Номер провадження 2/754/4190/14
Справа №754/9095/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2014 оку Деснянський районний суд
міста Києва в складі:

головуючого судді : Галась І.А.

при секретарі - Фацул М.,
Маковецькій О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією родиною, визнання права
власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з
позовом, в якому просила: встановити
факт проживання однією сім'єю чоловіка
та жінки без реєстрації шлюбу -
встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації
шлюбу між нею та ОСОБА_2; визнати право
спільної сумісної власності на ?
частину автомобіля CHEVROLET AVEO, 2004 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1, за
ОСОБА_1; визнати право спільної
сумісної власності на ? частину гаража
- гараж - бокс АДРЕСА_3, за ОСОБА_1 Свої
вимоги позивач обґрунтувала тим, що з
2000 року вона та ОСОБА_4 проживали однією
сім'єю. За цей час вони набули у
власність автомобіль CHEVROLET AVEO, 2004 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1
зареєстрований на ОСОБА_4 та гараж -
бокс АДРЕСА_3, який теж був придбаний на
ім'я ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

В судовому засіданні позивачка
повідомила, що познайомилась в ОСОБА_4 у
2001 році, коли він працював на посаді
консула Генерального консульства
України в Східно - Сибірському регіоні (
м. Тюмень Російська Федерація). З 2002
року вони почали проживати разом у м.
Тюмень, мали спільний бюджет, разом
вели господарство, відвідували друзів.
Позивач зазначає, що вони підтримували
дружні стосунки із її дітьми та донькою
відповідача - відповідачкою ОСОБА_2, що
підтверджується, зокрема,
фотознімками, зробленими у період з 2002
року. Факт спільного проживання у м.
Тюмень (Російська Федерація) можуть
підтвердити свідки. На початку 2005 року
у зв'язку із закінченням строку
перебування на посаді ОСОБА_4
повернувся до м. Києва. Перед від'їздом
в м. Київ ОСОБА_4 домовився з нею, що
вона через кілька місяців також
переїде до нього жити. 07 березня 2005 року
вона переїхала жити до м. Київ, де
проживали разом з ОСОБА_2 у його
квартирі за адресою: 02192, АДРЕСА_1. Вони
продовжили проживати однією сім'єю:
разом відвідували друзів, вели спільне
господарство, разом здійснювали
обробіток земельної ділянки та
доглядали за садибою АДРЕСА_4, що
залишилась ОСОБА_4 у спадщину від його
матері ОСОБА_6, а також разом доглядали
її, коли остання була у безпорадному
стані до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_2.
Декілька разів на рік починаючи з 2005
року до 2013 року включно до них
приїздила в гості її родина: син ОСОБА_7,
дочка ОСОБА_8 та онука ОСОБА_9, що
підтверджується, зокрема,
фотознімками. У 2011 року ОСОБА_4
занедужав та почав здійснювати
постійні обстеження легень у нічній
лікарні «Феофанія». 2012 року лікарями
було поставлено діагноз - рак легень.
Весь час занедужання ОСОБА_4 вона
постійно його доглядала, щоразу з ним
ходила на прийоми до лікарів, купувала
ліки, готувала їжу, не лише щодня
відвідувала, а і ночувала, здійснюючи
його догляд в лікарні до моменту смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона після смерті ОСОБА_4
ще деякий час проживала у його
квартирі. Однак, була вимушена
залишити квартиру під тиском
відповідача.

Представник позивача вимоги
довірителя підтримала в повному
обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач проти задоволення
вимог позову заперечувала в повному
обсязі наголошуючи на їх
безпідставності та необґрунтованості.
Додатково пояснила що позивач дійсно
проживала в квартирі її батька ОСОБА_4,
однак дружиною не була, вони не вели
спільного господарства, не мали
спільного бюджету. Позивач для її
батька була помічницею по господарству
та вони мали приятельські відносини.
Батько не одружився з позивачкою та не
бажав з нею одружуватися взагалі.

Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3 в
судові засідання не з'являлась, в
поданих суду заявах справу просила
слухати за її відсутності.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 є громадянкою Російської
Федерації, зареєстрована в м. Тюмень, з
25 квітня 2008 року.

Відповідно до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу
ОСОБА_4 зареєстрував автомобіль HEVROLET
AVEO, 2005 року випуску, номерний знак
НОМЕР_1. (а.с.87)

17 березня 2006 року ОСОБА_4
відповідно до договору купівлі -
продажу гаража придбав гараж АДРЕСА_3.
(а.с.81-83)

ОСОБА_4, громадянин України помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Києві. (а.с.84)

Відповідно до свідоцтва про
народження ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4.
(а.с.86)

23 грудня 2013 року ОСОБА_2
звернулась з заявою про прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_4 та
отримала відповідні свідоцтва про
право на спадщину за законом.

Всебічно проаналізувавши
обставини справи в їх сукупності,
оцінивши за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді справи,
зібрані по справі докази, керуючись
законом, суд дійшов до висновку, що
позовні вимоги не підлягають
задоволенню в частині встановлення
факту проживання однією сім'єю
позивача та померлого ОСОБА_4 в період
часу до 17.03.2005 року з огляду на наступне.

Відносини, які склались між
сторонами регулюються Кодексом про
шлюб та сім'ю України з 2001 року по 01.01.2004
року та в подальшому Сімейним Кодексом
України.

Відповідно до ст. 6 Кодексу про
шлюб та сім'ю України правове
регулювання шлюбних і сімейних
відносин в Україні здійснюється тільки
державою. Визнається тільки шлюб,
укладений у державних органах
реєстрації актів громадянського стану.

Оскільки з урахуванням набуття
чинності Сімейним кодексом України суд
може визначити проживання їх однією
сім'єю лише з січня 2004 року, так як до
січня 2004 року діяв Кодекс про сім'ю та
шлюб України, який не передбачав
поняття фактичних шлюбних відносин.

Відповідно до ст. 22 КпШС Україні
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Зважаючи на те, що позивачка
ОСОБА_10 перебувала у шлюбі з іншою
особою (ОСОБА_11) з 03 червня 1978 року по 16
березня 2005 року суд позбавлений
можливості дійти висновку про
обґрунтованість позову в частині
визнання факту проживання позивачки та
ОСОБА_4 однією сім»єю у вищевказаний
період часу.

Вимога позову про встановлення факту
проживання однією сім'єю позивача та
померлого ОСОБА_4 в період часу з 17.03.2005
року по ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Допитані в судовому засіданні свідки
позивача ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, ОСОБА_16 пояснили, що позивач
проживала з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2,
як подружжя, разом вели господарство,
святкували свята, приймали гостей.
Періодично до них приїздили діти та
онука позивача та тривалий час
проживали в квартирі.

Допитані в судовому засіданні свідки
відповідача ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_9 пояснили, що
позивач проживала з ОСОБА_4 в квартирі
АДРЕСА_2, періодично з'являлась разом з
ОСОБА_4 на святах, однак дружиною він її
не називав, вона була помічницею по
господарству.

Враховуючи пояснення позивача,
відповідача, свідків сторін, вивчивши
матеріали справи суд вважає доведеним
та можливим встановлення факт
спільного проживання позивача та
ОСОБА_4 в період часу з 17.03.2005 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вимога позову про визнання право
спільної сумісної власності на ?
частину автомобіля CHEVROLET AVEO, 2004 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1 та ?
частину гаража - гараж - бокс АДРЕСА_3, за
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з
огляду на наступне.

Відповідно до пояснень сторін,
свідків, грошові кошти на придбання
автомобіля CHEVROLET AVEO, 2004 року випуску,
номерний знак НОМЕР_1 та гаража АДРЕСА_3
були отримані ОСОБА_2 як оплата за його
роботу консулом Генерального
консульства України в Східно -
Сибірському регіоні ( м. Тюмень
Російська Федерація).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 59 ЦПК
України, обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 74 СК України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, поширюються
положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 69 СК
України дружина і чоловік мають право
на поділ майна, що належить їм на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. Дружина і
чоловік мають право розділити майно за
взаємною згодою. Договір про поділ
житлового будинку, квартири, іншого
нерухомого майна, а також про виділ
нерухомого майна дружині, чоловікові
зі складу усього майна подружжя має
бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до вимог ст. 70 СК
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. При
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
повнолітні син, дочка, за умови, що
розмір аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Відповідно до вимог ст. 71 СК України
майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, ділиться
між ними в натурі. Якщо дружина та
чоловік не домовилися про порядок
поділу майна, спір може бути вирішений
судом. При цьому суд бере до уваги
інтереси дружини, чоловіка, дітей та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними. Речі для професійних занять
присуджуються тому з подружжя, хто
використовував їх у своїй професійній
діяльності. Вартість цих речей
враховується при присудженні іншого
майна другому з подружжя. Присудження
одному з подружжя грошової компенсації
замість його частки у праві спільної
сумісної власності на майно, зокрема на
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку, допускається лише за його
згодою, крім випадків, передбачених
Цивільним кодексом України.
Присудження одному з подружжя грошової
компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.20 своєї постанови від 21.12.2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» , при
застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ
майна осіб, які проживають у фактичних
шлюбних відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до вимог ст. 57 СК
України, особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є: майно, набуте нею,
ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто……

Як роз'яснив Пленум
Верховного Суду України в п.п. 23, 24 своєї
постанови від 21.12.2007 року N 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При визначенні майна, яке
підлягає поділу, необхідно вирішити
питання, коли саме сторонами
припинений шлюб; обсяг спільного майна,
нажитого за час ведення спільного
господарства; джерел його придбання,
наявності боргів подружжя за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї. Не належить до спільної
сумісної власності майно одного з
подружжя, набуте особою до шлюбу;
набуте за час шлюбу на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; набуте за час шлюбу, але
за кошти, які належали одному з
подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо
страхові внески сплачувалися за
рахунок коштів, що були особистою
власністю кожного з них. Що
стосується премії, нагороди,
одержаних за особисті заслуги, суд
може визнати за другим з подружжя право
на їх частку, якщо буде встановлено,
що він своїми діями сприяв її
одержанню.

А отже, суд позбавлений
можливості дійти висновку про
обґрунтованість заявленої вимоги про
визнання спільним майном ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 автомобіля CHEVROLET AVEO, 2005 року
випуску, номерний знак НОМЕР_1 та
гаража АДРЕСА_3

На підставі ст. 88 ЦПК України
стягненню з відповідача на користь
позивача підлягають судовий збір в
розмірі пропорційно до задоволених
позовних вимог.

Зважаючи на викладене, керуючись
ст.ст. 10, 15, 59, 62, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа:
Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_3
про встановлення факту проживання
однією родиною, визнання права
власності задовольнити частково.

Встановити факт проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 17 березня 2005 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні інших вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 гривні
60 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: