У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Богунського районного
відділу Державної міграційної служби
України в Житомирській області, третя
особа: ОСОБА_7 про виселення, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк»,
банк) звернувся до суду з позовом,
вимоги якого уточнив в ході розгляду
справи та просив виселити відповідачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які зареєстровані та
проживають у квартирі АДРЕСА_1, зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України.

Позов мотивовано тим, що 19 жовтня 2007
року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений
кредитний договір. В забезпечення
виконання зобов'язань за цим кредитним
договором, між банком та ОСОБА_5 19
жовтня 2007 року укладено договір
іпотеки, предметом якого є квартира
загальною площею 63,9 кв.м, житловою
площею 35,3 кв.м, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним
виконанням позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором,
заочним рішенням Богунського
районного суду м. Житомира від 17
вересня 2009 року звернуто
стягнення на вказаний предмет іпотеки.
Після набрання рішенням суду законної
сили ПАТ КБ «Приватбанк» направив на
адресу іпотекодавця вимогу про
добровільне виселення її із зазначеної
квартири разом з усіма членами сім'ї. Ця
вимога виконана не була, відповідачі
продовжують проживати в квартирі, яка є
предметом іпотеки, що перешкоджає її
реалізації та порушує права ПАТ КБ
«ПриватБанк» у зв'язку із чим позивач
просить виселити ОСОБА_5, ОСОБА_6

Заочним рішенням Богунського
районного суду м. Житомира
від 11 грудня 2013 року позов задоволено.
Вирішено виселити ОСОБА_5
та ОСОБА_6 із квартири АДРЕСА_1.
Зобов'язано Богунський райвідділ у
м. Житомирі Управління
Державної міграційної служби України в
Житомирській області зняти
відповідачів з реєстраційного обліку.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 23 липня
2014 року заочне рішення районного
суду скасовано з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Позивач, не погоджуючись з даним
рішенням суду апеляційної інстанції
подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
та порушення норм процесуального права
просить його скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Задовольняючи позов про виселення
суд першої інстанції виходив з того, що
2 листопада 2012 року позивач направив
іпотекодавцю ОСОБА_5 письмову вимогу
про добровільне звільнення спірної
квартири разом з усіма членами сім`ї та
іншими мешканцями в тридцяти денний
строк з дня отримання вимоги.
Відповідачі у встановлений
законодавством строк квартиру не
звільнили, що є підставою для їх
виселення в судовому порядку.

Скасовуючи рішення місцевого суду з
ухваленням нового рішення про відмову
у задоволенні позову суд апеляційної
інстанції виходив з того, що відповідно
до ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 39-40
Закону України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового приміщення, яке
є предметом іпотеки, проводиться в
порядку, встановленому законом.
Примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду лише у тому разі,
якщо мешканці добровільно не звільнили
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги. Місцевим судом не
з'ясовано чи отримана ОСОБА_5 вимога
банку про звільнення спірної квартири,
докази про це у справі відсутні.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції погодитися не можна,
оскільки вони зроблені без належного
з'ясування дійсних обставин справи,
прав та обов'язків сторін, без належної
оцінки наявних у матеріалах справи
доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 жовтня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був
укладений кредитний договір, в
забезпечення виконання зобов'язань за
яким, між банком та ОСОБА_5 19 жовтня 2007
року укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира загальною
площею 63,9 кв.м, житловою площею 35,3 кв.м,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Богунського
районного суду м. Житомира
від 17 вересня 2009 року звернуто
стягнення на предмет іпотеки -
зазначену вище квартиру.

Після набрання рішенням суду
законної сили ПАТ КБ «Приватбанк»
направив 2 листопада 2012 року на адресу
іпотекодавця вимогу від 1
листопада 2012 року про добровільне
виселення її із зазначеної квартири
разом з усіма членами сім'ї.

Статтею 40 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору всі
мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення у встановлений або
інший погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснено, що при розгляді позову
іпотекодержателя про виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення в разі
задоволення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
враховувати, що згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109
ЖК України, ст. ст. 39-40 Закону України
«Про іпотеку» виселення мешканців із
жилого будинку чи житлового
приміщення, яке є предметом іпотеки,
проводиться в порядку, встановленому
законом. При цьому суд за заявою
іпотекодержателя одночасно з рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки за наявності підстав,
передбачених законом, ухвалює рішення
про виселення мешканців житлового
будинку чи житлового приміщення.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Вирішуючи спір, апеляційний суд,
відмовив у задоволенні позову про
виселення з тих підстав, що місцевим
судом не встановлені та не досліджені
обставини щодо отримання ОСОБА_5 вимоги
банку про звільнення спірної квартири.
Разом з тим, в порушення ст.ст. 303, 316 ЦПК
України вказаних обставин сам не
перевірив, зокрема не встановив того
факту чи отримана вимога банку про
звільнення квартири ОСОБА_5, чи
направлялися такі вимоги усім
мешканцям, які проживають у квартирі, у
зв'язку із чим, постановив
необґрунтоване та не мотивоване
рішення.

Зазначене вище свідчить про
порушення судом апеляційної інстанції
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, що в свою
чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

Під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
належним чином не перевірив законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги. Свої висновки належним чином не
мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.338
ЦПК України його слід скасувати з
передачею справи до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 23 липня
2014 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачуксудді В.С.
Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська