Справа № 666/4944/14-ц
Провадження № 2/666/2165/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.11.2014 року Дніпровський районний суд
м.Херсона у складі:

головуючої судді
Дорошинської В.Е.

при секретарі
Коверді А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна Українська
Соєва Компанія» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом посилаючись на те, що з 03.11.2010
року він працював слюсарем з ремонту
автомобілів у ТОВ ""Південна українська
соєва компанія". Відповідач внаслідок
фінансових проблем не виплатив йому
нараховану заробітну плату у розмірі
12458,14 грн. за період з лютого по грудень
2011 року. Свої трудові обов'язки він
продовжував виконувати до травня 2012
року поки не дізнався, що його начебто
було звільнено, ще у грудні 2011 року за
власним бажанням. Посилаючись на те, що
Товариство відмовляється сплатити
йому суму вищезазначеної
заборгованості по заробітній платі, та
зазначаючи, що з жодним наказом про
його звільнення він не був
ознайомлений і трудову книжку від
Товариства не отримував, ОСОБА_2 просив
суд стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість по заробітній
платі за період з лютого по грудень 2011
року в сумі 12 458,14 грн., а також середній
заробіток за час вимушеного прогулу за
період з 01 січня 2012 року по день
винесення рішення у розмірі 41 230,02 грн.
та допустити негайне виконання рішення
в межах суми платежу по заробітній
платі за один місяць.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, просила в
його задоволенні відмовити на підставі
письмових заперечень та додатків до
них долучених до матеріалів справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення сторін, суд встановив, що
відповідно до довідки без номеру
наданої ОСОБА_1 вбачається, що
заборгованість по заробітній платі ТОВ
"Південна українська соєва компанії"
перед ОСОБА_1 за період з лютого по
грудень 2011 року складає 12458,14грн.

Відповідно до наказу №7 від 11 жовтня 2010
року ОСОБА_1 було зараховано на
стажування за посадою слюсар з ремонту
автомобілів з 11.10.2010р. по 22.10.2010р.
Наказом №9 від 22.10.2010р. відраховано
22.10.2010р. безробітного ОСОБА_2;
відповідно до висновку та звіту про
результати стажування безробітного
ОСОБА_2 за посадою слюсар з ремонту
автомобілів набув професійні знання та
досвід під час стажування. Наказом №13/к
від 03.102010р. ОСОБА_1 було прийнято на
роботу слюсарем з ремонту автомобілів
Товариства з окладом згідно штатного
розкладу. Наказом №16/к від 15 грудня 2011
року ОСОБА_2 було звільнено з посади
слюсаря з ремонту автомобілів за
згодою сторін у відповідності до п.1
ст.36 КЗпП України. В день звільнення 15
грудня 2011 року ОСОБА_2 працював, що
підтверджується табелем обліку
робочого часу за грудень 2011 року. Від
ознайомлення з наказом про звільнення
ОСОБА_2 відмовився, про що арбітражним
керуючим - керуючим санацією
Брусенцевою О.С. було складено акт. В
день звільнення з ОСОБА_2 проведено
розрахунки по виплаті заробітної плати
та видано йому трудову книжку. ОСОБА_1
відмовився поставити підпис про
особисто отриману трудову книжку в
особистій картці працівника
Товариства та у Книзі обліку руху
трудових книжок, про що складено акт
від 15 грудня 2011 року.

Згідно ст.115 КЗпП України, заробітна
плата виплачується працівникам
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця,
погодженим з виборним органом
первинної профспілкової організації
чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст.116 КЗпП України, при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум. В разі спору про розмір сум,
належних працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган в
усякому випадку повинен в зазначений у
цій статті строк виплатити не
оспорювану нею суму. У разі невиплати з
вини власника або уповноваженого ним
органу належних звільненому
працівникові сум у зазначені строки,
підприємство, установа, організація
відповідно до ст.117 КЗпП України
повинна виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Згідно роз'яснень п. 20 Постанови
Пленуму Верховного суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» суд на
підставі ст.117 КЗпП стягує на користь
працівника середній заробіток за весь
період затримки розрахунку, а при не
проведенні його до розгляду справи - по
день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності.

Статтею 60 Цивільного процесуального
кодексу України передбачено, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Згідно із ст.47 КЗпП України власник або
уповноважений ним орган зобов'язаний в
день звільнення видати працівникові
належно оформлену трудову книжку і
провести з ним розрахунок, у строки,
зазначені в ст.116 КЗпП України. У разі
звільнення працівника з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
він зобов'язаний також у день
звільнення видати йому копію наказу
про звільнення з роботи.

Відповідно до п.п.2.4,2.5 Інструкції «Про
порядок ведення трудових книжок
працівників», затвердженої наказом
Мінпраці, Міністерством юстиції та
Міністерством соцзахисту населення
від 29 липня 1993 року № 58 (далі -
Інструкція), записи в трудову книжку
при звільненні вносяться власником або
уповноваженим ним органом після видачі
наказу; з кожним записом, який
вноситься до трудової книжки на
підставі наказу про звільнення,
власник зобов'язаний ознайомити
працівника під розписку в особовій
картці, а відповідно до п. 4 цієї
Інструкції власник або уповноважений
ним орган зобов'язаний видати
працівнику його трудову книжку в день
звільнення з внесеним до неї записом
про звільнення.

Згідно п. 4.1 та п. 4.2 Інструкції, при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Днем звільнення в такому разі
вважається день видачі трудової
книжки. Про новий день звільнення
видається наказ і вноситься запис до
трудової книжки працівника. Раніше
внесений запис про день звільнення
визнається недійсним. Якщо працівник
відсутній на роботі в день звільнення,
то власник або уповноважений ним орган
в цей день надсилає йому поштове
повідомлення із вказівкою про
необхідність отримання трудової
книжки. Пересилання трудової книжки
поштою з доставкою на зазначену адресу
допускається тільки за письмовою
згодою працівника.

Відповідно до ч.4 ст.235 КЗпП України у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Таким чином, для застосування цієї
норми права необхідно наявність таких
умов: затримки трудової книжки; вини
власника або уповноваженого ним
органу; вимушений прогул, викликаний
затримкою видачі трудової книжки. Крім
того, суд з'ясовує наявність у позивача
можливості одержати трудову книжку у
встановлений законом строк та
небажання позивача вчинити ці дії.

Працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки
(частина 1 статті 233 КЗпП України).

З огляду на це, початком перебігу
тримісячного строку для звернення
особи до суду з позовом про стягнення
грошової компенсації за затримку
видачі трудової книжки слід вважати
дату фактичної видачі трудової книжки,
або день, коли працівник відмовився від
її отримання.

У разі пропуску передбачених ст.233 КЗпП
України строків звернення до суду за
вирішенням трудового спору суд
відповідно до п.4постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06
листопада 1992 року №9 «Про практику
розгляду судами трудових
спорів»з'ясовує не лише причини
пропуску зазначеного строку, а й усі
обставини справи, права та обов'язки
сторін. При необґрунтованості вимог
суд відмовляє в позові з цих підстав
без посилання на строки звернення до
суду, оскільки вони стосуються захисту
порушеного права. При обгрунтовності
вимог і поважності причин пропуску
строку звернення до суду суд поновлює
пропущений строк на звернення за
вирішенням трудового спору і вирішує
його по суті.

Доказів про те, що після свого
звільнення ОСОБА_2 звертався до
керуючого санацією Товариства з
вимогою про видачу йому трудової
книжки, позивач суду не надав.

До суду з позовом ОСОБА_2 звернувся у
липні 2014 року.

Враховуючи, що відповідно до
розрахункових відомостей заробітної
плати, довідок про нараховану та
виплачену плату особі,
працевлаштованій за направленням
центру зайнятості використання
робочого часу працівника та сплату
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування ОСОБА_1
повністю сплачена нарахована
заробітна плата і заборгованості у
підприємства перед ОСОБА_2 немає, а
актом від 15 грудня 2011 року відповідачем
підтверджено факт вручення ОСОБА_2
трудової книжки та виконання з його
боку передбаченого статтею 47 КЗпП
України обов'язку з видачі колишньому
працівникові трудової книжки, а
позивачем дані факти не спростовано,
суд вважає, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити, оскільки факту
затримки видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
та заробітної плати, позивачем не
доведено.

Керуючись ст.ст.5-11, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК
України, ст.ст. 47, 115, 116, 117, 233, 235 КЗпП,
Інструкцією «Про порядок ведення
трудових книжок працівників», суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Південна Українська
Соєва Компанія» про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку через
Дніпровський районний суд м.Херсона
шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня
винесення рішення апеляційної скарги
до Апеляційного суду Херсонської
області.

Суддя

Дорошинська В.Е.