ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р. Дарницький районний суд
м. Києва у складі:

головуючого судді
КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі
ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача
ОСОБА_1;

представника відповідача
Любар-Пурлінської Т.М.;

представника третьої особи
Цуканової С.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Даніель», за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, про стягнення
грошових коштів та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач,
ОСОБА_4.) звернулась до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Даніель» (далі по
тексту - відповідач, ПАТ «КБ «Даніель»)
про стягнення грошових коштів та
моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідно до умов укладеного між
позивачем та відповідачем договору
банківського вкладу, ПАТ «КБ «Даніель»
прийняв від ОСОБА_4 на депозитний
рахунок грошові кошти у розмірі 16 496,52
доларів США під 7,2% річних зі строком
повернення 09 січня 2014 року. Після
закінчення строку вкладу позивач
звернулася до відповідача з заявою
щодо повернення вкладу та нарахованих
відсотків, проте 12 лютого 2014 року
останній повернув позивачу лише 134 977,79
грн., що за курсом Національного банку
України (далі по тексту - НБУ) на день
виплати 8,5507 за 1 долар США, становить 15
785,58 доларів США. Посилаючись на те, що
зазначена сума грошових коштів не
відповідає її вкладу, позивач на
підставі Закону України «Про захист
прав споживачів» просить суд захистити
її права шляхом стягнення з
відповідача на її користь 1 139,99 доларів
США з урахуванням нарахованих
відсотків, а також моральну шкоду.

Ухвалою суду від 05 вересня 2014 року
відкрито провадження у даній справі,
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє вимог на
предмет спору - Фонд гарантування
вкладів фізичних осіб (далі по тексту -
третя особа, Фонд) та її розгляд
призначено в судовому засіданні.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені позовні
вимоги, вважала їх обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача, в свою чергу,
заперечувала проти задоволення
позовних вимог, при цьому зазначивши,
що відсутні підстави для стягнення з
відповідача грошових коштів, оскільки
в банку з 16.01.2014 року запроваджено
тимчасову адміністрацію та призначено
уповноважену особу Фонду на тимчасову
адміністрацію, а відтак діють
обмеження встановлені ч. 5 ст. 36 Закону
України «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», а згідно з ч. 5
ст. 26 цього Закону відшкодування коштів
за вкладом в іноземній валюті
відбувається в національній валюті
України після перерахування суми
вкладу за офіційним курсом гривні до
іноземних валют, встановленим
Національним банком України на день
початку процедури виведення Фондом
банку з ринку та здійснення тимчасової
адміністрації, що і було вчинено
відповідачем, зокрема 12.02.2014 року
повернуто позивачу суму відшкодування
за її вкладом та відсотками у розмірі 134
977,79 грн. за офіційним курсом гривні до
іноземних валют, встановленим НБУ
станом на 16.01.2014 року.

Представник третьої особи - Фонду у
судовому засіданні надала пояснення за
змістом яких також проти позовних
вимог заперечила з підстав визначених
представником відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши у судовому засіданні
представників сторін та третьої особи,
враховуючи, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
вересня 2013 року між ПАТ «КБ «Даніель»
та ОСОБА_4 укладений договір
банківського вкладу «Швидкий
прибуток» №Т-41303 (далі по тексту -
договір), відповідно до умов якого
позивач внесла до ПАТ «КБ «Даніель»
грошові кошти на рахунок в сумі 16 496,52
доларів США, строком до 09 січня 2014 року
включно під 7,2 % річних.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу
України (далі по тексту - ЦК України)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки. Підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
є, договори та інші правочини.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором
банківського вкладу (депозиту) одна
сторона (банк), що прийняла від другої
сторони (вкладника) або для неї грошову
суму (вклад), що надійшла,
зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» передбачено, що
вклад (депозит) - це кошти в готівковій
або у безготівковій формі, у валюті
України або в іноземній валюті, які
розміщені клієнтами на їх іменних
рахунках у банку на договірних засадах
на визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку і підлягають
виплаті вкладнику відповідно до
законодавства України та умов
договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). А статтею 629
цього Кодексу встановлено, що договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач на виконання умов договору 12
вересня 2013 внесла грошові кошти в
розмірі 16 469,52 доларів США, що у
перерахунку на національну валюту
становить 131 856,68 грн., та
підтверджується відповідною
квитанцією, копія якої наявна у
матеріалах справи.

10 січня 2014 року, у день закінчення
строку зберігання зазначених грошових
коштів відповідно до умов договору,
ОСОБА_4 звернулася до відповідача з
заявою про повернення вкладу та
нарахованих по ньому відсотків.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір
банківського вкладу укладається на
умовах видачі вкладу на першу вимогу
(вклад на вимогу) або на умовах
повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад).

Відповідно до постанови Правління НБУ
від 16 січня 2014 року №14 ПАТ «КБ
«Даніель» віднесено до категорії
неплатоспроможних та рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
16 січня 2014 року №1 було розпочато
процедуру здійснення в ПАТ «КБ
«Даніель» тимчасової адміністрації з 17
січня 2014 року.

Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» (далі по тексту - ЗУ «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»)
обмеження, встановлене пунктом 1
частини 5 цієї статті (щодо не
здійснення виплат під час тимчасової
адміністрації), не поширюється на
зобов'язання банку щодо виплати коштів
за вкладами вкладників за договорами,
строк яких закінчився, та за договорами
банківського рахунку вкладників.
Зазначені виплати здійснюються в межах
суми відшкодування, що гарантується
Фондом. Такі зобов'язання банку
виконуються банком у межах його
фінансових можливостей у порядку,
встановленому нормативно-правовими
актами Фонду. З метою забезпечення
виконання зобов'язань банку Фонд має
право надати банку цільову позику.

Так, 12 лютого 2014 року ПАТ «КБ «Даніель»
за рахунок позики Фонду повернув
позивачу кошти в розмірі 134 977,79 грн. (16 887
доларів США) через ПАТ «КБ «Хрещатик»,
що підтверджується наявним в
матеріалах справи витягом з реєстру
вкладників та не заперечується
представником позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»
відшкодування коштів за вкладом в
іноземній валюті відбувається в
національній валюті України після
перерахування суми вкладу за офіційним
курсом гривні до іноземних валют,
встановленим Національним банком
України на день прийняття рішення
Національним банком України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних та початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку та здійснення тимчасової
адміністрації відповідно до статті 36
цього Закону.

А отже, оскільки офіційний курс НБУ за
станом на 16 січня 2014 року (постанова
Правління НБУ № 14 «Про віднесення ПАТ
«КБ «Даніель» до категорії
неплатоспроможних») становив 799,30 грн.
за 100 доларів США, суд дійшов висновку,
що позивач отримав вклад та відсотки на
нього у розмірі 134 977,79 грн. в повному
обсязі у відповідності до вимог ч. 5 ст.
26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб».

Посилання позивача на те, що за
відповідачем рахується заборгованість
перед нею за неповернення банківського
вкладу у розмірі 1 097,69 доларів США є
безпідставними, оскільки залишок
грошових коштів у визначеному нею
розмірі розрахований за офіційним
курсом НБУ станом на день їх виплати,
зокрема на 12 лютого 2014 року, а не на день
на день прийняття рішення Національним
банком України про віднесення банку до
категорії неплатоспроможних, що не
відповідає вимогам Закону.

На підставі наведеного, суд дійшов
висновку, що належних та допустимих
доказів у розумінні стст. 58, 59
Цивільного процесуального кодексу
України на підтвердження
обґрунтованості позовних вимог
позивачем не надано, а відтак позов в
цій частині є необґрунтованим та не
підлягає задоволенню.

Стосовно вимоги позивача про стягнення
з відповідача моральної шкоди за
невиконання договірних зобов'язань,
судом встановлено наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи. Моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

При цьому, суд зазначає, що відповідно
до загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Зокрема, підлягають
з'ясуванню наступні обставини: чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної шкоди
оцінюється самим потерпілим та
визначається у позовній заяві.
Наявність моральної шкоди доводиться
потерпілим, який в позовній заяві має
зазначити, які моральні страждання та у
зв'язку з чим він поніс і чим
обґрунтовується розмір компенсації.
Так, позивачем не доведено наявність
моральної шкоди та причино-наслідковий
зв'язок між діями відповідача та
моральною шкодою позивача, отже,
правові підстави для відшкодування
моральної шкоди відсутні.

Окрім того, судом встановлено, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини, що регулюються
вищевказаним договором та ЦК України,
зокрема главою 71, нормами якого
стягнення моральної шкоди за порушення
умов договору не передбачено. Не
передбачено відшкодування моральної
шкоди також і укладеним між сторонами
договором.

На підставі викладеного та керуючись ч.
5 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування
вкладів фізичних осіб», стст. 11, 509, 525, 526,
530, 549, 610, 629, 1058, 1060, 1068 Цивільного кодексу
України та стст. 10, 11, 31, 15, 57, 60, 88, 208, 209,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ:
КАЛІУШКО Ф.А.