» просить скасувати це
рішення і ухвалити нове рішення про
задоволення позову, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких мотивів.

Статтями 1048, 1050, 1054 Цивільного кодексу
(далі - ЦК) України передбачено, що за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами, то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів від суми позики згідно з
умовами договору.

Судом встановлено, що 19 липня 2002 року
між ТОВ КБ «Західінкомбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Західінкомбанк», та ТОВ «Алювіжен»
укладено кредитний договір № 1907/02-961 з
додатковими договорами до нього,
згідно з умовами яких кредитор надав
позичальнику кредит з максимальним
лімітом у розмірі 970 000 євро зі сплатою 11
% річних за користування кредитом на
умовах, визначених кредитним
договором, з кінцевим строком
погашення до 23 липня 2011 року (а. с. 10-37).

Відповідно до ч. 1 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

З метою забезпечення виконання ТОВ
«Алювіжен» зобов'язань за кредитним
договором 24 травня 2007 року укладено
договір поруки № 2405/07-152 з ОСОБА_4 і
договір поруки № 2405/07-153 з ОСОБА_5, за
якими поручителі відповідають перед
банком за порушення зобов'язань
боржником (а. с. 38-39).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Всупереч наведеній правовій нормі ТОВ
«Алювіжен» свої зобов'язання,
передбачені кредитним договором,
належним чином не виконало, у зв'язку з
чим станом на 11 липня 2012 року виникла
заборгованість перед ПАТ
«Західінкомбанк» у розмірі 16 075 016
грн. 37 коп., з яких: заборгованість за
тілом кредиту - 9 712 568 грн. 88 коп.;
заборгованість зі сплати відсотків за
користування кредитним коштами - 2 652 828
грн. 32 коп.; штраф за несвоєчасне
повернення кредиту - 2 913 770 грн. 67 коп.;
штраф за несвоєчасне повернення
відсотків - 795 848 грн. 50 коп., що
підтверджується розрахунком (а. с. 9).

29 листопада 2011 року банк звернувся до
ТОВ «Алювіжен» та відповідачів
ОСОБА_4, ОСОБА_5 з письмовим
повідомленням-вимогою про погашення
кредитної заборгованості в розмірі 16 699
194,81 грн. (а. с. 48-50).

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення.

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ч. 2 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Пунктом 3.2 укладених між сторонами
договорів поруки від 24 травня 2007 року
передбачено, що ці договори діють до
повного погашення зобов'язань за
кредитним договором (а. с. 38-39), тобто
сторонами не встановлено строку, після
якого порука припиняється, в розумінні
ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України. Тому в
цьому разі підлягають застосуванню
норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя.

У кредитному договорі строк виконання
основного зобов'язання чітко
визначений - строк повного погашення
кредиту є 23 липня 2011 року.

За таких обставин у банку виникло право
пред'явити вимогу до поручителів про
виконання порушеного зобов'язання
боржника щодо повернення кредиту,
починаючи з 23 липня 2011 року, протягом
наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту
порушеного права, а строком існування
самого зобов'язання поруки. Таким
чином, і право кредитора, і обов'язок
поручителя по його закінченні
припиняються, а це означає, що жодних
дій щодо реалізації цього права, в тому
числі застосування примусових заходів
захисту в судовому порядку, кредитор
вчиняти не може.

Тому навіть якщо в межах строку дії
договору поруки була пред'явлена
претензія і поручитель не виконав
вказані в ній вимоги, кредитор не має
права на задоволення позову,
заявленого поза межами вказаного
строку, оскільки із закінченням строку
припиняється матеріальне право.

Банк звернувся до суду з даним позовом
до поручителів 09 серпня 2012 року (а. с. 2-4),
тобто після спливу шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання.

Враховуючи викладене, порука
припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК
України, у зв'язку з чим підстави для
задоволення позову відсутні.

Тому, давши вірну правову оцінку
обставинам справи, суд обґрунтовано
відмовив у позові з підстав припинення
поруки.

Доводи апеляційної скарги в частині
помилкового застосування судом до
спірних правовідносин ч. 4 ст. 559 ЦК
України спростовуються вищенаведеними
обставинами справи.

Судом першої інстанції також
встановлено, що 20 листопада 2008 року між
Національним банком України (далі - НБУ)
в особі Управління НБУ у Волинській
області як заставодержавтелем, ТОВ КБ
«Західінкомбанк» як заставодавцем та
ТОВ «Алювіжен» як боржником було
укладено договір застави майнових прав
№ 12/09, згідно з яким банк передав у
заставу НБУ всі права вимоги за
укладеним між ТОВ КБ «Західінкомбанк»
та ТОВ «Алювіжен» кредитним договором
№ 1907-961 від 19 липня 2002 року (а. с. 76-81).
Тобто в силу положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК
України відбулася заміна кредитора у
зобов'язанні.

Посилаючись на цю обставину, суд першої
інстанції зазначив в оскаржуваному
рішенні про те, що ПАТ «Західінкомбанк»
позбавлено права вимоги про стягнення
боргу з відповідачів.

Однак такий висновок суду не
відповідає обставинам справи і
зроблений з порушенням норм
матеріального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України
право застави припиняється у разі
припинення зобов'язання, забезпеченого
заставою.

Пунктом 1.4 згаданого договору застави
майнових прав від 20 листопада 2008 року
передбачено, що надана застава
забезпечує виконання заставодавцем
вимог заставодержателя за кредитом
рефінансування, наданим згідно з
кредитним договором № 11 від 20
листопада 2008 року та будь-якими
додатковими договорами до нього, за
умовами якого заставодавець
зобов'язаний повернути
заставодержателю кредит
рефінансування у повному обсязі,
сплатити проценти за користування ним
і пеню в разі їх витребування
заставодержателем. Згідно з п. 6.1 цього
договору він діє до повного виконання
сторонами своїх зобов'язань.

Листом начальника Управління НБУ у
Волинській області від 13 квітня 2012 року
№ 13-10/1099 стверджується, що ПАТ
«Західінкомбанк» повністю погасив
заборгованість перед НБУ за кредитом
рефінансування згідно з кредитним
договором № 11 від 20 листопада 2008 року
(а. с. 146).

Таким чином, застава припинилася у
зв'язку з припиненням забезпеченого
нею зобов'язання, а відтак ПАТ
«Західінкомбанк» повернув собі
майнове право вимоги щодо стягнення
кредитної заборгованості ТОВ
«Алювіжен» з відповідачів як
поручителів цього товариства.

З врахуванням викладеного, наведені у
рішенні обґрунтування суду першої
інстанції про відсутність у ПАТ
«Західінкомбанк» права вимоги про
стягнення боргу з поручителів у зв'язку
із заміною кредитора у зобов'язанні є
безпідставними. Тому рішення в
означеній частині підлягає зміні
шляхом виключення з його мотивувальної
частини вказаного обґрунтування у
відповідності з п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу позивача публічного
акціонерного товариства
«Західінкомбанк» задовольнити
частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду
від 19 лютого 2013 року в даній справі
частково змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
обґрунтування суду першої інстанції
щодо відсутності у позивача права
вимоги про стягнення боргу з
відповідачів у зв'язку із заміною
кредитора у зобов'язанні.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: