Справа № 310/5431/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12 листопада 2014 року
м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області

у складі: головуючого - судді Парій О.В.

при секретарі -
Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Бердянського
міськрайонного суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Приазовкурорт» про
визнання наказу про звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, третя особа
директор філії Приватного
акціонерного товариства
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом,
в якому просить: - поновити його на
посаді реєстратора медичного
приймального відділення Філії ПрАТ
«Приазовкурорт «Клінічний санаторій
«Бердянськ»; - визнати наказ про
звільнення № 138-к від 27.06.2014 р.
незаконним; - стягнути з відповідача
заробітну плату за час вимушеного
прогулу починаючи з 01 липня 2014 р. по
дату поновлення на роботі. Зазначив, що
20 січня 2014 року між ним та відповідачем
був укладений трудовий договір строком
до 20 лютого 2014 року. На підтвердження
цього був виданий відповідний наказ. По
закінченні, вказаного вище строку, ним
була подана заява про продовження дії
договору ще на місяць. Вподальшому
таких заяв, на вимогу керівництва Філії
ПрАТ «Приазовкурорт» «Клінічний
санаторій «Бердянськ» ним написано
декілька. Кожний раз у заяві він просив
продовжити строк дії договору на один
місяць, остання з таких заяв подана ним
31 травня 2014 року. Вказує, що накази про
продовження строку дії договору для
ознайомлення йому не пред'являлись.
Трудові відносини фактично тривали до
30 червня 2014 року, коли йому було
пред'явлено наказ про звільнення та
видано трудову книжку. 30 червня 2014 року
його звільнено з посади реєстратора
медичного приймального відділення
Філії ПрАТ «Приазовкурорт» «Клінічний
санаторій «Бердянськ» за п. 2 ч. 1 ст. 36
КЗпП України у зв'язку із закінчення
строку трудового договору. Наказ № 138-к
від 27 червня 2014 року він підписав із
зауваженням, щодо не згоди з причинами
звільнення, оскільки не бажав
припинення трудових відносин. З
підставою для звільнення не
погоджується та вважає наказ
незаконним та таким, що порушує його
конституційні права. Вважає, що
оскільки 19 лютого 2014 року на підставі
його заяви трудовий договір було
продовжено, в розумінні норми ст. 39-1
КЗпП України такий договір набув
безстрокового характеру. Жодних
підстав для укладання строкового
трудового договору не зазначено ні в
його заяві про прийняття на роботу, ні в
наказі про прийняття № 10-к від 20 січня
2014 року. Умови трудового договору щодо
строковості були імперативно нав'язані
йому роботодавцем без будь-яких
обґрунтувань та пояснень. Не володіючи
відповідними знаннями в області
трудового права, він погодився на
укладання договору на певний строк,
розуміючи, що така умова суттєво
погіршує його становище відносно інших
працівників підприємства та не
відповідає його інтересам. Наказ про
прийняття на роботу за строковим
договором ним не оскаржувався. Вказує,
що після звільнення він не працює та з
відповідача має бути стягнутий
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

В судовому засіданні позивач
заявлені вимоги підтримав. Додатково
до викладеного в позовній заяві
зазначив, що підстав для укладання
строкового трудового договору не було,
робота на його посаді носила постійний
характер та не є сезонною, санаторій
працює цілий рік. В санаторії існує
така практика укладання строкових
договорів із працівниками.

ОСОБА_3, яка є представником
відповідача та третьої особи за
дорученнями, в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала та в їх
задоволенні просить відмовити.
Зазначила, що санаторно-курортна
галузь є сезонною. Характер діяльності
Філії з обслуговування відпочиваючих є
несталим. Позивач при прийомі на роботу
ознайомлений з колективним договором.
При прийомі на роботу ОСОБА_1 виявив
власне бажання, прохання викладене в
його особистих заявах. Позивач
прийнятий на посаду реєстратора
медичного приймального відділення за
строковим трудовим договором з 20 січня
2014 року до 20 лютого 2014 року на підставі
наказу згідно з власною заявою від 17
січня 2014 року. З наказом про прийом на
роботу позивач ознайомлений. Строковий
трудовий договір був продовжений
декілька разів з 21 лютого 2014 року по 31
березня 2014 року, з 01 квітня 2014 року по 30
квітня 2014 року, з 01 травня 2014 року по 31
травня 2014 року, з 01 червня 2014 року по 30
червня 2014 року. Вказує, що строковий
трудовий договір з позивачем був
укладений на термін, установлений за
погодженням сторін. Позивач і
роботодавець самостійно визначили
обмеження трудових правовідносини
проміжком часу до 30 червня 2014 року.
Строковий трудовий договір із
позивачем припинений на підставі п. 2
ст. 36 КЗпП після закінчення строку, на
який його було укладено. З наказом про
звільнення позивач ознайомлений. Після
цього він до роботи не приступав, в
трудових відносинах з відповідачем не
перебував, трудові відносини фактично
не тривали. Трудова книжка видана 30
червня 2014 року. З підставою звільнення
позивач ознайомлений. Остаточний
розрахунок проведений в день
звільнення. Вказує, що строковий
трудовий договір з позивачем укладений
за його бажанням та з урахуванням його
інтересів і на вказаний ним в його
заявах строк з урахуванням характеру
роботи Філії. Строковий трудовий
договір між сторонами був укладений на
добровільних підставах, на прохання
позивача.

Аналізуючи надані докази, суд
приходить до наступного.

Відповідно до ст.ст. 21, 23, 24 КЗпП
України трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Трудовий договір може бути укладений
на визначений строк, встановлений за
погодженням сторін. Строковий трудовий
договір укладається у випадках, коли
трудові відносини не можуть бути
встановлені на невизначений строк з
урахуванням характеру наступної
роботи, або умов її виконання, або
інтересів працівника та в інших
випадках, передбачених законодавчими
актами. Укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 36 КЗпП України
підставою для припинення трудового
договору є закінчення строку (пункти 2 і
3 статті 23), крім випадків, коли трудові
відносини фактично тривають і жодна з
сторін не поставила вимогу про їх
припинення.

Відповідно до ст. 39-1 КЗпП України
якщо після закінчення строку трудового
договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові
відносини фактично тривають і жодна із
сторін не вимагає їх припинення, дія
цього договору вважається продовженою
на невизначений строк. Трудові
договори, що були переукладені один чи
декілька разів, за винятком випадків,
передбачених частиною другою статті 23,
вважаються такими, що укладені на
невизначений строк.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
прийнятий на посаду реєстратора
медичного приймального відділення
Філії ПрАТ «Приазовкурорт» «Клінічний
санаторій «Бердянськ» за строковим
трудовим договором з 20 січня 2014 року по
20 лютого 2014 року на підставі поданої
заяви від 17 січня 2014 року та згідно
наказу № 10-к від 20 січня 2014 року.

Вподальшому трудові договори були
переукладені декілька разів: з 21 лютого
2014 року по 31 березня 2014 року на підставі
наказу Філії від 21 лютого 2014 року № 47-к
згідно заяви позивача від 20 лютого 2014
року; з 01 квітня 2014 року по 30 квітня 2014
року на підставі наказу Філії від 31
березня 2014 року № 79-к згідно заяви
позивача від 01 квітня 2014 року; з 01
травня 2014 року по 31 травня 2014 року на
підставі наказу Філії від 30 квітня 2014
року № 96-к згідно заяви позивача від 28
квітня 2014 року; з 01 червня 2014 року по 30
червня 2014 року на підставі наказу Філії
від 02 червня 2014 року № 115-к згідно заяви
позивача від 01 червня 2014 року.

Згідно наказу директора Філії ПрАТ
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» від 27 червня 2014 року № 138-к
ОСОБА_1 звільнено з посади реєстратора
медичного приймального відділення 30
червня 2014 року у зв'язку із закінченням
трміну дії строкового трудового
договору за пунктом 2 статті 36 КЗпП
України. З даним наказом позивач
ознайомлений та в день звільнення
отримав трудову книжку та кінцевий
розрахунок.

Зазначене підтверджується заявами
ОСОБА_1 про прийняття на роботу та про
продовження терміну дії строкового
трудового договору, наказами про
прийняття на роботу, про продовження
строку дії трудового договору та про
звільнення з роботи, записами в
трудовій книжці позивача, особовою
карткою працівника, платіжним
дорученням, відомістю зарахування
заробітної плати за червень 2014 року та
розрахунковим листком.

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що ОСОБА_1
добровільно за власної ініціативи
уклав строковий трудовий договір з
уповноваженим органом відповідача,
оскільки власноруч писав заяви про
прийом на роботу та про продовження
строкового трудового договору. Доказів
про примушення його до цих дій суду не
надано, заяв про складнощі в отриманні
доказів та про витребування доказів
судом в порядку ст. 137 ЦПК України не
заявлено. Відповідні накази позивачем
не оскаржені.

Згідно пункту 5 Списку сезонних
робіт і сезонних галузей,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 28 березня 1997 року
№ 278, роботи, пов'язані з
санаторно-курортним обслуговуванням
хворих і відпочиваючих в
санаторно-курортних закладах і
закладах відпочинку віднесені до
сезонних робіт.

Відповідно до Положення про Філію
Приватного акціонерного товариства
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» філія створена з метою
здійснення підприємницької діяльності
для організації і надання громадянам
комплексного санаторно-курортного
відновлювального, спеціалізованого,
реабілітаційного лікування,
відпочинку та інших послуг на основі
ефективного використання наявної
матеріальної бази, родовищ природних
лікувальних ресурсів (п.2.1.). Предметом
діяльності філії є, зокрема, медична
практика із застосуванням методів
санаторно-курортного лікування,
реабілітації й оздоровлення,
організація ефективного
спеціалізованого, відновлювального і
реабілітаційного лікування і
відпочинку громадян України та інших
держав (п.п. 2.3.1).

Згідно довідки АБ № 369543 з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України (ЄДРПОУ) одним з
видів діяльності Філії Приватного
акціонерного товариства
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» зазначено: « 85.11.3
Діяльність санаторно-курортних
закладів».

Враховуючи викладене, суд
приходить до висновку, що робота на
посаді реєстратора медичного
приймального відділення Філії
Приватного акціонерного товариства
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» віднесена до сезонних
робіт.

Отже, з урахуванням характеру
роботи трудові відносини з ОСОБА_1 не
могли бути встановлені на невизначений
строк.

Таким чином, з позивачем правомірно
укладено строковий договір, що
відповідає вимогам пункту 2) частини
першої та частині другій статті 23 КЗпП
України.

Не зважаючи на те, що строковий
трудовий договір з ОСОБА_1
переукладений декілька разів, такий
договір не можна вважати таким, що
укладений на невизначений строк,
оскільки на нього розповсюджується
застереження, зазначене у частині
другій статті 39-1 КЗпП України.

Зазначений трудовий договір також
не є продовженим на невизначений строк,
оскільки трудові відносини з ОСОБА_1
припинені 30 червня 2014 року в зв'язку із
закінченням строку, так як
роботодавець поставив вимогу про їх
припинення (ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України).

Виходячи з цього, суд вважає, що
звільнення позивача проведене з
дотриманням вимог законодавства про
працю, в зв'язку з чим в задоволенні
позовних вимог належить відмовити.

Керуючись, ст.ст. 3-6, 11, 57-62, 64, 88, 212-215,
294 ЦПК України, ст.ст. 21, 23, 24, 36, 39-1 КЗпП
України, п. 5 Списку сезонних робіт і
сезонних галузей, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.97 року № 278, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
«Приазовкурорт» про визнання наказу
про звільнення незаконним, поновлення
на роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
третя особа директор філії Приватного
акціонерного товариства
«Приазовкурорт» «Клінічний санаторій
«Бердянськ» ОСОБА_2, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій