Справа № 182/7069/14-ц
Провадження № 2/0182/3701/2014
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.11.2014 року
м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді
Кобеляцької-Шаховал І.О.

за участю
секретаря Скоробогатової А.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в
м.Нікополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання
права власності на спадкове майно в
порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду
з позовною заявою до відповідачів про
визнання за нею права власності на
спадщину в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка.

В обгрунтування своїх
вимог позивач посилається на наступні
обставини.

25.01.1959 року вона уклала
шлюб з ОСОБА_4. 22.08.1959 року вони з
чоловіком за спільні кошти придбали
глинобитні стіни під житловий будинок,
які знаходяться в с.Кам'янське. Цей факт
посвідчується договором
купівлі-продажу будинку, розташованого
в сільській місцевості, посвідченого
22.08.1959 року Менжинською сільською радою
Дніпропетровської області. 06.02.1960 року
виконавчий комітет Нікопольської
районної ради депутатів трудящих
Дніпропетровської області, на підставі
рішення виконкому Райради депутатів
трудящих № 37 від 06.02.1960 року, надав
чоловікові дозвіл на будівництво
житлового будинку на ділянці земель
с.Кам'янське Менжинської сільської
ради. Згодом землі Менжинської
сільради були передані
Придніпровській сільраді. Відомості
про будівництво будинку були внесені
до погосподарської книги № 11
Придніпровської сільради. Відповідно
до довідки Придніпровської сільської
ради № 338 від 08.08.2014 року, житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 в с.Кам'янське Нікопольського
району, дійсно, збудований та
зареєстрований в 1963 році на території
Придніпровської сільської ради.
Відповідно до архівної довідки
Придніпровської сільської ради № 234
від 10.07.2014 року, власником житлового
будинку за адресою: АДРЕСА_1 по даний
час є ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 року чоловік
помер. Після його смерті залишилась
спадщина у вигляді 12 частини житлового
будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1
оскільки інша 12 частина житлового
будинку належить їй на праві власності,
відповідно до ст.125 Кодексу Законів про
сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського
стану від 21 травня 1926 року, який діяв до
31.12.1969 року, де вказано, що майно,
придбане подружжям працею в період
зареєстрованого шлюбу, вважається
належним подружжю на засадах спільної
власності. За життя чоловік не
розпорядився частиною належного йому
майна та не склав заповіт.
Спадкоємцями за законом першої черги,
крім неї, є їх дві доньки - ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, які відмовились від прийняття
спадщини на її користь. Після

смерті чоловіка, вона в установлений
законом строк звернулась до державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини, однак нотаріус
відмовив їй видати свідоцтво про право
на спадщину за законом на житловий
будинок, посилаючись на те, що
спадкодавець за життя придбав
глинобитні стіни під житловий будинок,
добудував будинок, але не оформив право
власності та не забезпечив його
державну реєстрацію. Крім того, в
договорі купівлі-продажу не зазначена
адреса, за якою придбані глинобитні
стіни під житловий будинок, а вказано
тільки в „с.Каменское". Для вирішення
питання про визнання за нею права
власності на житловий будинок нотаріус
рекомендував їй звернутись до суду. У
1961 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року "Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року "Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків" (далі Постанова від
26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва. Згідно зі ст.1 Указу від 26
серпня 1948 року, кожен громадянин і
кожна громадянка мали право купити або
збудувати для себе на праві особистої
власності жилий будинок на один або два
поверхи з числом кімнат від однієї до
пяти як у місті, так і поза містом.
Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року
визначав, що земельні ділянки для
будівництва індивідуальних жилих
будинків відводяться за рахунок земель
міст, селищ, держземфонду і земель
держлісфонду у безстрокове
користування, а збудовані на цих
ділянках будинки є особистою власністю
забудовника. Отже, за Указом від 26
серпня 1948 року та Постановою від 26
серпня 1948 року підставою виникнення у
громадянина права власності на жилий
будинок був сам факт збудування ним
його з додержанням вимог цих актів
законодавства. За пунктом 3.1. Порядку
прийняття в експлуатацію
індивідуальних (садибних) житлових
будинків, садових, дачних будинків,
господарських (присадибних) будівель і
споруд, прибудов до них, громадських
будинків та будівель і споруд
сільськогосподарського призначення I
та II категорій складності, які
збудовані без дозволу на виконання
будівельних робіт, і проведення
технічного обстеження їх будівельних
конструкцій та інженерних мереж,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 19 березня 2013 року № 95,
документом, який засвідчує
відповідність закінчених будівництвом
до 5 серпня 1992 року індивідуальних
(садибних) житлових будинків, садових,
дачних будинків, господарських
(присадибних) будівель і споруд,
прибудов до них, які не підлягають
прийняттю в експлуатацію, вимогам
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, зокрема
для потреб державної реєстрації прав
власності на нерухоме майно, є
технічний паспорт, складений за
результатами технічної
інвентаризації. Технічна
інвентаризація проводилась
Нікопольським БТІ 17.08.1987 року, за
результатами якої на ім'я чоловіка був
складений технічний паспорт. Аналіз
вищенаведених норм закону свідчить про
те, що право власності на такі будинки у
порядку спадкування може визнаватися,
якщо будівництво житлового будинку,
який є об'єктом спадщини, відбувалось
відповідно до чинного на час його
будівництва законодавства на
відведеній у встановленому порядку
земельній ділянці на підставі наданого
виконавчим комітетом дозволу на його
будівництво. Тобто спадковий будинок
вважається прийнятим в експлуатацію.
Відповідно до даних Нікопольського
БТІ, інвентаризаційна вартість
спадкового житлового будинку з
надвірними будівлями становить 108 860,00
грн. Зараз для визнання права на
спадщину за законом після смерті
чоловіка змушена звернутись до суду.

В судове засідання позивачка
не прибула, надала до суду заяву про
розгляд справи у її відсутність, на
задоволенні позовних вимог наполягала,
просила суд їх задовольнити.

Відповідачі в судове
засідання не прибули, надали до суду
заяви про розгляд справи у їх
відсутність, проти позовних вимог не
заперечували.

Вивчивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст.1270 цього Кодексу, він
не заявив про відмову від неї.

Як встановлено в судовому
засіданні, 25.01.1959 року позивачка уклала
шлюб з ОСОБА_4 (а.с.8). 22.08.1959 року
позивачка з чоловіком за спільні кошти
придбали глинобитні стіни під житловий
будинок, які знаходяться в с.Кам'янське
(а.с.16). 06.02.1960 року виконавчий комітет
Нікопольської районної ради депутатів
трудящих Дніпропетровської області, на
підставі рішення виконкому Райради
депутатів трудящих № 37 від 06.02.1960 року,
надав ОСОБА_4 дозвіл на будівництво
житлового будинку на ділянці земель
с.Кам'янське Менжинської сільської
ради (а.с.17). Згодом землі Менжинської
сільради були передані
Придніпровській сільраді. Відомості
про будівництво будинку були внесені
до погосподарської книги № 11
Придніпровської сільради. Відповідно
до довідки Придніпровської сільської
ради № 338 від 08.08.2014 року (а.с.11), житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1 в с.Кам'янське Нікопольського
району, дійсно, збудований та
зареєстрований в 1963 році на території
Придніпровської сільської ради.
Відповідно до архівної довідки
Придніпровської сільської ради № 234
від 10.07.2014 року (а.с.12), власником
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
по даний час є ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_1 року
чоловік позивачки помер (а.с.7). Після
його смерті залишилась спадщина у
вигляді 12 частини житлового будинку з
надвірними будівлями АДРЕСА_1 оскільки
інша 12 частина житлового будинку
належить позивачці на праві власності
як спільне сумісне майно подружжя. За
життя спадкодавець не розпорядився
частиною належного йому майна та не
склав заповіт. Спадкоємцями за законом
першої черги є позивачка та дві доньки
подружжя - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.9-10), які
на спадщину не претендують. Після
смерті чоловіка позивачка в
установлений законом строк звернулась
до державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини, однак
нотаріус відмовив їй видати свідоцтво
про право на спадщину за законом на
житловий будинок, посилаючись на те, що
спадкодавець за життя придбав
глинобитні стіни під житловий будинок,
добудував будинок, але не оформив право
власності та не забезпечив його
державну реєстрацію. Крім того, в
договорі купівлі-продажу не зазначена
адреса, за якою придбані глинобитні
стіни під житловий будинок, а вказано
тільки в „с.Каменское" (а.с.5-6).

Таким чином, суд вважає позовні
вимоги обгрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.3-10, 30, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 12 частину житлового будинку
(літ.„А"), загальною площею забудови 82,6
кв.м; літню кухню (літ.„Б"), площею 32,4
кв.м; вбиральню (літ.„В") 1 шт.; літню
кухню (літ.„б"), площею 7,6 кв.м.; підвал
(літ.„Д"), площею 4,7 кв.м.; гараж (літ.„Е"),
площею 24,2 кв.м.; теплицю (літ.„к"),
площею 18,1 кв.м.; сарай (літ.„Л"), площею
10,5 кв.м.; водопровід І; паркани 2-4,
площею 47 кв.м.; замощення асфальтоване
І, площею 65,6 кв.м.; як на спільну
власність подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності
на 12 частину житлового будинку
(літ.„А"), загальною площею забудови 82,6
кв.м; літню кухню (літ.„Б"), площею 32,4
кв.м; вбиральню (літ.„В") 1 шт.; літню
кухню (літ.„б"), площею 7,6 кв.м.; підвал
(літ.„Д"), площею 4,7 кв.м.; гараж (літ.„Е"),
площею 24,2 кв.м.; теплицю (літ.„к"),
площею 18,1 кв.м.; сарай (літ.„Л"), площею
10,5 кв.м.; водопровід І; паркани 2-4,
площею 47 кв.м.; замощення асфальтоване
І, площею 65,6 кв.м.; в порядку спадкування
за законом після смерті чоловіка
ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Рішення суду першої
інстанції може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня проголошення рішення
до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Нікопольський міськрайонний суд.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал