Справа № 265/6143/14-ц
Провадження № 2/265/2510/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року
місто
Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді - Козлова Д. О.,

при секретарях - Скоробогатько Г. О.,
Яшкові М. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду справу за позовом
ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради
про визнання права власності на
спадкове майно, третя особа:
Департамент державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Донецькій області, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із
позовом до відповідача про визнання
права власності на спадкове майно,
посилаючись на те, що з ІНФОРМАЦІЯ_2
помер її чоловік ОСОБА_2, після смерті
якого залишилось спадкове майно у
вигляді домоволодіння АДРЕСА_1, який
належав останньому на підставі
договору про надання земельної ділянки
у безстрокове користування. Однак
свого часу померлим не було
зареєстровано право власності на
вказаний будинок. На підставі цього
позивачка не може прийняти спадщину
після смерті свого чоловіка на
зазначене домоволодіння. Від нотаріуса
вона отримала постанову про відмову у
видачі свідоцтва про право на АДРЕСА_1.
Оскільки інших спадкоємців після
смерті ОСОБА_2 немає, то позивачка
вважає, що набула у порядку спадкування
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1. Вказує при цьому, що зазначене
домоволодіння не було прийнято у
експлуатацію після отримання усіх
дозвільних документів та завершення
будівництва. При цьому вказувала, що
земельна ділянка під вказане
домоволодіння була надана їй у оренду
строком на 10 років Маріупольською
міської радою.

Позивачка в судовому засіданні
повністю підтвердила заявлені позовні
вимоги, надала пояснення аналогічні
тим, що викладені у позовні заяві.
Просила суд задовольнити позов
повністю.

Представник Маріупольської міської
ради, яка діє на підставі довіреності,
Іванченко Н. О., в судовому засіданні,
заперечуючи проти задоволення
заявлених позовних вимог вказувала, що
оскільки ОСОБА_2 свого часу не оформив
право власності на домоволодіння, бо
будинок АДРЕСА_1 не було прийнято у
експлуатацію, то позивачка не має
спадкових прав на спадкування права
власності на спірне нерухоме майно. На
підставі переліченого просила суд
відмовити у задоволенні позову
повністю.

За письмовими запереченнями
представник відповідача вказувала, що
за відсутності документа, який би
підтверджував набуття права власності
ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1, у
позивачки відсутні правові підстави
для набуття права власності в порядку
спадкування на зазначене нерухоме
майно після смерті чоловіка позивачки.
Таким чином у позивачки, як спадкоємиці
померлого ОСОБА_2 існують спадкові
права на спірне майно в тому обсязі, що
їх мав за життя ОСОБА_2 Вказувала при
цьому, що вбиральня, яка входить за
технічним паспортом до вказаного
домоволодіння була побудована в 2000
році, тому повинна бути визнаною
самовільним будівництвом.

Представники третьої особи,
департаменту державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Донецькій області, в судове засідання
не з'явились, надавши суду заяву з
проханням вирішити справу за
відсутності їх представника.

Вислухавши учасників процесу, що
з'явились, заслухавши пояснення
спеціаліста Маріупольського БТІ,
вивчивши письмові докази, суд вважає,
що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного обґрунтування.

Відповідно до ст. 1258 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК)
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово. Кожна
наступна черга спадкоємців за законом
одержує право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття.

За ст. 1261 ЦК в першу чергу право на
спадкування за законом мають діти
спадкодавця, у тому числі зачаті за
життя спадкодавця та народжені після
його смерті, той з подружжя, який його
пережив, та батьки.

За ч. 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину.

Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно свідоцтва про смерть, виданого
ІНФОРМАЦІЯ_2 Орджонікідзевським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Маріупольського
міського управління юстиції у
Донецькій області вбачається, що
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий
запис № 864 від ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 5).

Згідно паспорту ОСОБА_1 (серія НОМЕР_1)
вбачається, що позивачка зареєстрована
з 1966 року в АДРЕСА_1 (а. с. 4).

Відповідно до довідки від 12 серпня 2013
року, наданого КСН «Дружба»,
вбачається, що позивачка мешкала з
ОСОБА_2 на момент смерті останнього
ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1, та була
зареєстрована разом із ОСОБА_2 за
вказаною адресою (а. с. 6).

На підставі свідоцтва про одруження,
виданого Орджонікідзевським районним
бюро РАЦС міста Жданова, актовий запис
№ 867 від 30 грудня 1956 року, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 одружились 30 грудня 1956 року,
внаслідок чого останній було присвоєно
прізвище «ОСОБА_1» (а. с. 6).

За матеріалами спадкової справи після
смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
вбачається, що ОСОБА_1 подала заяви про
прийняття спадщини після смерті
спадкодавця, заяву про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
законом. При цьому інших спадкоємців у
ОСОБА_2 немає, а також не було видано
свідоцтв про право на спадщину після
його смерті (а. с. 46-58).

Враховуючи, що в судовому засіданні був
встановлений факт постійного
проживання ОСОБА_1 із своїм чоловіком
ОСОБА_2 на момент смерті останнього, то
відповідно до положень ст. 1268 ЦК
позивачка фактично прийняла спадщину
після смерті ОСОБА_2

Згідно до постанови від 10 вересня 2014
року приватний нотаріус, ОСОБА_5, на
підставі поданої заяви ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на АДРЕСА_1 позивачці після
смерті ОСОБА_2 відмовив на підставі
того, що за ОСОБА_2 не було
зареєстровано належним чином право
власності на АДРЕСА_1 (а. с. 12).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування» в разі відмови
нотаріуса в оформленні права на
спадщину особа може звернутися до суду
за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Листа Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування» (далі
за текстом рішення - Лист Вищого
Спеціалізованого Суду України)
зазначено, що окрім загального кола
обставин, які встановлюються судом при
вирішенні всіх спорів про право на
спадкування, при вирішенні спорів про
визнання права власності на спадкове
нерухоме майно судам необхідно
з'ясовувати: 1) правовий режим земельної
ділянки, на якій розташоване спірне
нерухоме майно; 2) чи отримано
спадкодавцем дозволи на спорудження
будинку, чи затверджено проект на
спорудження будинку; 3) коли
спадкодавцем було завершено
спорудження будинку; 4) чи дотримано при
будівництві проекту на спорудження
будинку, вимог державних
протипожежних, санітарних норм; 5) чи
посвідчено право власності на нерухоме
майно в установленому законом порядку
на час виникнення права власності.

До 1992 року державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася «Інструкцією про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР», затвердженою
заступником Міністра комунального
господарства Української РСР від 31
січня 1966 року.

При цьому у Листі Вищого
Спеціалізованого Суду України також
зазначалось, що державна реєстрація
права власності на будівлі, споруди не
залежала від виникнення права
власності на нерухоме майно до моменту
набрання чинності Цивільним кодексом в
2004 році та Законом України від 1 липня
2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень». Тому в разі відсутності
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, створене та
оформлене в передбаченому законом
порядку до набрання чинності Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину.

Згідно до п. 3.2 Листа Вищого
Спеціалізованого Суду України право
власності на об'єкти самочинного
будівництва може бути визнано за
спадкоємцем, що має право вимагати
визнання такого права, виключно за
умови наявності документів про право
власності на землю або про право
користування земельною ділянкою, що
видані на ім'я спадкодавця або
спадкоємця, та актів введення будівлі в
експлуатацію, якщо їх наявність
необхідна відповідно до вимог
законодавства, чинного на час
завершення будівництва.

За п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого
Суду України вбачається також, що
громадяни, які збудували житлові
будинки до 1992 року, могли за умови
прийняття їх в експлуатацію
відповідними комісіями отримати
правовстановлюючі документи на
будинок, навіть якщо його споруджено
самовільно (самочинно) на земельній
ділянці, яка перебуває в їх законному
користуванні або у приватній
власності. За наявності відповідних
доказів судами може визнаватися право
власності в порядку спадкування на
спірні будинки, збудовані до 1992 року, на
які спадкодавцем не було отримано
правовстановлюючі документи.

В п. 3.2 Листа Вищого Спеціалізованого
Суду України наголошено, що за умови
наявності акта відведення земельної
ділянки під забудову, дозволів на
забудову, якщо будинок не було введено
в експлуатацію, таке будівництво не
може визнаватись самочинним, а є
незавершеним. Однак визнання права
власності в порядку спадкування на
недобудований будинок відповідно до
чинного законодавства України
неможливе.

Оскільки у судовому засіданні було
встановлено відсутність актів
введення спірного домоволодіння в
експлуатацію, що підтверджується
матеріалами оглянутої інвентарної
справи, та визнавалось позивачкою, що
однак є необхідним відповідно до вимог
законодавства, чинного на час
завершення будівництва, то в такому
разі суд дійшов того, що за час свого
життя ОСОБА_2 не набув права власності
на домоволодіння АДРЕСА_1.

Таким чином за відсутності посвідчення
права власності на нерухоме майно в
установленому законом порядку на час
виникнення права власності за
спадкоємцем неможливо визнати за
ОСОБА_1 право власності на АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі п. 3.2 Листа Вищого
Спеціалізованого Суду України вказано,
що в разі недотримання спадкодавцем
вимог законодавства щодо державної
реєстрації права власності на нерухоме
майно судами може визнаватись у
порядку спадкування право на забудову,
право на будівельні матеріали та інше у
відповідності зі встановленим
правовим режимом спірного майна.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року № 7 «Про спадкування» зазначено,
якщо будівництво здійснювалося згідно
із законом, то у разі смерті
забудовника до завершення будівництва
його права та обов'язки як забудовника
входять до складу спадщини.

Таким чином за законом є можливим
визнання за спадкоємцем в порядку
спадкування майнових прав забудовника,
що входять до складу спадщини.

Відповідно до договору від 1964 року
вбачається, що земельну ділянку по
АДРЕСА_1 площею 560 кв. м. було надано
ОСОБА_2 виконкомом Жданівської ради на
підставі рішення від 14 квітня 1964 року в
безстрокове користування для
будівництва житлового будинку, що було
посвідчено державним нотаріусом 2
липня 1964 року (а. с. 7-8, 9).

На підставі дозволу № 651 від 2 липня 1964
року вбачається, що ОСОБА_2 отримав
дозвіл від інспекції
державного-будівельного контролю
міста Жданова для проведення
будівельних робіт житлового будинку з
надвірними побудовами по АДРЕСА_1
згідно до рішення від 14 квітня 1964 року
та договору від 2 липня 1964 року (а. с. 10).

Суд зазначає, що будівництво відбулося
на відведеній для цього земельній
ділянці на законних підставах, з
отриманням відповідних дозволів для
проведення будівництва будинку, але
після закінчення будівництва житловий
будинок не було здано в експлуатацію,
тому будинок АДРЕСА_1 до здачі його в
експлуатацію є незавершеним
будівництвом.

Таким чином, оскільки суд встановив
перехід спадкових прав від ОСОБА_2,
внаслідок його смерті, до спадкоємця,
ОСОБА_1, то суд вважає, що ОСОБА_1
успадкувала права забудовника, які
належали на момент смерті ОСОБА_2 на
проведення будівництва житлового
будинку АДРЕСА_1 з подвірними
будівлями.

Згідно до відповіді Маріупольського
БТІ від 8 серпня 2014 року вбачається, що
домоволодіння по АДРЕСА_1 не було
зареєстровано, однак рахується за
ОСОБА_2 (а. с. 56).

Відповідно до технічного паспорту,
складеного 25 липня 2014 року
представниками Маріупольського БТІ
згідно до інвентарної справи на ім'я
ОСОБА_2, вбачається, що домоволодіння
АДРЕСА_1 складається з житлового
будинку літ. А-1 (1967 року забудови)
(житлової площі - 58,6 кв. м., загальної
площі - 88,4 кв. м.), погребу під частиною
будівлі літ. А/п (1967 року забудови),
погребу під частиною будівлі літ. А1/п
(1964 року забудови), веранди літ. а-1 (1980
року забудови), прибудови А1-1 (1964 року
забудови), гаражу літ. Г-1 (1980 року
забудови), ганку літ. а1, огорожі № 1, а
також вбиральні літ. В-1 (2000 року
забудови) (а. с. 14-18).

Спеціаліст Маріупольського бюро
технічної інвентаризації, Руденко А. О.,
вказувала в судовому засіданні, що
технік БТІ має право складати
технічний паспорт на людину, якою було
побудовано домоволодіння, незважаючи
на те, що вона померла. У випадку
технічної документації, що міститься у
інвентарній справі на домоволодіння
АДРЕСА_1, вбачається, що документи були
оформлені на будівництво на ОСОБА_2,
тому технічна документація була
складена у 2014 році техніками БТІ на цю
особу. За інвентарною справою у 1967 році
земельна ділянка видавалась ОСОБА_2 для
забудови житловим будинком. У
подальшому були складені усі документи
вказане домоволодіння саме на
померлого. Вказувала, що для реєстрації
вказаного домоволодіння, яке було
збудовано до 1992 року необхідно лише
звернутись до реєстраційної служби для
проведення державної реєстрації права
власності на будинок з отриманням
свідоцтва про право власності на нього.
Вказувала, що домоволодіння по АДРЕСА_1
є незавершеним будівництвом, а не
самовільним, оскільки ОСОБА_2 свого
часу були надані дозволи на проведення
будівництва житлового будинку.

На підставі ст. 331 ЦК право власності на
новостворене нерухоме майно виникає з
моменту завершення будівництва, якщо ж
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації, а якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Згідно ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, в
тому числі право власності на нерухоме
майно.

За ч. 1 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація прав проводиться
на підставі, крім іншого, свідоцтв про
право власності на нерухоме майно,
виданих відповідно до вимог цього
Закону.

Відповідно до п. 49 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 року № 868, передбачено, що для
проведення державної реєстрації права
власності з видачею свідоцтва на
новозбудований об'єкт нерухомого майна
заявник подає: документ, що підтверджує
виникнення, перехід та припинення
речових прав на земельну ділянку;
документ, що відповідно до вимог
законодавства засвідчує прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта; технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна; документ, що
підтверджує присвоєння об'єкту
нерухомого майна адреси. При цьому
зазначено, що документом, який
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом
індивідуального (садибного) житлового
будинку, садового, дачного будинку,
господарської (присадибної) будівлі та
споруди, прибудови до них, побудованих
до 5 серпня 1992 року, є технічний паспорт
на об'єкт нерухомого майна. Також
наголошено, що документи, які
підтверджують виникнення, перехід,
припинення права власності на такий
об'єкт нерухомого майна, заявник не
подає.

За п. 3.1 «Порядку прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж», затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 19 березня 2013
року № 95, аналогічним чином визначено
вказане питання, де зазначено, що
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації.

Оскільки на домоволодіння АДРЕСА_1
мається належним чином складений
технічний паспорт на ОСОБА_2, яке було
побудоване до 1992 року, окрім вбиральні
(2000 рік забудови), то вказане свідчить
про фактичне прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом спірного
житлового будинку та допоміжних
будівель до нього.

Таким чином суд встановив, що для
проведення державної реєстрації права
власності з отриманням свідоцтва про
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1 необхідно з визначеними у
«Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
документами звернутись до
реєстраційної служби.

При цьому суд зазначає, що для
прийняття до експлуатації вбиральні
літ. В-1 (2000 року забудови) по АДРЕСА_1
необхідно пройти відповідну процедуру,
визначену «Порядком прийняття в
експлуатацію індивідуальних (садибних)
житлових будинків, садових, дачних
будинків, господарських (присадибних)
будівель і споруд, прибудов до них,
громадських будинків та будівель і
споруд сільськогосподарського
призначення I та II категорій
складності, які збудовані без дозволу
на виконання будівельних робіт, і
проведення технічного обстеження їх
будівельних конструкцій та інженерних
мереж».

На підставі переліченого суд дійшов
висновку, що в такому випадку до
позивачки, як спадкоємиці померлого
ОСОБА_2 перейшло право забудовника на
оформлення права власності на будинок
АДРЕСА_1 у встановленому законом на
даний момент порядку.

З огляду на викладене суд вважає
можливим задовольнити позовні вимоги
ОСОБА_1 частково, визнавши за нею в
порядку спадкування після смерті
ОСОБА_2 права забудовника шляхом
надання їй можливості зареєструвати в
державній реєстраційній службі
домоволодіння по АДРЕСА_1 за
документами, складеними на ОСОБА_2,
оформивши тим самим право власності на
вказане нерухоме майно на себе шляхом
отримання відповідного свідоцтва про
право власності.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 213-215 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської
ради про визнання права власності на
спадкове майно, третя особа:
Департамент державної
архітектурно-будівельної інспекції у
Донецькій області, - задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2,
права забудовника шляхом визнання за
нею права зареєструвати в державній
реєстраційній службі домоволодіння
АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку літ. А-1 (житлова площа - 58,6 кв. м.,
загальна площа - 88,4 кв. м.), погребу літ.
А/п, погребу літ. А1/п, веранди літ. а-1,
прибудови А1-1, гаражу літ. Г-1, ганку літ.
а1 та огорожі № 1, за документами на
земельну ділянку та технічний паспорт
за вказаною адресою, складеними на
ОСОБА_2, з отриманням свідоцтва про
право власності на домоволодіння
АДРЕСА_1, складеного на ОСОБА_1.

В задоволенні решти заявлених вимог -
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено у
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Орджонікідзевський районний суд міста
Маріуполя шляхом подачі апеляційної
скарги протягом 10 днів з дня його
проголошення, а учасниками процесу, що
не були присутні при проголошенні, -
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя