ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2014 року
справа № 174/802/14-ц

2/174/418/2014

Вільногірський
міський суд Дніпропетровської
області,

в складі: головуючого
судді Шаповала Г.І.

при секретарі
Шараповій О.О.

з участю:

представника позивача
ОСОБА_1

представника органу
опіки та піклування Левченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Вільногірську, Дніпропетровської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на
виїзд дітей за кордон на постійне
проживання, треті особи у справі:
виконавчий комітету Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області, як орган опіки та піклування;
Головне управління державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області,

У С Т А Н О В И В:

Згідно позову, що надійшов до суду
14.08.2014 р., позивачка зазначила, що вона і
відповідач, ОСОБА_4, з 1996 року до 03
листопада 2010 року знаходилися у
зареєстрованому шлюбі.

В шлюбі у неї та відповідача народилися
діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу
вона проживає з дітьми окремо від
відповідача, а відповідач, згідно
рішення Вільногірського міського суду,
повинний сплачувати аліменти на її
користь на утримання дітей. 29.03.2014 року
вона уклала шлюб з громадянином
Італійської Республіки, ОСОБА_9. ІІІлюб
зареєстрований у ВДРАЦС Деснянського
районного управління юстиції м. Києва,
актовий запис N2 357, що підтверджується
відміткою у її паспорті громадянина
України. Її чоловік постійно проживає в
Італійській Республіці у м. Модена
провінції Модена. Вона бажає проживати
з чоловіком разом в Італійській
Республіці в м. Модена. Також разом з
нею та її чоловіком хочуть постійно
проживати і її з відповідачем
неповнолітні діти, проти чого її
чоловік не заперечує, а навпаки бажає,
щоб її діти проживали спільно з ними
однією сім'єю в Італійській Республіці.

У свою чергу, відповідач на її прохання
і прохання їхніх дітей, надати дозвіл
на виїзд дітей на постійне проживання
до Італійської Республіки,
відмовляється надати такий дозвіл під
надуманими причинами, всупереч ст. 155
Сімейного кодексу України, відповідно
до якої - здійснення батьківських прав
та виконання обов'язків мають
ґрунтуватися на повазі до прав дитини
та її людської гідності. Батьківські
права не можуть здійснюватися всупереч
інтересам дитини.

Так, спочатку відповідач обіцяючи
надати дозвіл на виїзд дітей за кордон,
вимагав зняти дітей з реєстрації за їх
місцем проживання за адресою квартира
АДРЕСА_3 (з квартири, яка згідно
договору міни квартирами від 06.12.2004
року, належить на праві спільної
часткової власності, їй, відповідачу,
та дочці ОСОБА_5, по 1/3 частці). Вона цю
вимогу відповідача виконала і зняла
дітей з реєстрації за вищезазначеною
адресою, та зареєструвала їх за своїм
місцем проживання у належній їй
одноособово на праві власності
квартирі АДРЕСА_1.

Після чого, відповідач став вимагати
від неї, щоб вона надала йому дозвіл на
продаж належних їй з дочкою часток
квартири АДРЕСА_2, і подарувала дочці
частку у належній їй квартирі АДРЕСА_1,
і тільки після цього він надасть їй
дозвіл на виїзд їхніх дітей за кордон
на постійне проживання.

Оскільки така вимога відповідача
суперечить інтересам дочки ОСОБА_5,
власника частки житла, яке відповідач
бажає продати, а гроші використати для
особистих потріб, вона відмовилась
виконувати незаконну вимогу
відповідача, після чого відповідач
заявив їй, що згоди на виїзд дітей з нею
на постійне проживання до Італійської
Республіки він не надасть. У той же час
відповідач вже більше двох років з
дітьми не спілкується, не виховує
дітей, і дуже повільно сплачує аліменти
на їх утримання, хоча має таку
можливість, оскільки займається
підприємницькою діяльністю і має
декілька торгових місць у м.
Вільногірську. Вона вважає, що в
інтересах дітей в судовому порядку
надати дозвіл на виготовлення
документів, та на виїзд їхніх з
відповідачем дітей за кордон України
на постійне проживання до Італійської
Республіки, приймаючи до уваги
наступне.

Статтею 33 Конституції України
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які установлюються
законом. Статтею 313 ЦК України
визначено, що фізична особа, яка не
досягла шістнадцяти років, має право на
виїзд за межі України лише за згодою
батьків (усиновлювачів),
піклувальників та в їхньому супроводі
або в супроводі осіб, які уповноважені
ними. Водночас фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України.

Порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадяни України» від
21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 р. № 57 «Про затвердження
Правил перетинання державного кордону
громадянами України», Правилами
оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. N9 231 (із змінами).

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (із
змінами і доповненнями), передбачають,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16- річного віку,
здійснюються лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.
Правилами оформлення і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документа дитини, їх
тимчасового затримання та вилучення,
затверджених постановою КМУ від 31
березня 1995 р. № 231 визначено зокрема, що
виїзд неповнолітніх громадян України
за межі території України здійснюється
за одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям - громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Статтею 18 цих Правил передбачено, що
оформлення паспорта/ проїзного
документа здійснюється на підставі
заяви батьків (законних представників
батьків чи дітей), а у разі, коли батьки
не перебувають у шлюбі між собою, - того
з них, з ким проживає дитина,
справжність підпису яких засвідчено
нотаріально. За наявності заперечень
одного з батьків документ може бути
оформлено на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», за
відсутності згоди одного з батьків,
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до положень сімейного
законодавства, батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину (ч.2-4 ст. 150
СК України).

Згідно ч 1. ст. 3 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Третьою особою вона визначила
виконавчий комітет Вільногірської
міської ради Дніпропетровській
області, як орган опіки та піклування.

Відповідно до п.3 «Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866, - Органами опіки та
піклування є районні, районні у містах
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчі органи
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад (далі - органи опіки та
піклування).

Як їй повідомили посадові особи Служби
у справах дітей виконавчого комітету
Вільногірської міської ради, висновок
про доцільність виїзду дітей з нею на
постійне проживання в Італійську
Республіку, буде надано безпосередньо
у судове засідання. Також третьою
особою вона визначила Головне
управління державної міграційної
служби України у Дніпропетровської
області, оскільки відповідно до
пунктів 1, 2 Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою КМУ
від 31 березня 1995 р. №231, паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон (далі - паспорт) і проїзний
документ дитини (далі - проїзний
документ) є документами, що посвідчують
особу і підтверджують громадянство
України особи, на яку вони оформлені, і
дають право цій особі на виїзд з
України і в'їзд в Україну. Оформлення і
видача паспорта/проїзного документа
здійснюється громадянам України: які
постійно проживають в Україні, -
територіальними органами та
підрозділами Державної міграційної
служби.

Інші докази у вигляді документів про
наявність у її чоловіка житла у
Італійській Республіці, про її доходи,
про укладення між нею та чоловіком
шлюбу, про дозвіл на проживання в
Італійській Республіці, копію її
паспорту та ідентифікаційного номеру,
та інше вона надасть безпосередньої у
судове засідання, оскільки частка цих
документів знаходиться на перекладі у
нотаріальній контори з італійської на
українську мову.

Конституція України у ч. 1 ст. 55 гарантує
кожному, що його права і свободи
захищаються судом. Відповідно до
офіційного тлумачення зазначеної
норми, здійсненого Конституційним
Судом України та викладеного у Рішенні
від 25 грудня 1997 року № 9-зп у справі за
зверненням жителів м. Жовті Води, її
потрібно розуміти як гарантований
кожному захист прав і свобод у судовому
порядку. Суд не може відмовити у
правосудді, якщо громадянин України,
іноземець, особа без громадянства
вважають, що їх права і свободи
порушені або порушуються, створено або
створюються перешкоди для їх
реалізації або мають місце інші
ущемлення прав та свобод. Згідно
правових позицій Конституційного Суду
України, викладених у рішенні від 9
липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі про
досудове врегулювання спорів, обрання
певного засобу правового захисту, у
тому числі і досудового врегулювання
спору, є правом, а не обов'язком особи,
яка добровільно, виходячи з власних
інтересів, його використовує.
Встановлення законом обов'язкового
досудового врегулювання спору обмежує
можливість реалізації права на судовий
захист.

Право особи (громадянина України,
іноземця, особи без громадянства,
юридичної особи) на звернення до суду
за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Цей принцип також відображений в п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про застосування Конституції
України при здійсненні правосуддя» від
01 листопада 1996 року № 9. Керуючись
ст.ст.3,109 ЦПК України, ст.ст.150,154,155 СК
України, позивачка прохає:

1. Надати їй дозвіл на виготовлення
документів про виїзд її сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, за кордон України, на
постійне місце проживання до
Італійської Республіки, та надати їй
дозвіл на виїзд ОСОБА_6 з нею за кордон
України, до Італійської Республіки на
постійне проживання, без згоди його
батька, ОСОБА_4.

2. Надати їй дозвіл на виготовлення
документів про виїзд її дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон України, на
постійне проживання до Італійської
Республіки, та надати їй дозвіл на
виїзд ОСОБА_5 з нею за кордон України, до
Італійської Республіки на постійне
проживання, без згоди її батька, ОСОБА_4.

В судове засідання позивачка не
з'явилася та надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, з участю її
представника, ОСОБА_1, який не обмежений
в його повноваженнях, за виключенням
права передовіри. (а.с.13, 19)

Представник позивачки в судовому
засіданні позовні вимоги та їх
обгрунтування, що викладені в позовній
заяві, підтримав в повному обсязі. З
його додаткових пояснень витікає, що
відповідач спочатку відкрито не давав
згоди на виїзд дітей за кордон, до
Італійської республіки на постійне
проживання, та ставив різні умови,
частину з яких позивачка задовольнила,
а саме, знялась сама та зняла дітей з
реєстрації місця проживання із
квартири АДРЕСА_4 м. Вільногірську
Дніпропетровської області, яка, є
спільною частковою власністю
відповідача, позивачки та їх дочки,
ОСОБА_5, в рівних частках. Також
відповідач намагався отримати від
позивачки та дочки довіреність на
продажу їхніх часток на зазначену
квартиру. Після чого, відповідач на
словах, в тому числі в судовому
засіданні, надавав згоду, але ухилився
від нотаріального посвідчення такої
згоди, що свідчить проте, що фактично
такої згоди він не надав. Для
задоволення позову є всі підстави, діти
мешкають спільно з позивачкою,
відповідач зобов'язаний за рішенням
суду сплачувати на користь позивачки
на утримання дітей аліменти, які будуть
акумулюватися на банківському рахунку
позивачки в Україні, діти самі бажають
разом з матір'ю виїхати за межі України
на постійне проживання в Італійській
Республіці, чоловік позивачки, ОСОБА_9,
в Італії має будинок і також бажає, щоб
діти позивачки проживали разом з ним та
позивачкою однією сім'єю, на
підтвердження чого надав відповідні
документи. Діти знають ОСОБА_9 протягом
близько двох років, він спілкується з
ними та надає позивачці матеріальну
допомогу на їх утримання. За таких
підстав надання дозволу на виїзд дітей
за кордон на постійне проживання в
Італійській республіці, буде повністю
відповідати інтересам дітей. При цьому
слід врахувати, що відповідач, як
батько дітей, протягом двох років майже
не спілкується зі своїми дітьми, не
дивлячись на те, що ніяких перешкод
йому в цьому не чиниться.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, але в справі є його
телефонограма з заявою про розгляд
справи за його відсутності, де він
зазначив, що надає згоду на виїзд дітей
за кордон, на постійне проживання.
Разом з тим, раніше в судовому
засіданні, він також заявляв, що
згодний надати дозвіл на виїзд дітей
разом з позивачкою за кордон України до
Італійської Республіки на постійне
проживання.

Представник третьої особи, органу
опіки та піклування, Левченко О.М., в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримала в повному обсязі. З її
додаткових пояснень витікає, що
задоволення позову буде в інтересах
дітей, що для цього є всі підстави, що
орган опіки та піклування визнав
доцільним надати згоду на виїзд дітей
разом з їхньою матір'ю за кордон на
постійне проживання в Італії, без згоди
на це батька дітей. При підготовці
документів для надання висновку
органом опіки та піклування, стосовно
надання дозволу на виїзд дітей сторін
за кордон України, без згоди на це
батька дитини, до Італійської
республіки на постійне проживання,
відповідач надав листа, в якому
зазначив, що він згодний надати
відповідний дозвіл, проте нотаріально,
як цього вимагає закон, свою згоду не
оформив.

Третя особа, Головне управління
державної міграційної служби України у
Дніпропетровській області, свого
представника в судове засідання не
направила, та надала заяву про розгляд
справи за його відсутності. (а.с.27)

Із показань дочки сторін ОСОБА_5,
витікає, що між її батьками є спір
стосовно виїзду її та її брата ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_12 р. н., за кордон України, на
постійне проживання в Італії. Вона та
брат бажають виїхати з України і
постійно проживати в Італії разом зі
своєю матір'ю та її чоловіком ОСОБА_9,
який з ними спілкується 1-2 рази на
місяць, володіє російською мовою.
Вітчим приготував для неї та брата для
проживання окремі кімнати, матеріально
він забезпечений та щомісячно,
протягом 2 років, присилає на
банківську картку матері кошти на
утримання їх всіх трьох.

Вислухавши сторони та їх
представників, дослідивши надані
письмові докази, а саме: квитанцію
від13.08.2014 р про оплату позивачкою
судового збору в сумі - 243.60 грн. (а.с.1);
копію свідоцтва про народження дитини,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_13 р. н., батьками
якого зазначені сторони (а.с.4); копію
свідоцтва про народження дитини,
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_14 р. н., батьками якої
зазначені сторони (а.с.5); копію
свідоцтва про розірвання шлюбу, згідно
якого ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвали шлюб 03
листопада 2010 р., актовий запис № 59
відділу РАЦС Вільногірського МУЮ
Дніпропетровської області (а.с.6);
довідку адресно-довідкового
підрозділу ГУДМС УДМС України у
Дніпропетровській області, згідно якої
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_15 р. н., значиться
зареєстрованим за місцем проживання
АДРЕСА_5 (а.с.8); копію аркушів паспорта
громадянки України, ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_16 р. н. (а.с.20); копію
свідоцтва про укладення шлюбу, згідно
якого ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_17 р. н.,
уродженець м. Модена, громадянин
Італійської Республіки, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_16 р. н., уродженка с. Камінь,
Романівського району, Житомирської
області, зареєстрували шлюб 29 березня
2014 р., актовий запис № 357 відділу ДРАЦС
Деснянського районного управління
юстиції у м. Києві, після укладення
шлюбу подружжю присвоєне спільне
прізвище - ОСОБА_3 (а.с.21); копію заяви із
силою юридичної довідки від 18 вересня
2014 р., згідно якої ОСОБА_9 даною заявою
підтверджує, що діти його дружини
ОСОБА_3: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 будуть
прийняті ним у будинку, в якому він
проживає на даний час, його економічний
стан є таким, що дозволяє утримання
осіб, що проживатимуть у його будинку,
додаток - декларація про доходи за 2013
рік, згідно якої чистий дохід склав 46
824.00 євро (а.с.38-40); копію рішення
виконавчого комітету Вільногірської
міської ради Дніпропетровської
області від 12 листопада 2014 р № 373/0/7-14,
згідно якого орган опіки та піклування
вирішив, вважати доцільним надання
дозволу на виготовлення проїзних
документів для виїзду та на виїзд
неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12 р.
н., та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_18 р. н., у
супроводі їхньої матері, ОСОБА_3, за
межі України, на постійне місце
проживання до Італійської Республіки,
без письмової, нотаріально посвідченої
згоди та супроводу батька дітей, ОСОБА_4
(а.с.45-47); копію аркушів паспорта
громадянина України, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_19 р. н. (а.с.48), - та оцінивши
зазначені докази в їх сукупності та
взаємозв'язку, керуючись законом, суд
дійшов висновку про задоволення позову
в повному обсязі, за наступних підстав.

Сторони мають двох спільних
неповнолітніх дітей, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_12 р. н., та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_18 р. н., які, після розірвання
шлюбу між сторонами, проживають з 2010 р.
спільно зі своєю матір'ю, позивачкою у
справі; відповідач, за рішенням суду,
зобов'язаний сплачувати аліменти на
користь позивачки на утримання дітей;
дані факти підтверджуються
документально та визнаються взаємно
сторонами та представником органу
опіки та піклування (а.с.4, 5, 6, 20, 21, 38-40,
45-47).

.

29 березня 2014 р. позивачка, ОСОБА_3,
уклала шлюб з громадянином Італійської
Республіки, ОСОБА_9, в зв'язку з чим,
змінила прізвище - ОСОБА_3 на прізвище -
ОСОБА_3, також вона та діти виразили
бажання виїхати за межі України, з
метою постійного проживання в будинку
ОСОБА_9 в Італійській Республіці, проти
чого заперечує відповідач, який
відмовляється надати нотаріально
посвідчений дозвіл на виїзд його дітей
за межі України, на постійне проживання
до Італійської Республіки; ОСОБА_9, в
свою чергу, надав письмову заяву від
18.09.2014 р. з силою юридичної довідки, де
зазначив свою згоду на те, щоб діти його
дружини ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
проживали в його будинку і що він має
економічний стан, який дозволяє
утримання осіб, які будуть мешкати в
його будинку; орган опіки та
піклування, виконавчий комітет
Вільногірської міської ради
Дніпропетровської області своїм
рішенням від 12.11.2014 р 3373/0/7-14 визнав
доцільним надати позивачці дозвіл на
виготовлення проїзних документів для
виїзду за межі України та на виїзд
неповнолітніх ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12 р.
н., та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_18 р. н., у
супроводі їхньої матері, ОСОБА_3, за
межі України, на постійне місце
проживання до Італійської Республіки,
без письмової, нотаріально посвідченої
згоди та супроводу батька дітей,
ОСОБА_4; дані факти підтверджуються
документально, та показаннями свідка
ОСОБА_5 (а.с.4, 5, 6, 20, 21, 38-40, 45-47).

Суд доходить висновку, що позивачка
обґрунтувала позовні вимоги, як
відповідно до вимог закону, так і
відповідно до фактичних обставин
справи, що дійсно є підстави для
надання їй дозволу на оформлення
проїзних документів на дітей та на
виїзд її та її дітей на постійне місце
проживання до Італійської республіки,
без надання згоди на це в установленому
порядку батька дітей, ОСОБА_4, який на
словах та письмово надає згоду на
здійснення зазначених заходів, проте
від оформлення своєї згоди належним
чином, тобто, з нотаріальним
посвідченням, ухилився.

Для вирішення спору, суд керувався
наступними правовими нормами:

Згідно ст. 33 Конституції України,
передбачено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які установлюються
законом.

Згідно ст. 313 ЦК України, визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними. Водночас
фізична особа, яка досягла шістнадцяти
років, має право на вільний самостійний
виїзд за межі України.

Згідно Правил перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (із
змінами і доповненнями), передбачено,
що перетинання державного кордону для
виїзду за межі України громадянами, які
не досягли 16- річного віку,
здійснюються лише за згодою обох
батьків (усиновлювачів) та в їх
супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Згідно Правил оформлення і видачі
паспорта громадянина України для
виїзду за кордон і проїзного документа
дитини, їх тимчасового затримання та
вилучення, затверджених постановою КМУ
від 31 березня 1995 р. № 231, визначено, що
виїзд неповнолітніх громадян України
за межі території України здійснюється
за одним із таких документів: паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон, виданий дітям - громадянам
України згідно з цими правилами;
проїзний документ дитини, виданий
відповідно до Правил; паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон одного з батьків, у який,
відповідно до Правил, записано дитину,
яка прямує у його супроводі через
державний кордон.

Згідно ст.18 цих Правил, оформлення
паспорта/проїзного документа
здійснюється на підставі заяви батьків
(законних представників батьків чи
дітей), а у разі, коли батьки не
перебувають у шлюбі між собою, - того з
них, з ким проживає дитина, справжність
підпису яких засвідчено нотаріально.
За наявності заперечень одного з
батьків документ може бути оформлено
на підставі рішення суду.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», від 21 січня
1994 року № 3857-ХІІ, за відсутності згоди
одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Згідно ч.ч.2-4 ст. 150 СК України, батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Батьки
зобов'язані поважати дитину.

Згідно ч 1. ст. 3 Конвенції про права
дитини, яка ратифікована Постановою
Верховної Ради України від 27.02.1991 року,
в усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється як найкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Згідно п.3 «Порядку провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 24
вересня 2008 р. № 866, - органами опіки та
піклування є районні, районні у мм.
Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчі органи
міських, районних у містах, сільських,
селищних рад (далі - органи опіки та
піклування), які відповідно до
законодавства провадять діяльність з
надання статусу дитини-сироти та
дитини, позбавленої батьківського
піклування, влаштування дітей-сиріт та
дітей, позбавлених батьківського
піклування, встановлення опіки та
піклування над дітьми-сиротами та
дітьми, позбавленими батьківського
піклування, із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.

Згідно ч.ч.4, 5 ст. 19 Сімейного Кодексу
України, при розгляді судом спорів щодо
місця проживання дитини, обов'язковою є
участь органу опіки та піклування;
орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позов стосується інтересів
неповнолітніх дітей сторін, які вже
досягли віку 14 років і, згідно закону,
мають право самі визначати своє місце
проживання, в тому числі мають право на
виїзд за межі України для постійного
проживання в Італійській Республіці в
супроводі їх матері, позивачки у
справі, за відсутності належно
оформленої згоди на ці дії батька
дітей, відповідача у справі. При цьому
суд враховує, що шлюб між сторонами
розірваний, що діти протягом двох років
проживають спільно з матір'ю, що
відповідач, як батько дітей, фактично
ухилився від спілкування з ними, що за
новим місцем проживання дітей є
необхідне матеріальне забезпечення, в
виді будинку та доходів вітчима ОСОБА_9,
який має бажання забезпечити дітей
своєї дружини необхідним матеріальним
утриманням та житлом, що діти та їх
вітчим мають задовільні відносини між
собою, часто спілкуються протягом
майже двох років, вітчим протягом цього
строку систематично, на добровільній
основі, надає матеріальну допомогу
позивачці на утримання дітей, що
відповідач, відповідно до рішення суду
буде продовжувати сплачувати аліменти
на користь позивачки на утримання
дітей, з перерахуванням їх на
банківський рахунок позивачки в
Україні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України та ЗУ
«Про судовий збір», суд дійшов висновку
про покладення судових витрат у справі,
в виді судового збору - 243.60 грн., на
відповідача у справі, ОСОБА_4, з якого
слід стягнути зазначену суму на
користь позивачки, ОСОБА_3, для
відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 88, 209 ч.3, 212-215, 222, 223, 294 ЦПК України,
суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_16 р. н.,
уродженці с. Камінь, Дзержинського
району, Житомирської області, ІПН №
НОМЕР_1, зареєстрованій за місцем
проживання АДРЕСА_6, дозвіл на
виготовлення документів про виїзд її
сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8, за кордон
України, на постійне місце проживання
до Італійської Республіки, та надати їй
дозвіл на виїзд з нею її сина, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_8, за кордон України, до
Італійської Республіки на постійне
проживання, без згоди батька дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_19 р. н., уродженця м.
Дніпропетровська, ІПН № НОМЕР_2,
зареєстрованого за місцем проживання
АДРЕСА_7.

Надати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_16 р. н.,
уродженці с. Камінь, Дзержинського
району, Житомирської області, ІПН №
НОМЕР_1, зареєстрованій за місцем
проживання АДРЕСА_6, дозвіл на
виготовлення документів про виїзд її
дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_11, за кордон
України, на постійне проживання до
Італійської Республіки, та надати їй
дозвіл на виїзд з нею її дочки, ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_11, за кордон України, до
Італійської Республіки на постійне
проживання, без згоди батька дитини,
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_19 р. н., уродженця м.
Дніпропетровська, ІПН № НОМЕР_2,
зареєстрованого за місцем проживання
АДРЕСА_7.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 -
243.60 грн., для відшкодування судових
витрат, в виді судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через
Вільногірський міський суд,
Дніпропетровської області. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію рішення, протягом двох днів з
часу виготовлення його в повному
обсязі, надіслати рекомендованим
листом із повідомленням про вручення
сторонам та третім особам.

Головуючий суддя
Шаповал Г.І.