Номер провадження: 22-ц/785/9240/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого
Сегеди С.М.,

суддів:
Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря
Феленко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у
користуванні власністю, вселення,
виселення та зняття з реєстраційного
обліку, за участю третіх осіб: органу
опіки та піклування Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області та Малиновського
районного відділу ГУ ДМС України в
Одеській області,

встановила:

09 січня 2014 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду із зазначеним
позовом та після доповнення позовних
вимог просила усунути перешкоди у
користуванні власністю, шляхом
зобов'язання ОСОБА_4 передати позивачу
ключі від вхідних дверей квартири
АДРЕСА_1, вселити її в квартиру,
виселити ОСОБА_4 і ОСОБА_5 без надання
іншого житла, та зняти з реєстраційного
обліку ОСОБА_4, зобов'язавши
Малиновський районний відділ ГУ ДМС
України в Одеській області провести
зняття з реєстраційного обліку.

Свої вимоги мотивувала тим, що в
провадженні Овідіопольського
районного суду Одеської області
перебуває цивільна справа № 509/4412/13-ц,
яка відкрита за ухвалою суду від 29
жовтня 2013 року на підставі поданого
позову органом опіки та піклування, в
особі Овідіопольської районної
державної адміністрації, до ОСОБА_3 про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів на утримання
дитини.

Також зазначила, що вказана цивільна
справа № 509/4412/13-ц відкрита за позовом
та на підставі притягнення її до
адміністративної відповідальності
згідно ст. 173-2 Кодексу України про
адміністративні правопорушення по
адміністративній справі №509/3718/13 п.
Вище вказана позовна заява носить
відомості, які не відповідають
дійсності, а саме будь-яких реагувань
та профілактики відносно питань
виховання її доньки з боку органа опіки
та піклування, в особі Овідіопольської
районної державної адміністрації, не
було взагалі.

Як зазначила позивач, відповідач
ОСОБА_4 ініціювала вище вказану
незаконну цивільну справу, якою
переслідує мету позбавлення її прав
власності на квартиру АДРЕСА_1, яка
належить позивачу на підставі договору
купівлі-продажу житлової квартири від
27 грудня 2003 року (далі - спірна
квартира).

З її дозволу у спірну квартиру була
вселена та зареєстрована відповідач
ОСОБА_4, але на теперішній час остання
почала створювати перешкоди позивачу у
користуванні своєю власністю, шляхом
обману та зловживання її довірою,
відібрала ключі від вхідних дверей
квартири та взагалі не пускає позивача
у приміщення квартири, і в цій квартирі
незаконно під своїм наглядом утримує
доньку позивача ОСОБА_6, чим позбавила
її права спілкуватися з дитиною, тобто
незаконно втручається у виховання
доньки, робить для неї неможливим
виконання обов'язків матері.

На час розгляду цивільної справи №
509/4412/13-ц здійснюється соціальний
супровід родини позивача згідно наказу
Одеського міського центру соціальних
служб для сім'ї, дітей та молоді за № 1155
від 20.11.2013 року. 02 грудня 2013 року
спеціалісти вище вказаної служби разом
з позивачем відвідали її квартиру, де
мешкає ОСОБА_4, яка впустила їх у спірну
квартиру, але перервала спілкування,
шляхом створення істерики, яка
супроводжувалася криком та бранкою в
їх адресу, та позивачу не вдалося в
черговий раз отримати комплект її
ключів від вхідних дверей квартири.

Крім того ОСОБА_4 незаконно вселила без
згоди позивача у спірну квартиру свого
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який веде
аморальний спосіб життя, та його
мешкання у цій квартирі може вплинути
на негативні наслідки виховання та
психічний стан доньки позивача, а також
створює перешкоди відносно адресної
реєстрації в цій квартирі доньки
позивача.

Таким чином, з вини ОСОБА_4 створені
умови для неї та дочки, які впливають на
неможливість тимчасового сумісного
проживання, та як слідство вони
порушують її права і обов'язки, які
пов'язані з вихованням та утриманням
дитини.

Посилаючись на те, що відповідачі із
позивачем не укладали договору
житлового найму, ОСОБА_4 тимчасово
мешкає у вище вказаній житловій
квартирі за усної домовленості,
просила її вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні
позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про дату, час та місце
судового засідання повідомлявся
належним чином.

Третя особа: Орган опіки та піклування
Овідіопольської районної державної
адміністрації Одеської області надав
до суду клопотання про розгляд справи
за їх відсутністю та прийняти рішення,
враховуючи права та інтереси
малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с
35-36).

Третя особа: Малиновський районний
відділ ГУ ДМС України в Одеській
області надав до суду заяву про розгляд
справи за їх відсутністю (а.с. 63-64).

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2014 року позовну
заяву ОСОБА_3, в частині вселення ОСОБА_6
у спірну квартиру, залишено без
розгляду та продовжено провадження у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, треті особи: Орган опіки та
піклування Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області, Малиновський районний відділ
ГУ ДМС України в Одеській області, про
усунення перешкод у користуванні
власністю, вселення, виселення, зняття
з реєстраційного обліку (а.с.88).

Рішенням Малиновського районного
суду м. Одеси від 23 вересня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено
частково.

Було зобов'язано ОСОБА_4 усунути ОСОБА_3
перешкоди в користуванні приватною
власністю, а саме спірною квартирою та
передати їй ключі від квартири.

Вселено ОСОБА_3 в спірну квартиру та
виселено ОСОБА_5 із вказаної квартири
без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму
сплаченого судового збору в розмірі
243,60 грн.

В решті позовних вимог було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про скасування вищевказаного
рішення та ухвалення нового, яким її
позовні вимоги задовольнити у повному
обсязі, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалено із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
судового рішення, заслухавши
доповідача, доводи апеляційної скарги,
заперечень проти неї, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відмови в задоволенні апеляційної
скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
ОСОБА_3 є власником спірної квартири, а
тому суд вселив її у цю квартиру,
зобов'язав ОСОБА_4 усунути ОСОБА_3
перешкоди в користуванні спірною
квартирою та передати їй ключі від
квартири.

Крім того, судом правомірно і
обґрунтовано прийнято рішення про
виселення ОСОБА_5 із вказаної квартири
без надання іншого жилого приміщення,
оскільки останній без жодних правових
підстав вселився у спірну квартиру та
чинить перешкоди позивачу у здійснені
права власністю цією квартирою.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів та особи,
які беруть участь у справі, оскільки
рішення суду у зазначеній частині в
апеляційному порядку не оскаржується.

В даному випадку позивач ОСОБА_3
оскаржує ухвалене рішення, фактично в
частині відмови в задоволенні її
позовних вимог щодо виселення із
спірної квартири її мами - відповідача
ОСОБА_4 без надання їй іншого жилого
приміщення, та зняття її з
реєстраційного обліку за адресою
спірної квартири.

Ухвалюючи судове рішення, суд відмовив
у задоволенні цієї частини позовних
вимог, обґрунтовуючи свій висновок тим,
що відповідач ОСОБА_4 вселившись у
спірну квартиру в 2004 році в якості
члена сім'ї власника житла - позивача
ОСОБА_3, яка є донькою ОСОБА_4, у зв'язку з
чим остання набула право постійного
користування спірною квартирою.

При цьому суд правомірно взяв до уваги,
що письмовий договір найму житлового
приміщення між сторонами не укладався,
термін проживання сторонами не
визначався.

З цих підстав, та у відповідності до ст.
169 ЖК України, на який посилалась
позивач (а.с.38), суд дійшов висновку про
те, що правові підстави для виселення
ОСОБА_4 відсутні.

Також суд правомірно виходив із того,
що підстав для виселення відповідача
ОСОБА_4, які передбачені ст.ст. 116,150,157 ЖК
України, також відсутні.

З таким висновком суду повністю
погоджується колегія суддів, з огляду
на наступні обставини.

Так, у відповідності до ст. 169 ЖК
України, у разі припинення договору
найму жилого приміщення в квартирі, що
належить громадянинові на праві
приватної власності, наймач
зобов'язаний звільнити жиле
приміщення, в разі відмови підлягає
виселенню в судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Оскільки відповідач ОСОБА_4 не є
наймачем спірної квартири, а є членом
сім'ї позивача ОСОБА_3, тобто власника
спірної квартири, застосування до
спірних правовідносин ст. 169 ЖУ України
є неприпустимим.

Що стосується підстав для виселення
відповідача ОСОБА_4 із спірної квартири
на підставі ст.ст. 116, 157 ЖК України, то
колегія суддів зазначає наступне.

Так, за змістом ст. 157 та у відповідності
до ст. 116 ЖК України член сім'ї власника
квартири підлягає виселенню без
надання іншого жилого приміщення у
разі, якщо він систематично руйнує чи
псує жиле приміщення, або використовує
його не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
співжиття робить неможливим для інших
проживання із ним в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними.

Однак, матеріали справи не містять
доказів того, що відповідач ОСОБА_4
здійснювала неправомірні дії,
зазначені вище, та того, що до неї
застосовувались заходи запобігання і
громадського впливу, які виявились
безрезультатними.

Навпаки, матеріали справи містять
докази того, що саме позивач ОСОБА_3
притягувалась до адміністративної
відповідальності за вчинення
насильства в сім'ї по відношенню до
своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.20, 21).

Колегія суддів крім викладеного
зазначає, що наявність між сторонами
неприязних стосунків, що вбачається в
даному випадку, також не є підставою
для виселення члена сім'ї власника
житла без надання іншого приміщення.

Доводи заявника апеляційної скарги про
те, що своєю поведінкою відповідач
ОСОБА_4 негативно впливає на психіку та
виховання неповнолітньої доньки
позивача, також не знайшли свого
підтвердження в матеріалах справи.

Разом з тим, із матеріалів справи
вбачається, що орган опіки і
піклування, в собі Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області, звернувся саме до
позивача ОСОБА_3 з позовом про
позбавлення її батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_6,
з посиланням на здійснення позивачем
фізичного та психічного насилля
стосовно доньки (а.с.12-14).

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник
апеляційної скарги не надав суду
достатніх, належних і допустимих
доказів існування обставин, на які він
посилається як на підставу своїх
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія судів
дійшла висновку про законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
суду, доводи апеляційної скарги його не
спростовують, рішення ухвалено у
відповідності до вимог матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим
апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Що стосується вимог апелянта ОСОБА_3
про постановлення окремої ухвали
відносно повної бездіяльності
посадових осіб органу опіки і
піклування Овідіопольської районної
адміністрації з питань, пов'язаних із
захистом прав сім'ї та дитини, то
колегія судів зазначає, що підстав для
задоволення цих вимог матеріали справи
не містять, оскільки судом не
встановлено порушення прав позивача
ОСОБА_3 з боку зазначеного органу опіки
і піклування по даній цивільній
справі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 23 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської
області: С.М.
Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко