Справа № 226/2549/14-ц
Справа № 2/226/1009/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року Димитровський
міський суд Донецькой області у складі:

головуючого -судді Петуніна І.В.,

при секретарі Альберті О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1-.,

законного представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідача
Димитровської міської ради Маричевої
Л.П.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до
Димитровської міської ради про
визнання права власності на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до Димитровської міської ради
про визнання права власності на
спадщину, в обґрунтування якого
вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5.
Після її смерті відкрилась спадщина на
квартиру розташовану за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначена квартира належала
їй на підставі Свідоцтва про право
власності на житло № 2/46-1395 виданого
31.10.1994 року ВО «Красноармійськвугілля».
ОСОБА_5 заповіт не складала, єдиним її
спадкоємцем за законом був її син
ОСОБА_6, який прийняв спадщину після її
смерті, оскільки на час відкриття
спадщини постійно мешкав разом з нею.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 - батько позивача -
помер. Після його смерті відкрилась
спадщина на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, яку він успадкував
після смерті матері. ОСОБА_6 заповіт на
своє майно не складав, єдиним його
спадкоємцем за законом є позивач, яка
на момент смерті була і є
неповнолітньою, та заяву про відмову
від спадщини не подавала. З заявою про
надання свідоцтва про право на
спадщину, через неповнолітній вік
позивача, до нотаріуса звернулась її
опікун ОСОБА_2, але нотаріусом їй було
відмовлено, оскільки при вивченні
наданих документів було з'ясовано, що
при реєстрації правовстановлюючого
документу була допущена помилка у даті
його реєстрації. Таким чином, позивач
позбавлена можливості у позасудовому
порядку вирішити питання про отримання
свідоцтва про право на спадщину.
Позивач просила суд визнати за нею
право власності на квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач, її законний представник та
представник відповідача до судового
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, позивач надала суду заяву з
проханням розглянути справу без її
участі, на позовних вимогах наполягала,
законний представник. позивача надала
суду заяву з проханням розглянути
справу без її участі, позовні вимоги
підтримала. Від відповідача надійшла
заява з проханням розглянути справу
без участі представника, позовні
вимоги позивача просив вирішити на
розсуд суду.

Суд вважає, що в справі є достатньо
матеріалів про права i взаємовідносини
сторін i немає необхідності
вислуховувати особисті пояснення осіб,
які не з'явилися до суду.

Судом встановлено, що 31 жовтня 1994 року
ОСОБА_5 видано свідоцтво про право
власності на житло № 2/46-1395 на квартиру
розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6).

Своє право власності на квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 ,ОСОБА_5. зареєструвала
у БТІ м.Димитров (а.с. 7).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с. 9).

На час відкриття спадщини разом з
ОСОБА_5, з 26.11.2005 року мешкав її син
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який 11 лютого 2014
року звернувся до Димитровської
державної нотаріальної контори з
заявою про видачу свідоцтва про право
на спадщину після її смерті (а.с. 9, 25, 29).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6, який є рідним
батьком позивача, помер (а.с. 8, 11).

За даними державного нотаріуса
Димитровського міського нотаріального
округу, наданими станом на 30 жовтня 2014
року, на майно, яке залишилось після
смерті ОСОБА_6, спадкова справа не
відкривалася, заповіти від його імені
не посвідчувалися (а.с. 25, 26, 27).

Дослідивши докази по справі суд вважає
що позов необхідно задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.3, 5 ст.1268 Цивільного
кодексу України, спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом шестимісячного
строку, він не заявив про відмову від
неї, незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що на час смерті
ОСОБА_5, її син ОСОБА_6 мешкав разом з нею
за адресою: АДРЕСА_1, а тому його можна
вважати таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про
нотаріат» свідоцтво про право на
спадщину видається за письмовою заявою
всіх спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством. Якщо
нотаріусом обґрунтовано відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину,
виникає цивільно-правовий спір, що
підлягає розглядові у позовному
провадженні.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
осіб, які звернулися до суду у спосіб,
визначений законами України .

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

Згідно з вимогами ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

З листа державного нотаріуса
Димитровського міського нотаріального
округу від 02.10.2014 року вбачається, що
нотаріус позбавлений можливості
видати спадкоємцю після смерті ОСОБА_5,
свідоцтво про право на спадщину на
квартиру розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, оскільки при державній
реєстрації даної квартири у реєстрі
прав власності на нерухоме майно
допущена помилка і замість правильної
дати видачі свідоцтва 31 жовтня 1994 року
у реєстрі зазначена дата 04.10.1994 рік (а.с.
13).

Згідно з повідомленням начальника КП
«БТІ» Димитровської міської ради,
04.06.2007 року до Реєстру прав власності на
нерухоме майно помилково внесена дата
видачі свідоцтва про право власності
на житло № 2/46-1395, виданого ВО
«Красноармійськвугілля» на квартиру
АДРЕСА_1, а саме: «04.10.1994» замість
«31.10.1994», можливість внесення
виправлень в Реєстр відсутня, оскільки
з 01.01.2013 року КП «БТІ» не має доступу до
реєстру (а.с. 14).

Відповідно до роз'яснень, наданих
позивачу начальником реєстраційної
служби Димитровського міського
управління юстиції, позивач позбавлена
права зареєструвати право власності
на нерухоме майно за померлою ОСОБА_5,
оскільки, відповідно до ст.25 та 346
Цивільного кодексу України, зі смертю
особи, її право- та дієздатність
припиняються (а.с. 15).

Враховуючи наведені обставини, а також
той факт, що на даний час втрачена
будь-яка можливість іншим, ніж у
судовому порядку чином вирішити
питання про належність спірної
квартири позивачеві, суд вважає
необхідним визнати за позивачем право
власностi на квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1.

На пiдставi ст.ст.328, 1267, 1268 ЦК України,
керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57, 174, 209, 212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Димитровської
міської ради про визнання права
власності на спадщину, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду вступає в законну
силу після закінчення терміну подачі
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Апеляційного суду Донецької
області через Димитровський міський
суд Донецької області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.В.Петунін