ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/874/14-ц,
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року

м.
Вільногірськ

Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області

у складі головуючого судді

Ілюшик І.А.

при секретарі

Заіка
А.В.

за участі позивача

ОС
ОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Вільногірську цивільну
справу за позовом

ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-кредит Плюс»
про визнання договору банківського
рахунку між споживачем та публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» неукладеним та
недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

09.09.2014 року ОСОБА_1 звернувся
до публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «Приватбанк»), товариства з
обмеженою відповідальністю
«Авто-кредит Плюс» (далі – ТОВ
«Авто-кредит Плюс») з позовом в якому
просив визнати договір банківського
рахунку між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»
неукладеним. В подальшому уточнив
позовні вимоги і просив визнати
договір банківського рахунку
недійсним.

В даному випадку, в обґрунтування
підстав позову покладено твердження
про те, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
позивачем існує спір відносно
підписаних позивачем та ТОВ
«Авто-кредит Плюс» формулярів
кредитно-заставного договору. Позивач
вважає, що відкриття банком
банківського рахунку є передумовою
здійснення банком будь-яких
розрахункових операцій передбачених
вказаною вище угодою. Предметом
позовної заяви є спір між
відповідачами та позивачем щодо
відсутності будь-якої домовленості про
відкриття банківського рахунку та
надання платіжного інструменту,
сторони не досягли згоди щодо
відкриття банківського рахунку для
цілей передбачених будь-яким
договором, позивач не звертався до
відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з
пропозицією (заявою) про відкрити
банківський рахунку, а відповідачі не
могли прийняти неіснуючу заяву від
позивача. Відкриття банківських
рахунків клієнтам фінансових установ є
обов’язком, а не правом. При цьому
закон передбачає для даних
правовідносин обов’язковість
дотримання письмової форми договору
банківського рахунку. Враховуючи те, що
позивач не має в ПАТ КБ «ПриватБанк»
відповідного рахунку та не отримував
платіжної картки «Авто-розстрочка» не
оформляв жодного платіжного доручення
(п.7.1. Інструкції про порядок відкриття.
Використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах,
затвердженої постановою Правління
Національного банку України від 12.11.2003
року № 492), то договір банківського
рахунку між позивачем та відповідачем
є недійсним.

Позивач в судові засідання
з’явивлявся, позов та його
обґрунтування підтримав в повному
обсязі, просив розглядати справу з
урахуванням уточненої позовної заяви
від 07.11.2014 року (а.с. 142, 143) та визнати
договору банківського рахунку між ним
та ПАТ КБ «ПриватБанк» неукладеним та
недійсним. Пояснив, що ніяких свідчень
про укладення договору банківського
рахунку немає, банком порушено порядок
відкриття рахунку.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в
судові засідання з’являвся, позов не
визнав, проти його задоволення
заперечував, в подальшому подав заяву
про розгляд справи за його відсутності
(а.с. 174).

Представник ТОВ «Авто-кредит Плюс» в
судові засідання не з’явився, про день,
час та місце судового розгляду
повідомлено належним чином, до суду
надійшла заява про розгляд справи за
відсутності представника ТОВ
«Авто-кредит Плюс». Відповідач позов не
визнав в повному обсязі (а.с. 37, 53, 57, 40).

Заслухавши пояснення позивача,
дослідивши письмові докази у справі,
суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно п. 6.1.2, п.
6.1.4 кредитно-заставного договору №
DN81AR100030082 від 27.02.2008 року банк
зобов’язується відкрити транзитний
рахунок та здійснювати ведення
кредитного досьє за кредитом,
направляти на погашення
заборгованості кошти, що надійшли на
транзитний рахунок, відповідно до ст. 4.7
договору. Номер транзитного рахунку та
рахунку позичальника в договорі не
вказано (п. 17.1.10, п. 17.6) (а.с. 7-25).

До матеріалів справи долучені копії
матеріалів кредитної справи за
кредитно-заставним договором №
DN81AR100030082 від 27.02.2008 року, зокрема,
анкета-заява, копія
кредитно-заставного договору №
DN81AR100030082, згода співвласника, акт
передачі транспортного засобу в
заставу, повідомлення від 25.02.2008 року,
рахунок-фактура, сертифікат,
лист-підтвердження № 01/0092, платіжне
доручення, договір купівлі-продажу
автомобіля від 25.02.2008 року, витяг про
реєстрацію в державному реєстрі
обтяжень рухомого майна (реєстрація
змін), свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, договір
добровільного страхування № 1078/38222/38
транспортного засобу, квитанція,
договір страхування наземного
транспортного засобу DN81AR100030082, заява
про укладення договору страхування
наземного транспортного засобу,
договір особистого страхування №
DN81AR100030082, заява про укладення договору
особистого страхування, копія паспорта
на ім’я ОСОБА_1 та ідентифікаційного
номеру, копія довідки про доходи,
повідомлення від 16.02.2012 за вих. № 30.1.0.0/2,
перелік № 76 (а.с. 81-141).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, лише в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

Відповідно до змісту норм ст. ст. 3, 4, 11,
27, 31 ЦПК України право визначати
предмет і підставу позову та спосіб
захисту порушеного права належить
позивачеві.

За вимогами ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд має вирішити, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувались позовні вимоги. При
цьому змінювати зазначені у позовній
заяві обставини суд не має права.

Відповідно до положень ч. 1, 2,
3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам. Особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 4
ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися
у формі, встановленій законом.

Статтею 205 ЦК передбачені
дві форми правочинів — усна і письмова.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом. Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків. У випадках, встановлених
договором або законом, воля сторони до
вчинення правочину може виражатися її
мовчанням.

Згідно ст. 1067 ЦК України
договір банківського рахунка
укладається для відкриття клієнтові
або визначеній ним особі рахунка у
банку на умовах, погоджених сторонами.
Банк зобов'язаний укласти договір
банківського рахунка з клієнтом, який
звернувся з пропозицією відкрити
рахунок на оголошених банком умовах, що
відповідають закону та банківським
правилам. Банк не має права відмовити у
відкритті рахунка, вчинення
відповідних операцій за яким
передбачено законом, установчими
документами банку та наданою йому
ліцензією, крім випадків, коли банк не
має можливості прийняти на банківське
обслуговування або якщо така відмова
допускається законом або банківськими
правилами. У разі необґрунтованого
ухилення банку від укладення договору
банківського рахунка клієнт має право
на захист відповідно до цього Кодексу.

В п. 8 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009
року № 9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
відповідно до частини першої статті
215 ЦК підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення
правочину. Не може бути визнаний
недійсним правочин, який не вчинено.

Вимога про визнання правочину
(договору) неукладеним не відповідає
можливим способам захисту цивільних
прав та інтересів, передбачених
законом. Суди мають відмовляти в
позові з такою вимогою.

Виходячи з викладеного вище, підставою
для визнання договору недійсним є
недодержання стороною чи сторонами
вимог закону в момент укладення
договору.

Твердження позивача про недотримання
сторонами письмової форми договору, що
на його думку тягне за собою визнання
договору банківського рахунку
недійсним не ґрунтується на положеннях
діючого законодавства (ч. 1 ст. 215, ст. 205,
ч. 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208, ст. 1067 ЦК України),
оскільки за винятком випадків, прямо
передбачених у законодавчих актах (ч. 2
ст. 547, ч. 3 ст. 719, ч. 2 ст. 981, ч. 2 ст. 1055, ч. 2
ст. 1059, ч. 2 ст. 1107, ч. 1 ст. 1118, ч. 1 ст. 1257 ЦК
України), недодержання сторонами
письмової форми правочину не
призводить до його недійсності.

При цьому суд враховує пояснення
позивача про те, що він не має в ПАТ КБ
«ПриватБанк» банківського рахунку та
не отримував платіжної картки
«Авто-розстрочка», що в процесі
судового розгляду не спростовано, і
вважає за необхідне зазначити, що не
може бути визнаний недійсним правочин,
який не вчинено. Виходячи з цього,
законних підстав для задоволення
позову в цій частині та визнання
договору банківського рахунку між
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк»
недійсним немає.

Судом створені всі умови для
змагального процесу, особам, які беруть
участь у справі роз’яснювались їх
права та обов’язки, однак позовні
вимоги ОСОБА_1 не уточнив і до початку
розгляду справи по суті не змінив
підстави або предмет позову.

Вимога позивача про визнання правочину
неукладеним по суті спрямована на
встановлення певного факту, а не на
поновлення порушення права або захист
охоронюваного законом інтересу, тому в
її задоволенні також слід відмовити
(ст. 3, 4, п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, оцінивши надані докази
у їх сукупності та взаємозв’язку, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання договору банківського
рахунку недійсним та неукладеним є
безпідставними, а тому у їх задоволенні
слід відмовити і в зв’язку з цим
судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-64, 88, 209, 212, 214,
215, 294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1
до публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»,
товариства з обмеженою
відповідальністю «Авто-кредит Плюс»
про визнання договору банківського
рахунку між споживачем та публічним
акціонерним товариством Комерційний
банк «ПриватБанк» неукладеним та
недійсним – відмовити в повному
обсязі.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Вільногірського міського
суду

ОСОБА_2