АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4035/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевцова Т. В. Доповідач - Тамакулова
В.О. Категорія 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2014 року
м. Дніпропетровськ

18 серпня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Відюковій Ю.С. ,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська від 13 січня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа-
Сьома Дніпропетровска державна
нотаріальна контора про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визначення частки у спільному майні
подружжя, визнання недійсним заповіту
та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності та стягнення грошової
компенсації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_2, третя особа- сьома
Дніпропетровска державна нотаріальна
контора про визнання майна спільною
сумісною власністю подружжя,
визначення частки у спільному майні
подружжя, визнання недійсним заповіту
та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності та стягнення грошової
компенсації.

Позов обгрунтовував тим, що у серпні 2007
року він звертався до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, 3-і особи: сьома
Дніпропетровська державна нотаріальна
контора, ОСОБА_7, про визнання права
власності на частку майна у спільній
сумісній власності; про встановлення
факту прийняття спадщини; про визнання
недійсними заповіту, свідоцтва про
право на спадщину за заповітом та
договору купівлі-продажу
домоволодіння; про визнання частково
недійсним державного акту про право
приватної власності на землю; про
визнання права власності на частину
домоволодіння та земельної ділянки в
порядку спадкування за законом.

Рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 22 грудня
2008 року, залишеному без змін 09 квітня 2009
року Апеляційним судом
Дніпропетровської області, у
задоволенні позову було відмовлено.

В заявленому позові ОСОБА_3 вказував, що
відповідач є рідним братом. Їх батько
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_2. Батькам на праві
власності належало домоволодіння
АДРЕСА_1, яке вони набули в шлюбі.
Спадкоємцями після смерті батьків були
позивач, відповідач та їх сестра
ОСОБА_9, брати ОСОБА_11, ОСОБА_10 Сестра та
брати померли.

Ніхто із спадкоємців після смерті
батьків не звертався до нотаріальної
контори за отриманням свідоцтва про
право власності в порядку спадкування.

Він, позивач , відповідач та їх мати
ОСОБА_8 фактично прийняли спадщину
після смерті батька.

Після смерті матері спадщину фактично
прийняв він та відповідач.

У липні 2007 року йому стало відомо, що 13
лютого 1985 року від імені батька на ім'я
відповідача складено заповіт. Оскільки
при видачі свідоцтва про право
власності нотаріальна контора не
прийняла до уваги, що ОСОБА_8, як
непрацездатний спадкоємець першої
черги за законом, мала право на
обов'язкову частку у спадщині,
складений заповіт порушував її та
позивача право стосовно визначення
спадкової маси тому є незаконним,
відповідач переоформив домоволодіня
на себе та продав його. В серпні 2007 року,
він, позивач, звернувся з вимогами про
визнання за ним права на спадкове майно
після смерті батька на 1/6 частини, на 1/3
частину після смерті матері , однак в
заявлених вимогах суд відмовив.

В січні 2009 року по його заяві за фактом
підробки заповіту було порушено
кримінальну справу. Висновками
експертизи № 1819-08 від 31 жовтня 2008 року
встановлено, що в реєстрі №2 за 1985 рік
для реєстрації нотаріальних дій сьомої
Дніпропетровскої державної
нотаріальної контори під №2-292 від 13
лютого 1985 року записана інша
нотаріальна дія відносно іншої особи.
Встановлено, що номери №2, які
зазначено в примірниках заповіту
ОСОБА_2 в реєстрі, -відсутні. Підписи від
імені їх батька ОСОБА_2 в графі «підпис»
в заповітах за реєстровими номерами 2-793
та 2-292 та підпис в графі « розписка про
одержання оформленого документу» в
реєстрі №2 реєстрації нотаріальних дій
сьомої Дніпропетровскої державної
нотаріальної контори за 1985 рік під
номером нотаріальні дії №2-793 від 13
лютого 1985 року ймовірно виконані не
ОСОБА_2, а іншою особою.

Позивач в заявленому позові просив
поновити строк позовної давності та
визнати, що: домоволодіння було
сумісною власністю батьків, як
подружжя ; ОСОБА_8 набула право
власності на обов'язкову частку у
спадщині після смерті чоловіка, яка
складає 1/9 частину; визнати за ним право
спадкування після смерті матері на 11/36
частин домоволодіння; визнати
недійсним заповіт складений 13 лютого
1985 року від імені батька ОСОБА_2 на імя
відповідача; визнати: за позивачем
право на: 7/36 частин домоволодіння після
смерті батька, недійсним свідоцтво про
спадкування видане сьомою
Дніпропетровскою державною
нотаріальною конторою 04 жовтня 2001 року
за реєстровим №4419 на імя відповідача,
визнати право власності на 18/36 (1/2)
частин домоволодіння.

В уточнених вимогах позивач просив про
визнання права власності в порядку
спадкування після смерті батьків на ?
частину будинку та земельної ділянки, а
оскільки відповідач продав
домоволодіння іншим особам, в
домоволодінні відсутні будь-які
будівлі, просив стягнути грошову
компенсацію.

Представник відповідача проти позову
заперечував, вказував, що позовні
вимоги вже були предметом судового
розгляду, 22 грудня 2008 року по них
постановлено судове рішення, просив
про закриття провадження в справі.

Рішенням суду першої інстанції
поновлено строк позовної давності,
позов задоволено частково, визнано, що
домоволодіння, є сумісною власністю
батьків сторін, визнано недійсними:
заповіт складений від імені ОСОБА_2,
свідоцтво про право на спадщину на ім'я
ОСОБА_2, стягнуто з відповідача на
користь позивача грошову компенсацію
вартості спадкового майна, в решті
вимог ( визнання права власності за
померлими) відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення та
закрити провадження по справі
оскільки набуло чинності рішення
постановлене за тим же предметом спору,
з тих же правових підстав, між тими ж
сторонами.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заявлених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає відхиленню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст.548 ЦК України (ред. 1963
року часу виникнення правовідносин)
для набуття права на спадщину
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини( Ст. 549 ЦК
України).

Ст. 529 ЦК України визначено першу
чергу спадкоємців за законом.
Спадкоємцями першої черги є, в рівних
частках, діти (у тому числі усиновлені),
дружина і батьки (усиновителі)
померлого.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підстави своїх вимог або заперечень,
та надати докази відповідно до ст. ст.
57-60 ЦПК України.

Судом встановлено що сторони є рідними
братами. Їх батько ОСОБА_2 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, мати ОСОБА_8 померла
ІНФОРМАЦІЯ_2. Батькам на праві сумісної
власності належало домоволодіння
АДРЕСА_1, набуте в шлюбі. Спадкоємцями
після смерті батьків є позивач,
відповідач . Сестра сторін- ОСОБА_9,
брати- ОСОБА_11, ОСОБА_10 померли.

Ніхто із спадкоємців після смерті
батьків не звертався до нотаріальної
контори за отриманням свідоцтва про
право власності в порядку спадкування.

Як пояснили сторони в судовому
засіданні та підтверджується
матеріалами справи, позивач,
відповідач та мати сторін фактично
прийняли спадщину після смерті батька,
після смерті матері спадщину фактично
прийняли обидва брати проживанням в
будинку та отриманням після смерті
кожного із батьків належного їм майна.

Ст 545 ЦК України визначила наслідки
недійсності заповіту. Якщо заповіт
буде визнаний недійсним, то
спадкоємець, який за цим заповітом був
позбавлений спадщини, одержує право
спадкувати на загальних підставах.

13 лютого 1985 року від імені батька на
відповідача ОСОБА_2 було складено
заповіт. В січні 2009 року за заявою
позивача за фактом підробки заповіту
слідчими органами було порушено
кримінальну справу.

Висновками проведеної експертизи №
1819-08 від 31 жовтня 2008 року встановлено,
що в реєстрі №2 за 1985 рік для
реєстрації нотаріальних дій сьомої
Дніпропетровскої державної
нотаріальної контори під №2-292 від 13
лютого 1985 року записана інша
нотаріальна дія та відносно іншої
особи.

Встановлено, що номери №2, які
зазначено в примірниках заповіту
ОСОБА_2, в реєстрі відсутні. Підписи від
імені ОСОБА_2 в графі «підпис» в
заповітах за реєстровим №№2-793 та 2-292 та
підпис в графі «розписка про одержання
оформленого документу» в реєстрі №2
реєстрації нотаріальних дій сьомої
Дніпропетровскої державної
нотаріальної контори за 1985 рік під
номером нотаріальні дії №2-793 від 13
лютого 1985 року ймовірно виконані не
ОСОБА_2, а іншою особою.

Суд дійшов до обгрунтованого висновку
про недійсність заповіту та виданого
на його підставі свідоцтва про право
власності в порядку спавдкування,
набуття позивачем права на спадкування
1/ 2 частини спадкового майна.

Оскільки спадок відчужений
відповідачем, згоди про поділ спадщини
сторони не досягли, він проведений у
судовому порядку відповідно до часток,
які належать кожному зі спадкоємців за
законом, тому суд стягнув на користь
позивача грошову компенсацію вартості
? частини майна.

Доводи апеляційної скарги зводяться
до закриття провадження по справі,
оскільки набуло чинності рішення
Бабушкінського районного суду
м.Дніпропетровська від 22 грудня 2008
року, яке на думку апелянта, ухвалене по
спору між тими ж сторонами, про той
самий предмет із тих самих підстав.
Такі доводи протирічать матеріалам
справи і є необгрутованими.

За ст. 205 ЦПК України суд закриває
провадження у справі, якщо набрало
законної сили рішення постановлене зі
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що
предметом спору за рішенням
Бабушкінського районного суду від 22
грудня 2008 року були вимоги позивача
стосовно спадщини, недійсності
заповіту, який було складено без
урахування права на обов'язкову долю
матері після смерті батька, що впливало
на величину спадкової маси на користь
позивач. З урахуванням зазначеного
позивач просив про часткове скасування
заповіту та визнання незаконними
правовстановлюючих документів на
домоволодіння та незаконності його
відчуження.

Вимоги ж позивача, заявлені в вересні
2012 року, і постановлене по ним рішення
від 13 січня 2014 року грунтуються на
фіктивності заповіту в цілому, тобто
судові рішення мають різний предмет,
різні правові підстави та різне коло
сторін - учасників спору.

При розгляді спору, суд І інстанції в
повному обсязі з'ясував права та
обов'язки сто рін, перевірив доводи,
обставини справи, надав їм належну
оцінку і постановив рішення, яке
відповідає вимогам Закону.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 308 , 313-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду
м. Дніпропетровська від 13 січня 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя
особа- сьома Дніпропетровска державна
нотаріальна контора про визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя,
визначення частки у спільному майні
подружжя, визнання недійсним заповіту
та свідоцтва про право на спадщину за
заповітом, встановлення факту
прийняття спадщини, визнання права
власності та стягнення грошової
компенсації - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: