Справа № 333/9775/13-ц
Пр. №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 року
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя
у складі:

головуючого-судді

Кулик В.Б.,

при секретарі
Довгаль А.Г.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні, в залі
суду в м. Запоріжжі, цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на ?
частку квартири, усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
визначення порядку користування
житловим приміщенням та вселенням до
квартири, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,
посилаючись на те, що з 06.09.1997 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. Рішенням Коммунарського
районного суду м. Запоріжжя від 12.04.2011
року шлюб між ним та ОСОБА_3 було
розірвано. Від шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дочок: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
після розірвання шлюбу залишилися
проживати з відповідачем.

Під час спільного проживання у шлюбі
вони з відповідачем у 2007 році придбали
двокімнатну квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом укладення
договору кредиту з АБ «Металург».

Зі згоди позивача, усіма питаннями,
пов'язаними з оформленням необхідних
документів для придбання зазначеної
квартири, особисто займалася
відповідач. Так, у листопаді 2006 році
вона уклала із АБ «Металург» кредитний
договір на придбання житла у ВАТ
«Запорізький домобудівний комбінат».
За цим договором банк надав гроші в
сумі 28 673 доларів США строком на 249
місяців, тобто до листопаду 2026 року
включно.

Далі, у березні 2007 року ВАТ «ЗМБК»
передало їм вище зазначену квартиру. У
червні 2007 року відповідач оформила на
себе свідоцтво про право власності на
нерухомо житло та технічний паспорт на
зазначену, придбану у шлюбі, квартиру.

У липні 2007 року відповідач уклала із АБ
«Металург» іпотечний договір для
забезпечення виконання усіх
зобов'язань за раніше укладеним
кредитним договором у листопаді 2006
року. Предметом договору виступала
квартира. Позивач зазначає, що весь цей
час він працював на різних роботах для
того, щоб своєчасно сплачувати гроші
банку. У зв'язку з високими відсотками
за кредитним договором, вони з
відповідачем вирішили погасити кредит
передчасно, що ними було і зроблено у
квітні 2008 року. Гроші для цього їм
позичив його знайомий ОСОБА_7, а також
дала його мати ОСОБА_8 зі своїх
особистих збережень, та потім восени 2008
році для допомоги їх сім'ї в частковому
поверненні боргу ОСОБА_7, вона взяла
гроші у кредит у КБ «Дельта». Дійсна
ринкова вартість спірної квартири на
час розгляду справи в суді складає 330 683
грн.

Також, за час спільного проживання,
ними було придбано автомобілі: «РЕНО
Мастер», 2000 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, білого
кольору, який придбано у 2005 році, дійсна
ринкова вартість котрого на час
розгляду справи в суді складає 38 755 грн.
08 коп.; автомобіль «СЕАТ Толедо», 2008
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_2, сірого кольору, який
придбано у 2009 році, дійсна ринкова
вартість котрого на час розгляду
справи в суді складає 116 780 грн.

Також у шлюбі з відповідачем було
придбане ще й торгівельні металеві
кіоски № № 53, 54, 55, загальною площею
3х6=18,0 м2, розташовані за адресою: м.
Запоріжжя, вул.
Севастопільска-Залізодорожна, на
території речового ринку «Анголенко»,
ряд А (жд). Дійсна ринкова вартість
котрих на час розгляду справи у суді
складає 12 782 грн. А всього подружжям
було придбано майна за час шлюбу на
загальну суму - 499 000 грн. 08 коп.

Відповідно до рівності часток у
спільному сумісному майні подружжя,
позивач, після уточнення позовних
вимог, просить суд провести поділ майна
наступним чином: визнати, що квартира,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1, є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3; розділити квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
припинивши право власності в цілому на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3;
визнати право сумісної власності на ?
частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_1 та визнати право сумісної
власності на іншу ? частку квартири за
адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3, в порядку
поділу спільного сумісного майна
подружжя. Поділити в натурі майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
виділивши позивачу торгівельні
металеві кіоски № № 53, 54, 55, загальною
площею 3х6=18,0 м2, розташовані за адресою:
м. Запоріжжя, вул.
Севастопільска-Залізодорожна, на
території речового ринку «Анголенко»,
ряд А (жд), припинивши право власності в
цілому на зазначені металеві кіоски за
ОСОБА_3; виділити ОСОБА_1 автомобіль
«РЕНО Мастер», 2000 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_1,
білого кольору, який зареєстрований на
ім'я ОСОБА_1; виділити ОСОБА_3 автомобіль
«СЕАТ Толедо», 2008 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
сірого кольору, який зареєстрований на
ім'я ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 32621 грн. 46 коп. в якості
компенсації різниці вартості
виділеного їй в користування майна,
вказав на розрахунок компенсації,
згідно якого всього ними було придбано
майна за час шлюбу на загальну суму 499 000
грн. 08 коп., ? частка кожного із подружжя
в грошовому еквіваленті повинна
складати - 249 500 грн. 04 коп. (499 000 грн. 08
коп. : 2 = 249 500 грн. 04 коп), але виділене в
користування майно ОСОБА_3 перевищує
саме на 32621 грн. 46 коп. ніж виділене в
користування майно ОСОБА_1, оскільки
при розподілі майна позивачу
запропоновано виділити майно на
загальну суму 216 878 грн. 58 коп., а
відповідачу - на загальну суму 282 121 грн.
50 коп. (282 121 грн. 50 коп. - 249500 грн. 04 коп. =
32621 грн. 46 коп.), стягнути з ОСОБА_3 на
його користь усі судові витрати,
пов'язані з розглядом цієї справи.

Також в своєму позові позивач зазначив,
що відповідач чине йому перешкоди в
користуванні квартирою за адресою:
АДРЕСА_1. ОСОБА_3 замінила замки на
вхідних дверях квартири та не бажає,
щоб він мешкав разом з нею в їх спільно
придбаній у шлюбі квартирі. Спірна
квартира складається з двох кімнат,
площею 13,2 кв. м. (у технічному паспорті
зазначена під № 1) та 16,8 кв. м. (у
технічному паспорті зазначена під № 2)
з лоджією площею 1,79 кв. м. Сторони по
справі - члени колишньої сім'ї,
спільного господарства не ведуть,
кімнати, площа якої відповідала б
часткам співвласників, немає.

Зважаючи на розташування кімнат,
позивач вважає найбільш прийнятним
порядок користування, за яким йому
необхідно виділити у користування
кімнату № 1, а відповідачу кімнату № 2 з
лоджією площею 1,79 кв. м., коридор, ванну
кімнату та кухню залишити у спільному
користуванні співвласників квартири,
оскільки після припинення ними
сімейних відносин та розірвання шлюбу,
відповідач у добровільному порядку
розподілити майно не бажає, позбавляє
його можливості вселитися в їх спільну
сумісну квартиру, чим порушує його
права володіти, користуватися та
розпоряджатися на власний розсуд своєю
часткою квартири. Тому за захистом
своїх порушених прав та законних
інтересів він вимушений звертатися до
суду.

У судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
в повному обсязі, дали пояснення в їх
обґрунтування аналогічні викладеним у
позовній заяві та наполягали на їх
задоволенні.

Відповідач та її представник у
судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково, а саме в частині
виділення ОСОБА_1 автомобіля «РЕНО
Мастер», 2000 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, білого
кольору, який зареєстрований на ім'я
ОСОБА_1; виділення ОСОБА_3 автомобіля
«СЕАТ Толедо», 2008 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
сірого кольору, який зареєстрований на
ім'я ОСОБА_3 В іншій частині позовних
вимог просять відмовити, посилаючись
на те, що наведені позивачем докази не
відповідають дійсності, оскільки
грошові кошти на повне погашення
кредитного договору № 52 в сумі 27
000 доларів США були внесені 09.04.2008 року
матір'ю відповідача - ОСОБА_9 Частину
зазначених коштів остання отримала від
продажу своєї власної квартири 09.04.2008
року, які одразу спрямувала на
погашення кредитного договору,
укладеного між банком та ОСОБА_3 Іншу
частину коштів ОСОБА_9 доклала з
власних збережень. Внесення матір'ю
відповідача коштів в сумі 27 000 доларів
США на повне погашення кредитного
договору підтверджується довідкою з
ПАТ «МетаБанк» від 08.11.2012 року,
квитанцією № 28668380 від 09.04.2008 року.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, допитавши свідків,
дослідивши інші докази, які є у справі,
суд вважає, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебували у зареєстрованому шлюбі з
06.09.1997 року, що підтверджується
свідоцтвом про одруження НОМЕР_5,
виданим відділом РАЦС Пологівського
району Запорізької області від 06.09.1997
року, актовий запис № 152 (а.с. 11).

Рішенням Коммунарського районного
суду м. Запоріжжя від 12.04.2011 року у
цивільній справі № 2-2299/11 шлюб між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано (а.с. 14).

Від шлюбу сторони мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які
проживають з відповідачем (а.с. 12, 13).

За час перебування у шлюбі сторонами
була придбана квартира за адресою:
АДРЕСА_1 за кошти, взяті у кредит у АБ
«Металург», що повністю
підтверджується, кредитним договором
№ 52 від 14.11.2006 року, укладеним між
АБ «Металург» та ОСОБА_3 на придбання
житла у ВАТ «Запорізький домобудівний
комбінат». За цим договором банк надав
гроші в сумі 28 673 доларів США строком на
249 місяців, тобто до 11.11.2026 року включно.

Згідно з п. 1.3. кредитного договору
№ 52 від 14.11.2006 року, забезпеченням
виконання зобов'язань позичальника за
цим договором є порука ВАТ «ЗДБК», що
укладена між останнім та банком та
порука ОСОБА_1, укладена між останнім та
банком (а.с. 19 - 20).

19.03.2007 року ВАТ «ЗМБК» передало ОСОБА_3
зазначену квартиру (а.с. 18).

Зазначена квартира, яка придбана у
шлюбі, оформлена на ОСОБА_3 шляхом
видачі управлінням житлового
господарства Запорізької міської ради
на її ім'я свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від 03.05.2007
року, яке зареєстровано в електронному
Реєстрі права власності на нерухоме
майно 12.06.2007 року (а.с. 23 - 26, 87-88).

17.07.2007 року ОСОБА_3 уклала із АБ
«Металург» іпотечний договір № 503
для забезпечення виконання усіх
зобов'язань за раніше укладеним
кредитним договором від 14.11.2006 року.
Предметом договору за вище вказаним
договором виступала квартира за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 21-22).

Також за час сумісного життя у шлюбі
сторонами у справі було придбано
наступне майно: автомобілі «РЕНО
Мастер», 2000 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1, білого кольору, який
придбано у 2005 році, який зареєстрований
на ім'я ОСОБА_1, дійсна ринкова вартість
котрого на час розгляду справи в суду
складає 38 755 грн. 08 коп., та автомобіль
«СЕАТ Толедо», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_2, сірого
кольору, який придбано у 2009 році,
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, дійсна
ринкова вартість котрого на час
розгляду справи в суду складає 116 780 грн.

Згідно з матеріалами справи, за
договорами № 389, 390, 391 від 03.05.2006 року,
актами та пояснювальними записками до
них, відповідачу ОСОБА_3 ТОВ «Речовий
ринок «Анголенко» надано торгові місця
№ 53, 54,55 для організації торгівлі
товарами широкого вжитку (а.с. 148-162).

Згідно зі ст. 61 СК України, об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту.

У Постанові Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що при вирішенні спорів між подружжям
про майно, необхідно встановлювати
обсяг спільно нажитого майна, наявного
на час припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК
України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК
України можуть бути будь-які види
майна, за винятком тих, які згідно із
законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України до
складу майна, що підлягає поділу
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться у третіх осіб. При
поділі майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї.

Відповідно до вимог ст. 63 Сімейного
кодексу України, дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі ст. 71 СК України, майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом.

Допитані у судовому засідання свідки
ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_11, кожен окремо
підтвердили усі обставини, викладені у
позові.

За вимогами ч. 3 ст. 10
Цивільно-процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 11
Цивільно-процесуального кодексу
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб та в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідачем ОСОБА_3 під час розгляду
справи надано суду копію довідки ПАТ
«МетаБанк» від 08.11.2012 про внесення
ОСОБА_9 грошових коштів в сумі 27 000
доларів США в касу банку, копію
договору купівлі-продажу квартири від
09.04.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_9
продала квартиру за 79 123 грн., копію
квитанції № 28668380 від 09.04.2008 року.

Як встановлено ч. 1 ст. 1087 ЦК України
розрахунки за участю фізичних осіб, не
пов'язані із здійсненням ними
підприємницької діяльності, можуть
провадитися у готівковій або
безготівковій формі за допомогою
розрахункових документів у
електронному або паперовому вигляді.

Поняття розрахункового документу
наведено в ст. 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг».

Так, розрахунковим документом за
вказаним вище Законом є документ
встановлених форми та змісту (касовий
чек, товарний чек, розрахункова
квитанція, проїзний документ тощо), що
підтверджує факт продажу (повернення)
товарів, надання послуг, отримання
(повернення) коштів, купівлі-продажу
іноземної валюти, надрукований у
випадках, передбачених цим Законом, і
зареєстрований у встановленому
порядку реєстратором розрахункових
операцій або заповнений вручну.

В супереч вимогам ст. 60 ЦПК
України, де зазначено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу, ОСОБА_3 не довела доказів, що
саме грошові кошти на повне погашення
кредитного договору № 52 в сумі 27
000 доларів США були внесені 09.04.2008 року
матір'ю відповідача - ОСОБА_9, оскільки
копія квитанції № 28668380 від 09.04.2008 року,
не містить відомостей про особу, від
якої здійснений прийом готівкових
коштів, а довідку банку суд визнає
неналежним доказом з підстав,
зазначених вище.

Суд заслухавши пояснення свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_12, приходить до висновку,
що отримана ОСОБА_9 сума від продажу
квартири в розмірі 15 567 доларів США 92
центи, не підтверджують можливість
ОСОБА_9 погасити кредит сторін у справі
09.04.2008 року у сумі 27 000 доларів США.
Доказів на підтвердження того, що іншу
частину коштів ОСОБА_9 доклала з
власних збережень, суду не надано.

Зміст права власності, яке полягає
у праві володіння, користування та
розпорядження своїм майном, визначено
у ст. 317 ЦК України. На зміст права
власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює
конституційний принцип непорушності
права власності, передбачений ст. 41
Конституції України. Він означає, що
право власності є недоторканим,
власник може бути позбавлений або
обмежений у його здійсненні лише
відповідно і в порядку, встановлених
законом.

Суд погоджується із запропонованим
позивачем порядком користування
спірною квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Крім того, інших пропозицій з боку
позивача з цього приводу до суду не
надходило.

Що стосується позовних вимог щодо
поділу торгівельних металевих кіосків
№ № 53, 54, 55, загальною площею 3х6=18,0 м2,
розташованих за адресою: м. Запоріжжя,
вул. Севастопільска-Залізодорожня, суд
приходить до висновку, що дані кіоски
не підлягають поділу, оскільки
відповідач не є власником зазначених
кіосків, а лише використовує їх за
договорами для організації торгівлі та
строк функціонування даних кіосків
зазначений «на період функціонування
речового ринку».

Також враховуючи, що в користуванні
позивача знаходиться автомобіль «РЕНО
Мастер», 2000 року випуску, державний
реєстраційний номер НОМЕР_1, білого
кольору, який зареєстрований на ім'я
ОСОБА_1, а відповідач користується
автомобілем «СЕАТ Толедо», 2008 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, сірого кольору, який
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, суд
вважає за необхідне виділити сторонам
автомобілі, які знаходяться в їх
користуванні і залишити за ними право
власності.

Згідно зі ст. 70 СК України при поділі
майна подружжя має рівні частки.

Таким чином, судом встановлено, що
спільною сумісною власністю подружжя є
автомобілі «РЕНО Мастер», 2000 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
білого кольору, який зареєстрований на
ім'я ОСОБА_1, ринкова вартість котрого
на час розгляду справи в суду складає 38
755 грн. 08 коп. (а.с. 94-97), та автомобіль
«СЕАТ Толедо», 2008 року випуску,
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
який зареєстрований на ім'я ОСОБА_3,
ринкова вартість котрого на час
розгляду справи в суду складає 116 780 грн.
(а.с.99) частки подружжя на ці автомобілі
є рівними.

Суд вважає, що оскільки частки
подружжя є рівними, то з ОСОБА_3
належить стягнути компенсацію
вартості 1/2 частини різниці вартості
автомобіля. Оскільки ОСОБА_1 просить
виділити йому автомобіль вартістю 38755
грн. 08 коп., а ОСОБА_3 автомобіль
вартістю 116780 грн.

Таким чином, вартість автомобіля «РЕНО
Мастер» менше на 78024 грн. 92 коп. більше
вартості автомобіля «СЕАТ Толедо» (116 780
грн. - 38 755 грн. 08 коп. = 78 024 грн. 92 коп.; 78 024
грн. 92 коп. : 1/2= 39 012 грн. 46 коп.) грн., тобто
сума 39 012 грн. 46 коп. повинна бути
стягнута з ОСОБА_3 у якості компенсації
різниці вартості автомобілів.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК
України, суд розглядає справу не інакше
як за зверненням фізичної особи,
поданою згідно вимог ЦПК України, в
межах заявлених нею вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Враховуючи, що згідно позовних вимог,
позивач просить стягнути з відповідача
в якості компенсації різниці вартості
виділеного їй в користування майна у
розмірі 32 621 грн. 46 коп., керуючись
вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України, суд
приходить до висновку, що з ОСОБА_3
повинна бути стягнута у якості
компенсації різниці вартості
автомобілів у розмірі заявлених
позовних вимог 32 621 грн. 46 коп.

На даний момент шлюб між сторонами
розірвано, мирової угоди по справі не
досягнуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України, якщо
визначена позивачем ціна позову
вочевидь не відповідає дійсній
вартості спірного майна або на момент
пред'явлення позову встановити точну
його ціну неможливо, розмір судового
збору попередньо визначає суд з
наступним стягненням недоплаченого
або з поверненням переплаченого
судового збору відповідно до ціни
позову, встановленої судом при
вирішенні справи.

Враховуючи, що позивачем частково
сплачено судовий збір у розмірі 229 грн.
40 коп., з позивача на користь держави
підлягає стягненню недоплачена сума
судового збору у розмірі 1939 грн. 38 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Згідно з матеріалами справи, з
відповідача підлягають стягненню
судові витрати за проведення оцінки
майна - квартири та автомобілів, у
розмірі 610 грн., які підтверджуються
відповідними квитанціями (а.с. 186-187).

Керуючись ст. ст. 63, 70, 71, Сімейного
Кодексу України, ст. ст. 16, 317, 321, ЦК
України, п. 23, 25 Постанови Пленуму ВСУ №
11 від 21.12.2007 року «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», ст. ст. 4, 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212,
214-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ
спільного майна подружжя, визнання
квартири спільною сумісною власністю
подружжя, визнання права власності на ?
частку квартири, усунення перешкод у
здійсненні права власності шляхом
визначення порядку користування
житловим приміщенням та вселенням до
квартири - задовольнити частково.

Визнати квартиру, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Розділити квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
припинивши право власності в цілому на
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.

Визнати право власності на ? частку
квартири за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1
та визнати право власності на іншу ?
частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 за
ОСОБА_3, в порядку поділу спільного
сумісного майна подружжя.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у
користуванні його ? часткою квартири за
адресою: АДРЕСА_1, у спільному
сумісному майні сторін, шляхом
вселення його до квартири за адресою:
АДРЕСА_1 та визначення порядку
користування цією квартирою, виділивши
ОСОБА_1 у користування кімнату, площею
13,2 кв. м., котра у технічному паспорті
зазначена під № 1, а ОСОБА_3 виділити в
користування кімнату 16,8 кв. м., яка у
технічному паспорті зазначена під № 2 з
лоджією площею 1,79 кв. м., а коридор,
ванну кімнату та кухню залишити у
спільному користуванні співвласників
квартири.

Поділити в натурі майно, яке є спільною
сумісною власністю подружжя: виділити
ОСОБА_1 автомобіль «РЕНО Мастер», 2000
року випуску, державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, білого кольору, який
зареєстрований на ім'я ОСОБА_1; виділити
ОСОБА_3 автомобіль СЕАТ Толедо» 2008 року
випуску, державний реєстраційний номер
НОМЕР_2, сірого кольору, який
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер НОМЕР_3, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4, кошти в
сумі 32 621 грн. 46 грн. в якості
компенсації різниці вартості
автомобілів.

Стягнути з ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер
НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
ідентифікаційний номер НОМЕР_4,
сплачені судові витрати у розмірі 839
грн. 40 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
держави недоплачену суму судового
збору у розмірі 1939 грн. 38 коп.

У задоволенні інших позовних
вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя

В.Б. Кулик