Провадження №2/748/679/14
Єдиний унікальний № 748/2356/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2014 року
м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого судді Олещенко В.І.,

при секретарі Барбаш К.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Чернігові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, Автокооперативу № 40
Деснянської районної організації
Всеукраїнської спілки автомобілістів
про визнання незаконним рішення про
включення до членів автокооперативу та
визнання права власності на будівельні
матеріали та обладнання, які
використані в процесі будівництва
гаражу,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_5, Автокооперативу № 40
Деснянської районної організації
Всеукраїнської спілки автомобілістів,
в якому просить визнати незаконним
рішення правління автокооперативу № 40
від 31 грудня 2010 року за № 12 про
прийняття в члени автокооперативу
ОСОБА_5; визнати за позивачем право
власності на будівельні матеріали та
обладнання, які використані для
будівництва гаражу НОМЕР_1 в
автокооперативі № 40, розташованого в с.
Новоселівка, Чернігівського району та
області; визнати за позивачем права
забудовника на незданий в експлуатацію
гараж НОМЕР_1 в автокооперативі № 40,
розташований в с. Новоселівка,
Чернігівського району та області.

В обгрунтування позову зазначено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача
ОСОБА_6 Після його смерті відкрилась
спадщина на належне йому майно, зокрема
гараж НОМЕР_1 в автокооперативі №40.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України вона є
спадкоємцем за законом. Крім неї
спадкоємцем за законом є ОСОБА_5, син
померлого. З липня 1989 року вона стала
жити з ОСОБА_6 однією сім'єю, мали
спільний бюджет. В 1989 році вона
позичила у ОСОБА_7 1500 руб. для
будівництва гаражу, який був
побудований за її кошти. ОСОБА_5 в 2010
році звернувся до Деснянського
районного суду з позовом до
автокооперативу №40 про визнання права
власності на гараж в порядку
спадкування, в якому не зазначив її як
спадкоємця. Заочним рішенням
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 19 липня 2010 року було
визнано за ОСОБА_5 право власності на
гараж НОМЕР_1 в автокооперативі №40 в
порядку спадкування за законом. На
підставі цього рішення суду та за
заявою ОСОБА_5 31.12.2010 року він був
прийнятий членом автокооперативу №40.
За скаргою позивачки рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області від 02.02.2012 року рішення
Деснянського районного суду м.
Чернігова від 19.07.2010 року скасовано.
Вважає, що ОСОБА_5 був незаконно
прийнятий в члени авто кооперативу без
врахування її інтересів. Вона має намір
здати в експлуатацію гараж та
зареєструвати його, але не може цього
зробити в зв'язку з тим, що відповідач
ОСОБА_5 не бажає в добровільному
порядку вирішити це питання.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити з вказаних
підстав.

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити у його
задоволенні.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
приходить до висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачка із
ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому
шлюбі з 13 жовтня 2000 року. (а.с.6)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2. (а.с.5)

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається з копії спадкової справи
№ 820/2009, до Першої чернігівської
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6
звернулися дружина спадкодавця ОСОБА_1,
син спадкодавця ОСОБА_5 Із заявами про
відмову від спадщини на користь
останнього звернулися мати
спадкодавця ОСОБА_8 та син спадкодавця
ОСОБА_9 (а.с.62-69)

Відповідно до ст. 1278 ЦК України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

Зі спадкової справи вбачається, що всі
спадкоємці ОСОБА_6 мали право по ?
частині спадкового майна, але в силу
того, що мати спадкодавця та один з його
синів відмовилися від спадщини на
користь відповідача, то позивачка має
право на ? частину спадкового майна, а
відповідач ОСОБА_5 на ? частини.

У 1989 році ОСОБА_6 вступив до
автокооперативу № 40 Деснянської
районної організації Всеукраїнської
спілки автомобілістів згідно
протоколу №1 від 01 вересня 1989 року.

Згідно довідки автокооперативу № 40 від
12 грудня 2009 року, за ОСОБА_6 числився
гараж НОМЕР_1, будування якого
розпочато в 1989 році. (а.с.7)

Як зазначено в поясненнях голови
автокооперативу № 40 (а.с.98-99), ОСОБА_6
сплачував вступні та річні внески по 2009
рік.

Згідно Статуту автокооперативу № 40
(а.с.85-96), сплата пайового внеску при
вступі в автокооператив статутом не
передбачено.

Станом на 31.12.2012 року право власності на
гараж НОМЕР_1 в автокооперативі № 40,
розташованого в с. Новоселівка, не
зареєстровано, що підтверджується
довідкою комунального підприємства
„Чернігівське міжміське бюро
технічної інвентаризації" № 168 від 04
лютого 2013 року (а.с. 48).

Заочним рішенням Деснянського
районного суду м.Чернігова від 19 липня
2010 року (а.с.97) за відповідачем було
визнано право власності на спірний
гараж в порядку спадкування після
смерті батька.

Відповідно до п.4.7. Статуту
автокооперативу № 27, прийняття нових
членів автокооперативу проводиться у
випадку, зокрема, успадкування.

Згідно протоколу № 12 засідання
правління автокооперативу № 40 від 31
грудня 2010 року ОСОБА_5 був прийнятий до
автокооперативу на підставі його
відповідної заяви та рішення суду.

Тобто, на час прийняття рішення
правління автокооперативу № 40 від 31
грудня 2010 року про вступ ОСОБА_5 до
автокооперативу було чинне рішення
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 19 липня 2010 року.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 02 лютого 2012
року заочне рішення Деснянського
районного суду м.Чернігова від 19 липня
2010 року було скасовано, у задоволенні
позову ОСОБА_5 - відмовлено. (а.с.17-19)

Згідно з положеннями норм ст.16 ЦК
України особа вправі звернутися до
суду з вимогою про захист порушеного
права будь-яким способом, що є
адекватним змісту порушеного права,
який ураховує характер порушення та
дає можливість захистити порушене
право.

Враховуючи, що позивач має право на 14
частину спадкового майна, остання не
надала суду доказів, що обраний нею
спосіб захисту, шляхом визнання
незаконним рішення правління
автокооперативу про прийняття в члени
автокооперативу ОСОБА_5, якимось чином
вплине на її права на свою частку.

Тим паче, що позивачка не позбавлена
можливості в майбутньому вступити до
членів кооперативу на умовах,
передбачених статутом автокооперативу
№ 40.

За таких обставин, суд не знаходить
підстав для задоволення позову в
частині вимог про визнання незаконним
рішення правління автокооперативу № 40
від 31 грудня 2010 року за № 12 про
прийняття в члени автокооперативу
ОСОБА_5

Щодо вимог позивачки про визнання за
нею право власності на будівельні
матеріали та обладнання, які
використані для будівництва гаражу
НОМЕР_1 в автокооперативі № 40, вцілому,
оскільки гараж побудований за її
особисті кошти, то суд вважає наступне.

Як вже зазначалося, ОСОБА_6 вступив до
автокооперативу та почав будівництво
гаражу у 1989 році.

В цей час ОСОБА_6 перебував у шлюбі з
ОСОБА_10 (матір?ю відповідача), котрий
було розірвано 10 жовтня 1995 року. (а.с.44)

Позивач із ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 13 жовтня 2000
року.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що знає
родину покійного ОСОБА_6 багато років.
При цьому знає і колишню дружину
ОСОБА_6, і позивачку. До 1995 року ОСОБА_6
проживав з колишньою дружиною, а у 1995
році на її юбилей ОСОБА_6 прийшов вже з
позивачкою. Коли ОСОБА_6 у 1989 році
будував гараж, йому допомагав її
чоловік.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що в свій
час він працював разом з покійним
ОСОБА_6 та з позивачкою. З ОСОБА_6 вони
товаришували. У 1989-1990 роках він
особисто допомагав ОСОБА_6 будувати
гараж. В той час він (ОСОБА_6) був у шлюбі
та проживав з ОСОБА_10, а коли в 1995 році
він розлучився з останньою, то переїхав
до позивачки. Остання при будівництві
участі не приймала. Коли відбувалося
будування гаражу, прорабом будівництва
була ОСОБА_13

Згідно нотаріально посвідчених
пояснень свідка ОСОБА_14, ОСОБА_6
доводиться йому прийомним сином.
Автомобіль ВАЗ 2121 «Нива» та гараж
куплені ним разом з матір'ю ОСОБА_6
ОСОБА_8 У вересні 1989 року вони отримали
місце НОМЕР_1 на гараж в
автокооперативі № 40. 27 жовтня 1989 року
заплатили 1500 карбованців
Облремстройтресту і до весни 1990 року
гараж вже був побудований. Влітку вони
разом з ОСОБА_6 та сином останнього
ОСОБА_5 робили внутрішні роботи. Всі
плотницькі роботи вони робили у його
господарстві з його матеріалу. За літо
1990 року гараж був цілком готовий.
Свідок стверджує, що вони будували
гараж всі гуртом, гроші давав він з
матір'ю ОСОБА_6 До 1994 року, ОСОБА_6 та
ОСОБА_10 зі своїми дітьми регулярно
приїздили до них у село, допомагали по
господарству, жили дружньо і всі
життєві питання вирішували спільно.
(а.с.49)

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона
перебуває в дружніх відносинах з
позивачкою багато років. В 1989 році
позивачка позичала у неї 1500 рублів на
будування гаража.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні
зазначила, що також перебуває з
позивачкою в дружніх відносинах.
Приблизно з 1989 року позивачка жила
разом з ОСОБА_6 Подруга говорила, що
займала гроші у ОСОБА_7 щоб будувати
гараж.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що у 1989
році РСУ №1 виділялося будівельні
матеріали на будівництво гаража ОСОБА_6
Вона була прорабом і керувала
будівництвом.

На а.с. 9-10 має місце пояснення ОСОБА_13
від 01 лютого 2013 року, де вона зазначила
що замовниками будівництва були
позивачка та ОСОБА_6, вказала перелік
матеріалів та робіт, що були
використані при будівництві спірного
гаража, та вказала вартість цих
матеріалів та робіт на загальну суму 1
500 грн.

Разом з тим, у судовому засіданні
свідок зазначила, що не пам?ятає хто був
замовником будівництва, а перелік та
вартість матеріалів і робіт вона
писала згідно норм, що існували станом
на 1989 рік.

Відповідно до квитанції № 397 від 27
жовтня 1989 року, за виконання
ремонтно-будівельних робіт ОСОБА_6
сплатив 1500 руб.

Враховуючи досліджені докази та
пояснення свідків, доводиться, що
ОСОБА_6 вступив до автокооперативу № 40
та почав будівництво гаражу у 1989 році
під час шлюбу з ОСОБА_10, котрий було
розірвано 10 жовтня 1995 року, що
підтверджується документальними
доказами та поясненнями свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_14

Суд не може прийняти до уваги пояснення
свідків ОСОБА_15, ОСОБА_7 та розписку, що
у останньої в 1989 році ОСОБА_1 взяла в
борг 1500 руб. на будівництво спірного
гаража, оскільки свідки знаходяться з
позивачкою багато років у дружніх
відносинах. Крім того, ці докази
суперечать іншим доказам у їх
сукупності та взаємозв?язку.

У справі відсутні документальні
докази, що позичені позивачкою гроші в
сумі 1500 руб. було сплачено за
будівництво гаража ОСОБА_6 під час
спільного проживання з останнім.

За таких обставин, суд вважає, що
позивачкою не надано суду об?єктивних
доказів того, що спірний гараж
будувався за її особисті кошти.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ч.1 ст. 10 ЦПК
України.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом (ч. 3 ст. 10 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Аналіз наведених обставин та вимог
закону дозволяє суду зробити висновок
про те, що за положеннями ст. 331
Цивільного кодексу, який регулює
спірні правовідносини під час розгляду
даної справи, позивачка має право на ?
частину будівельних матеріалів та
обладнання, які були використані для
будівництва гаражу НОМЕР_1 в
автокооперативі № 40, в наслідок чого за
нею можливо визнати права забудовника
на 1/4 частину незданого в експлуатацію
гаражу.

Щодо заяви представника відповідача
про пропущення позивачем строку
позовної давності, то суд вважає
наступне.

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутись до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст.261 ЦК
України, перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила.

ОСОБА_1 про порушення своїх прав як
спадкоємця після смерті чоловіка
дізналася під час оскарження заочного
рішення Деснянського районного суду
м.Чернігова від 19 липня 2010 року, яке
було переглянуто апеляційним судом
Чернігівської області 02 лютого 2012 року,
тому суд вважає, що строк позовної
давності позивачем не пропущено.

Враховуючи наведене позов підлягає
частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 213-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину будівельних матеріалів та
обладнання, які були використані для
будівництва гаражу НОМЕР_1 в
автокооперативі № 40, розташованого в с.
Новоселівка, Чернігівського району та
області.

Визнати за ОСОБА_1 права забудовника на
1/4 частину незданого в експлуатацію
гаражу НОМЕР_1 в автокооперативі № 40,
розташованого в с. Новоселівка,
Чернігівського району та області.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
В.І. Олещенко