УХВАЛА

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за договором
позики; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання договору позики
недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_5
на рішення Ленінського районного суду
м. Полтави від 5 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 10 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 1 березня 2011 року він передав у
борг відповідачу грошові кошти у
розмірі 325 тис. грн, що підтверджується
договором позики та
розпискою відповідача. Відповідно до
умов договору ОСОБА_4
зобов'язувався сплачувати 25% річних за
користування грошовими коштами та
повернути борг на вимогу позичальника
не пізніше 3 років з моменту
укладення договору. ОСОБА_4 не повернув
кошти в повному обсязі, у зв'язку із чим
позивач просив стягнути з відповідача
8 750 грн. основного боргу та 19 714
грн. 04 коп. відсотків за користування
грошовими коштами.

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
ОСОБА_3 із зустрічним позовом, у якому
просив визнати недійсним договір
позики від 1 березня 2011 року та
відмовити у стягненні заборгованості у
розмірі 8 750 грн. та відсотків за
користування грошовими коштами у
розмірі 19 714 грн. 04 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Полтави від 5 травня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Полтавської області від 10
вересня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 борг в розмірі 8 750
грн. У решті позову відмовлено. У
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Вирішуючи спір, суди виходили із того,
що ОСОБА_3 надав ОСОБА_4
грошову позику в розмірі 325 тис. грн, про
що було складено договір позики та
письмову розписку, який повністю не був
повернутий відповідачем. Підстави на
які посилався позивач за зустрічним
позовом не можуть слугувати для
визнання спірного договору позики
недійсним.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Судами установлено, що 1 березня 2011 року
ОСОБА_3 уклав з ОСОБА_4 договір позики,
відповідно до якого останній отримав
кошти у розмірі 325 тис. грн. зі сплатою 25%
річних за користування грошовими
коштами.

13 травня 2011 року сторони уклали
додаткову угоду до договору позики від
1 березня 2011 року, відповідно до якої
сторони узгодили графік погашення
коштів та домовились, що позичальник
вважатиметься таким, що виконав свій
обов'язок за договором позики в повному
обсязі після повернення суми позики та
нарахованих на неї відсотків до
моменту укладання цієї угоди включно.
Після укладання угоди відсотки не
нараховуються.

Відповідно до розписок, наданих ОСОБА_4,
грошові кошти
поверталися ОСОБА_3 у такому порядку: 12
травня 2013 року - 210 тис.
грн., 18 червня 2013 року - 85 тис. грн.,
29 липня 2013 року -

85 тис. грн., 29 серпня 2013 року - 85 тис. грн.
26 січня 2014 року - 30 тис. грн. Загальна
сума складає 495 тис. грн.

Обґрунтовуючи доводи касаційної
скарги, ОСОБА_6 указувала на те, що між
сторонами спірний договір не
укладався, грошові кошти за договором у
встановленому порядку відповідачу не
передавались, у матеріалах справи
відсутні оригінали зазначених
документів, а ксерокопії договорів не
посвідчені. Крім того, зазначила, що
вищезазначений договір позики впливає
на її права та інтереси при вирішенні
спору про поділ майна подружжя з ОСОБА_6

Так, із копії заочного рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
(яке скасоване за заявою ОСОБА_3 про
перегляд заочного рішення) вбачається,
що було визнано об'єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 майнові права, а саме, право
вимоги переходу права власності на
квартиру АДРЕСА_1 за договором про
участь у фінансуванні будівництва від 7
травня 2013 року. Суд не звернув уваги на
те, що відповідно до заяви про перегляд
заочного рішення та в зустрічній
позовній заяві ОСОБА_3 указував, що
кошти сплачені по інвестиційному
договору є його особистою власністю,
так як були отримані саме по
вищезазначеному договору позики.

Отже, предметом даного спору є грошові
кошти, які були використані ОСОБА_3 для
придбання вищезазначеної квартири.

Встановивши наявність спору з приводу
коштів отриманих одним із подружжя, суд
першої інстанції на вказане уваги не
звернув, усупереч вимогам ч. 4 ст. 10, п. 2
ч. 6 ст.130 ЦПК України, до участі дружину
позивача, чиїх прав та інтересів
стосується виниклий спір, у порядку
передбаченому ЦПК, не залучив.

Зазначені порушення вимог закону
залишилися поза увагою апеляційного
суду, який переглянув справу за
апеляційною скаргою особи, яка не брала
участі у справі, та зазначала, що
указаним рішенням порушене її право
власності на спільне сумісне майно
подружжя.

Відкривши апеляційне провадження у
справі за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
апеляційний суд визнав наявність у неї
права апеляційного оскарження, яке
чинне цивільне процесуальне
законодавство у осіб, що не брали
участі у справі, пов'язує виключно з
вирішенням оскарженим рішенням
питання про права та обов'язки цієї
особи.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення в частині вирішення
первісного позову не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України вони
підлягають скасуванню з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Оскільки первісні та зустрічні
позовні вимоги є взаємопов'язані, а
тому судові рішення підлягають
скасуванню у повному обсязі з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Полтави від 5 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Полтавської області
від 10 вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:А.О.
Лесько С.Ф. Хопта М.Є. Червинська В.А.
Черненко