АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц-79613275
Головуючий у 1 інстанції -
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - Шахової О.В.

суддів Головачова Я.В., Саліхова В.В.

при секретарі Меєчко Д.П.

розглянула в відкритому судовому
засіданні у м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на ухвалу судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 29 вересня 2014
року

за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про визнання виконавчого напису таким,
що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И Л А :

В вересні 2014 року ОСОБА_1 через свого
представника звернулась до суду з
позовом, в якому просила визнати таким,
що не підлягає виконанню виконавчий
напис вчинений 16.04.2014 року приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_3 про
звернення стягнення на квартиру
АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 29.09.2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 повернуто
позивачу з мотивів порушення правил
підсудності.

Не погодившись з ухвалою суду,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу та, посилаючись на
порушення норм процесуального права,
просить ухвалу суду скасувати та
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги представник зазначає, що
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
має бути відкрито в порядку ч. 12 ст. 110
ЦПК України, оскільки позов нею
пред'явлено щодо визнання виконавчого
напису нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, а не з приводу нерухомого
майна.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судове
засідання суду не з'явився. Про місце та
час розгляду справи, відповідно до
ст.ст.74.76 ЦПК України, повідомлений
належно, причини неявки в судове
засідання не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК неявка
сторін, або інших осіб,які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час та місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи в апеляційному суді.

Заслухавши доповідь судді Шахової О.В.,
пояснення представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України,
позови до фізичної особи
пред'являються в суд за зареєстрованим
у встановленому законом порядку місцем
її проживання або за зареєстрованим у
встановленому законом порядку місцем
її перебування.

Згідно з ч. 1 ст. 115 ЦПК України, якщо
суддя вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання
до належного суду.

Постановляючи ухвалу про повернення
позовної заяви позивачу для подачі до
належного суду, суд першої інстанції,
виходив з того, що в даному випадку має
місце виключна підсудність, оскільки
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню буде
мати наслідки, пов'язані з правом
сторін на нерухоме майно, яке не
відноситься до меж адміністративної
території Шевченківського району м.
Києва, тому,підстави для відкриття
провадження по справі відсутні.

Проте, такі висновки зроблено на
порушення вимог закону, без належного
з'ясування обставин, з огляду на що
ухвалу суду не можна визнати законною і
вона, відповідно до ст. 312 ЦПК України
підлягає скасуванню.

Як убачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про
визнання виконавчого напису нотаріуса
таким, що не підлягає виконанню, до
відповідача - ПАТ «Альфа-Банк», яке
знаходиться в межах адміністративної
території Шевченківського району м.
Києва.

Відповідно до роз'яснень Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладених в узагальненні
судової практики розгляду справ про
оскарження нотаріальних дій або
відмову в їх вчиненні від 7.02.2014 року,
судам слід пам'ятати, що виключну
підсудність згідно з п. 42 Постанови
ВССУ № 3 встановлено для позовів, що
виникають із приводу нерухомого майна
(ч. 1 ст. 114 ЦПК). Згідно з положеннями ст.
181 ЦК до нерухомого майна належать:
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на них, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Наприклад, це позови
про право власності на таке майно; про
право володіння і користування ним (ст.
358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності, та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності, та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Отже, якщо, наприклад, пред'явлені
позовні вимоги стосуються нотаріально
посвідченого договору про відчуження
нерухомості, то позов подається з
дотриманням правил про виключну
підсудність, тобто до суду за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Стосовно інших справ щодо оскарження
нотаріальних дій або відмови в їх
вчиненні жодних спеціальних норм ані в
ЦПК, ані в Законі № 3425-XII не закріплено.

У зв'язку з цим застосовуються правила
ч. 1 ст. 109 ЦПК щодо підсудності справ за
місцезнаходженням відповідача, згідно
з якою позови до фізичної особи
пред'являються до суду за
зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування.
Тобто застосовуються правила
загальної територіальної підсудності,
оскільки ч. 12 ст. 110 ЦПК визначає
альтернативну підсудність (за вибором
позивача).

У ст. 3 Закону України від 11 грудня 2003
року № 1382-IV «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» наведені визначення понять
«місце перебування» та «місце
проживання».

Проте, подання такої позовної заяви до
суду за зареєстрованим місцем
проживання відповідача - нотаріуса
неможливе, оскільки нотаріус діє не як
фізична особа, а як орган юрисдикційної
діяльності від імені держави. Отже,
суди мають враховувати таке: у випадках
оскарження нотаріальних дій або
відмови в їх вчиненні, коли
відповідачем у справі є приватний або
державний нотаріус, позов повинен
подаватися за місцем здійснення ним
зареєстрованої нотаріальної
діяльності, а не за місцем його
зареєстрованого проживання чи
перебування як фізичної особи.

Таким чином, положення ст. 114 ЦПК
України до спірних правовідносин не
підлягають застосуванню і заявлені
ОСОБА_1 вимоги мають розглядатися з
дотриманням правил ч. 12 ст. 110 ЦПК
України, так як ці вимоги не стосуються
нерухомого майна, у зв'язку з чим,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що при вирішенні питання
відкриття провадження у справі суд
першої інстанції порушив порядок,
встановлений для його вирішення,
оскільки не застосував закон, який
підлягав застосуванню, тому ухвалу
суду слід скасувати і передати питання
на новий розгляд до суд першої
інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Шевченківського
районного суду м. Києва від 29 вересня 2014
року скасувати і передати питання на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та касаційному
оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді