Справа № 369/7999/14-ц Головуючий у І
інстанції Пінкевич Н.С. Провадження №
22-ц/780/6294/14 Доповідач у 2
інстанції КулішенкоКатегорія 56
УХВАЛА

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Кулішенка Ю.М.,

суддів: Лащенка В.Д., Сушко Л.П.,

при секретарі: Горошук І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
вересня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
розірвання договору та відшкодування
шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року позивачка звернулась
до суду з позовом до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання
договору та відшкодування шкоди. Свої
вимоги мотивувала тим, що між нею та
відповідачем був укладений договір, за
умовами якого відповідач мав у
визначені строки передати їй товари,
меблі. На виконання умов договору вона
сплатила відповідачу кошти в розмірі
45400 грн.. Відповідач меблі у визначений
договором строк не встановив. На
неодноразові звернення та вимоги
відповідач обіцяв виконати умови
договору, але щоразу порушував слово.
Оскільки відповідач істотно порушив
умови договору, вона не отримала меблі
протягом визначеного часу. Вважає, що
договір повинен бути розірваним, а
відповідач зобов'язаний повернути
кошти в розмірі 45400 грн. з врахуванням
трьох відсотків річних в розмірі 1350,75
грн. Через неправомірні дії
відповідача їй було завдано моральної
шкоди в розмірі 10 000 грн. та
матеріальної шкоди у вигляді упущеної
вигоди. Заявила, що протягом цього часу
дані кошти вона могла покласти в
установу банку на депозит та
відповідно отримати дохід в загальному
розмірі 5675,41грн.

ОСОБА_1 просила розірвати договір
№00033/11, укладений 24 листопада 2013 року
між нею та фізичною особою-підприємцем
ОСОБА_2; розірвати договір №00041/12,
укладений 23 грудня 2013 року; стягнути з
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на її
користь сплачені кошти по договорам в
розмірі 45400 грн., 3% річних, що складають
1350,75 грн., на відшкодування моральної
шкоди - 10000 грн., на відшкодування
упущеної вигоди - 5675,41 грн.; та судові
витрати по оплаті правової допомоги в
розмірі 2100 грн. покласти на
відповідача.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
вересня 2014 року позов задоволено
частково.

Розірвано договір №00033/11, укладений 24
листопада 2013 року між ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Розірвано договір №00041/12, укладений 23
грудня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на
відшкодування шкоди 46 750,75 грн., та 1564,50
грн. витрат на правову допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
в розмірі 467,51 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить рішення
скасувати та постановити нове, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року "Про судове рішення у
цивільній справі" зазначено, що рішення
є законним тоді, коли суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства
відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив
справу згідно з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин відповідно до
статті 8 ЦПК, а також правильно
витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції повністю відповідає
зазначеним вимогам закону.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу. А відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено, що
24 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та
фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2
укладений договір №00033/11. За умовами
договору відповідач зобов'язувався
передати покупцю у власність товар:
стіл комп'ютерний, шафа на балкон,
спальне ліжко, дві тумбочки під спальне
ліжко, шафа-купе в спальню, шафа-купе в
прихожу, кухня та монтаж.

У п. 2 договору встановлені обов'язки
сторін, за якими продавець
зобов'язувався передати товар належної
якості покупцю в строк, визначений п. 4
договору, а покупець зобов'язувався
прийняти товар та сплатити передбачену
цим договором ціну, в порядку та
розмірі, визначеному п. 3 договору.

П.3 визначено, що ціна товару становить
45 651 грн., а покупець зобов'язувався
виконати попередню оплату в день
підписання договору в розмірі 70%: 31 955
грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
на виконання умов договору ОСОБА_1
передала ФОП ОСОБА_2 попередню оплату
по даному договору в день його
підписання, в розмірі 32 000 грн., що
підтверджується сторонами по справі.

23 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2 укладений
договір №00041/12. За умовами договору
відповідач зобов'язувався передати
покупцю у власність товар: шафа-купе,
гостинна стінка, трюмо з дзеркалом,
тумба в ванну.

У п. 2 договору встановлені обов'язки
сторін, за якими продавець
зобов'язувався передати товар належної
якості покупцю в строк, визначений п. 4
договору, а покупець зобов'язувався
прийняти товар та сплатити передбачену
цим договором ціну, в порядку та
розмірі, визначеному п. 3 договору.

П.3 визначено, що ціна товару становить
19 080 грн., а покупець зобов'язувався
виконати попередню оплату в день
підписання договору в розмірі 70%: 13 356
грн.

З матеріалів справи встановлено, що на
виконання умов цього договору ОСОБА_1
передала ФОП ОСОБА_2 попередню оплату в
день його підписання, в розмірі 13 400
грн., що підтверджено сторонами по
справі.

Права та обов'язки сторін визначені в п.
2 договору. Так, продавець
зобов'язувався передати товар належної
якості покупцю в строк, визначений п. 4
договору; а покупець зобов'язувався
прийняти товар та сплатити передбачену
цим договором ціну, в порядку та
розмірі, визначеному п. 3 договору.

У п. 4 договору №00033/11 від 24 листопада 2013
року визначено, що передача товару
здійснюється протягом 30 робочих днів
після внесення покупцем попередньої
оплати.

У п. 4 договору №00041/12 від 23 грудня 2013
року визначено, що передача товару
здійснюється протягом 14 робочих днів
після внесення покупцем попередньої
оплати.

Судом першої інстанції встановлено, що
у строк до лютого 2014 року товар не був
доставлений позивачці та не
змонтований.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ст. 663 ЦК України
продавець зобов'язаний передати товар
покупцеві у строк, встановлений
договором купівлі-продажу, а якщо зміст
договору не дає змоги визначити цей
строк, - відповідно до положень статті
530 цього Кодексу.

За ст. 610 ЦК України порушення
зобов'язання є його невиконання або
його невиконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору, зміна умов зобов'язання,
сплата неустойки, відшкодування
збитків та моральної шкоди.

За ст. 693 ЦК України якщо договором
встановлений обов'язок покупця
частково або повністю оплатити товар
до його передання продавцем (попередня
оплата), покупець повинен здійснити
оплату в строк, встановлений договором
купівлі-продажу, а якщо такий строк не
встановлений договором, - у строк,
визначений відповідно до статті 530
цього Кодексу. У разі невиконання
покупцем обов'язку щодо попередньої
оплати товару застосовуються
положення статті 538 цього Кодексу. Якщо
продавець, який одержав суму
попередньої оплати товару, не передав
товар у встановлений строк, покупець
має право вимагати передання
оплаченого товару або повернення суми
попередньої оплати. На суму
попередньої оплати нараховуються
проценти відповідно до статті 536 цього
Кодексу від дня, коли товар мав бути
переданий, до дня фактичного передання
товару покупцеві або повернення йому
суми попередньої оплати. Договором
може бути встановлений обов'язок
продавця сплачувати проценти на суму
попередньої оплати від дня одержання
цієї суми від покупця.

За ст. 651 ЦК України зміна або
розірвання договору допускається лише
за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору. У разі
односторонньої відмови від договору у
повному обсязі або частково, якщо право
на таку відмову встановлено договором
або законом, договір є відповідно
розірваним або зміненим.

Ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору, ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства.

Порушення зобов'язання у розумінні ст.
610 ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Стаття 6 Закону України «Про захист
прав споживачів» гарантує право
споживача на належну якість продукції
шляхом зобов'язання виконавця передати
споживачеві продукцію належної якості,
а також надати інформацію про цю
продукцію.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції дійшов висновку про
наявність підстав задовольнити
позовні вимоги в частині розірвання
договорів та стягнення матеріальної
шкоди на суму 46 750,75 грн., що включає
сплачені кошти за договором №00033/11 від
24 листопада 2013 року в розмірі 32 000грн.,
за договором №00041/12 від 23 грудня 2013 року
в розмірі 13400 грн., та три відсотки
річних за порушення умов договору в
розмірі 1350,75 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) У
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів; 3) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку зі
знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у
приниженні честі та гідності фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної або юридичної особи. Моральна
шкода відшкодовується грішми, іншим
майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або Законом.

Положеннями ст.1167 ЦК України
передбачено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивачка не довела та
не надала належних і безспірних
доказів в обґрунтування своїх позовних
вимог в частині відшкодування
моральної шкоди та упущеної вигоди.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків встановлених статтею 61 ЦПК
України, частина перша якої передбачає,
що обставини, визнані сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Отже, враховуючи вимоги закону,
встановлені обставини справи та
виходячи з положень ст.60 ЦПК України,
згідно з якою кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про відмову в задоволені
позовних вимог в частині стягнення
моральної шкоди та упущеної вигоди,
зважаючи на те, що позивачка не надала
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження своїх вимог.

Докази та обставини, на які посилається
ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі,
були предметом дослідження судом
першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом були дотримані
норми матеріального та процесуального
права.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи, що судом першої інстанції
повно і всебічно з'ясовані всі
обставини справи, правильно
встановлено правові відносини сторін,
дана належна правова оцінка доказам у
справі, висновки місцевого суду
відповідають фактичним обставинам
справи, рішення суду відповідає
вимогам матеріального і
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді: