АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6961/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шабанов А. М. Доповідач - Лаченкова
О.В. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

24 листопада 2014 року Апеляційний
суд Дніпропетровської області у
складі:

головуючого - судді
Лаченкової О.В.

суддів -
Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі -
Мізері А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 18 червня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про усунення
перешкод у здійсненні права
користування будинком та земельною
ділянкою, за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про визнання недійсним
договорів купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2011 року ОСОБА_3 звернулась з
позовом до ОСОБА_2, про усунення
перешкод здійсненні права
користування будинком та земельною
ділянкою та з урахуванням уточнень
просила: вселити ОСОБА_3 в будинок
АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 не
перешкоджати ОСОБА_3 у здійсненні права
користування 1/2 частиною будинку та 1/2
частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1.
Зобов'язати ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 всі
ключі, від наявності яких залежить
вільний доступ ОСОБА_3 у домоволодіння
АДРЕСА_1. Зобов'язати ОСОБА_2
забезпечити вільний доступ у
домоволодіння АДРЕСА_1 осіб, які є
членами родини ОСОБА_3 осіб, діючих по
довіреності від її імені.

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з
зустрічним позовом до ОСОБА_3 про
визнання недійсним договорів
купівлі-продажу та просила суд визнати
недійсними договір купівлі-продажу 12
частини будинку АДРЕСА_1, укладений 30
вересня 1998 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
який діяв на підставі доручення від
імені ОСОБА_5 виданого 22 вересня 1998 року
та посвідченого у реєстрі №3777
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6; та
договір купівлі-продажу 12 частини
земельної ділянки площею 500 кв.м
розміщеної території Підгородненської
міської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області у
АДРЕСА_1 призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
укладений 27 листопада 1998 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючим на підставі
доручення від імені ОСОБА_5,
посвідченому 22 вересня 1998 року за №3777
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6

Рішенням Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 18
червня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, про усунення перешкод
здійсненні права користування
будинком та земельною ділянкою
задоволені: вселено ОСОБА_3 в будинок
АДРЕСА_1, зобов'язавши ОСОБА_2 не
перешкоджати ОСОБА_3 у здійснені права
користування 1/2 частиною будинку та 1/2
частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1
зобов'язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_3 всі
ключі, від наявності яких залежить
вільний доступ ОСОБА_7 у домоволодіння
АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_2
забезпечити вільний доступ у
домоволодіння АДРЕСА_1 осіб, які є
членами родини ОСОБА_3 та осіб, діючих
по довіреності від її імені.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання
недійсним договорів купівлі-продажу, -
відмовлено у повному обсязі (а.с. 136-140).

Додатковим рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 18 червня
2014 року вирішено питання судових
витрат (а.с. 141).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставить питання
про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову ОСОБА_3 (а.с. 18-22).

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, суд вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити
з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що Рішенням
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 02
вересня 2013 року, яке ухвалою
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 03 грудня 2013 року залишено
без змін, встановлено, що ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 на праві приватної власності
належить по 1/2 частині будинку та
земельної ділянки площею 1000 кв.м. по
АДРЕСА_1. Дана обставина вбачається з
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу будинку від 30.09.1998 року
(серія ААН №597832), договорів
купівлі-продажу земельних ділянок від
27.11.1998 року (серія ААР №530010 та ААР №530009)
та рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14.03.2000 року.

Відповідно до акту прийняття до
експлуатації закінченого будівництвом
житлового будинку та господарських
побудов індивідуального забудовника
за адресою АДРЕСА_1, станом на 16 вересня
1998 року, комісією було встановлено:
будівництво будинку проводилось із 1996
року по 1998 роки, площа земельної
ділянки 1000 кв.м. А-житловий будинок
2-поверховий, складається з 4-х кімнат,
житловою площею 51 кв.м., загальною
площею 84,9 кв.м., об'ємом будівлі 267 куб.м.,
площа забудови 45,3 кв.м., внутрішня
висота житлових кімнат 2,8 м. Зовнішні
розміри основної частини будинку 8,55 х
5,3 м та прибудови - 2,25 х 6,4 м. Фундамент
бетон, стіни цегляні, покрівля шиферна,
перекриття із залізобетону, підлога -
лінолеум, опалення - котел, є
електропостачання, каналізація -
зливна яма. На ділянці також
розташовані: гараж, літній душ,
вбиральня та котельня.

ОСОБА_5 22 вересня 1998 року надавав
доручення ОСОБА_4 на розпорядження 1/2
частиною незавершеного будівництвом
будинку готовністю 66%, бо станом на 22
вересня 1998 року у ОСОБА_5 було
зареєстровано право власності тільки
на ? частину незавершеного
будівництвом будинку готовністю 66%. 16
вересня 1998 будівництво будинку було
завершено, однак документи, а саме - акт
введення до експлуатації було здано на
реєстрацію до Новомосковського МБТІ
для отримання довідки на відчуження,
тому саме на 22 вересня 1998 року були
документи, що підтверджували право
власності на незавершений
будівництвом будинок, а вже під час
засвідчення договору дарування 30
вересня 1998 року було зареєстровано акт
введення до експлуатації та отримано
документи про повну готовність будинку
до експлуатації та засвідчено договір
дарування будинку на підставі наданих
КП Новомосковське МБТІ документів.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 суд першої інстанції посилався
на ст. 391 ЦК України та виходив із того,
що позивачка, як власник не має
можливості реалізувати своє право
власності на належні їй 1/2 частину
будинку та 1/2 частину земельної ділянки
по АДРЕСА_1, оскільки відповідачка
ОСОБА_2 її в цьому чинить перешкоди.

Вказані висновки відповідають
вимогам закону і підтверджуються
матеріалами справи. Так, відповідно до
ст.391 ЦК України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном; згідно із
ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутись до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню; частиною
2 ст. 152 Земельного Кодексу України
встановлено, що власник або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на земля, навіть якщо ці порушення не
пов'язані із позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Отже,суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку,що позовні
вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані і
правомірно вселив її в будинок
АДРЕСА_1, зобов'язав ОСОБА_2 : не
перешкоджати ОСОБА_3 у здійснені права
користування 1/2 частиною будинку та 1/2
частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1
надати ОСОБА_3 всі ключі, від наявності
яких залежить вільний доступ ОСОБА_7 у
домоволодіння АДРЕСА_1; забезпечити
вільний доступ у домоволодіння АДРЕСА_1
осіб, які є членами родини ОСОБА_3 та
осіб, діючих по довіреності від її
імені .

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
ОСОБА_2 не надала належних та
допустимих доказів щодо порушення її
прав вищевказаними оспорюваними
правочинами,а саме договором
купівлі-продажу 12 частини будинку
АДРЕСА_1, укладеного 30 вересня 1998 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, який діяв на
підставі доручення від імені ОСОБА_5
виданого 22 вересня 1998 року та
посвідченого у реєстрі №3777 приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
та договором купівлі-продажу 12 частини
земельної ділянки площею 500 кв.м
розміщеної території Підгородненської
міської ради Дніпропетровського
району Дніпропетровської області у
АДРЕСА_1 призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд,
укладеного 27 листопада 1998 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, діючим на підставі
доручення від імені ОСОБА_5,
посвідченому 22 вересня 1998 року за №3777
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6.

Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а відповідно до ст.. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Згідно ст.. 218 ЦК України,
заперечення однієї із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами запису
та іншими доказами. Рішення суду не
може ґрунтуватися на свідченнях
свідків. Відповідно до п. 27 Постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
від 12 червня 2009 року N 2, виходячи зі
змісту ст. 59 ЦПК України та з
урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК
України, не може підтверджуватися
показаннями свідків наявність
правовідносин, що виникають з
правочинів, для яких законом
установлено письмову форму.

Окрім того, відповідачкою був
пропущений строк позовної давності,
передбачений ст.256 ЦПК України для
звернення до суду.

Висновки суду першої інстанції про
відмову в зустрічному позові є
правильними, оскільки відсутні
підстави для визнання договорів
купівлі-продажу недійсними з огляду на
те, що правочин укладений з дотриманням
вимог цивільного законодавства,
відповідає волевиявленню та дійсним
намірам сторін на момент укладання
договорів.

Доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, і не
спростовують правильність висновків
суду 1 інстанції, яким у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, доводи сторін перевірені і їм
дана належна оцінка, неправильного
застосування норм матеріального права
або порушень норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення не встановлено,
справа розглянута у рамках позовних
вимог та на підставі наданих доказів,
тому апеляційний суд приходить до
висновку, що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Щодо клопотання відповідачки ОСОБА_2
про зупинення виконання рішення суду
першої інстанції,заявлене в суді
апеляційної інстанції не може бути
розглянуте,оскільки не передбачено
нормами ЦПК України,а саме розділом VI
цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - ВІДХИЛИТИ.

Рішення Дніпропетровського районного
суду Дніпропетровської області від 18
червня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:
О.В. Лаченкова

Судді:

О.П. Варенко

В.С. Городнича