АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції Макаренко І.О.
Суддя-доповідач
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної
О.І. при
секретарі Слащуку
А.С.

за участю позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника
відповідача Козирь Т.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, який діє в своїх
інтересах і на підставі довіреності
діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 2 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» про визнання правочину
недійсним, застосування наслідків його
недійсності, відшкодування моральної
шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 жовтня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» про
визнання правочину недійсним,
застосування наслідків його
недійсності, відшкодування моральної
шкоди відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що
29.07.2013 на підставі рішень Правління і
кредитного комітету ПАТ «Банк «Фінанси
і Кредит» від 25.07.2013 між сторонами
укладено договір про врегулювання
спору, відповідно до підпункту «г» п.4
якого після сплати позивачами 500000дол
США Договір про відкриття кредитної
лінії №1840pvi-03-07 від 28.03.2007 з додатковими
угодами вважається припиненим за
домовленістю сторін із застосуванням
принципу новації договору,
передбаченого ст.604 ЦК України.

В цей же день 29.07.2013 банк направив
ОСОБА_3 і ОСОБА_4 повідомлення про
здійснення банком прощення боргу за
Договором про відкриття кредитної
лінії №1840pvi-03-07 від 28.03.2007 в розмірі
1857178,31 доларів США у порядку ст.605 ЦК
України.

Вважаючи позовні вимоги ОСОБА_3 і
ОСОБА_4 недоведеними в частині
укладення Договору про врегулювання
спору від 29.07.2013 внаслідок обману, суд
першої інстанції дійшов висновку про
відсутність підстав для їх
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_4
просять скасувати рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 2 жовтня 2014 року та ухвалити
нове рішення, яким їх позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.
Посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду
позивачі просили задовольнити
апеляційну скаргу з наведених у ній
доводів. Представник відповідача
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а оскаржуване рішення - залишенню без
змін з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є
визнання недійсним як укладеного під
впливом обману Договору про
врегулювання спору від 29.07.2013.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, такий правочин визнається
судом недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим
під впливом обману у випадку
навмисного цілеспрямованого введення
іншої сторони в оману щодо фактів, які
впливають на укладення правочину.
Ознакою обману є умисел: особа знає про
наявність чи відсутність певних
обставин і про те, що друга сторона,
якби вона володіла цією інформацією, не
вступила би у правовідносини,
невигідні для неї.

В обґрунтування своїх вимог позивачі
зазначали, що банк, уклавши з ними 29.07.2013
Договір про врегулювання спору та
припинення зобов'язань за кредитним
договором за домовленістю сторін
шляхом заміни первісного зобов'язання
новим зобов'язанням (новація договору)
і отримавши від них обумовлені цим
договором кошти в розмірі 500000 доларів
США, обманув їх, оскільки в той же день
29.07.2013 повідомив про прощення боргу в
розмірі 1857178,31 доларів США за тим же
кредитним договором, що тягне за собою
обов'язок позивачів сплатити податок з
доходів фізичних осіб у розмірі 17% від
суми прощеного боргу 1857178,31 доларі США,
що станом на 29.07.2013 склало 2522605грн (1
долар США = 7,99грн).

Тобто, обманом при укладенні договору
про припинення зобов'язання за
домовленістю сторін шляхом заміни
первісного зобов'язання новим
зобов'язанням позивачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4
вважають наступне вчинення банком дій,
спрямованих на припинення зобов'язання
прощенням боргу.

Новація договору як припинення
зобов'язання за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов'язання
новим зобов'язанням (новація договору)
є самостійною передбаченою законом
підставою припинення зобов'язання,
відмінною від іншої самостійної
передбаченої законом підстави
припинення зобов'язань прощенням
боргу.

При новації договору припиняються
зобов'язання обох сторін, при чому
колишнє зобов'язання припиняється, а
виникає нове зобов'язання (ч.2 ст.604 ЦК
України).

Прощення боргу - це односторонній
правочин, який вчиняє кредитор шляхом
письмового повідомлення боржника про
прощення боргу або в момент підписання
обома сторонами договору про прощення
боргу. Прощення боргу не впливає на
розвиток зустрічного зобов'язання, що
грунтується на тому ж договорі, на
підставі якого виникло зобов'язання,
яке припинене прощенням боргу.

Встановлено і не заперечується
сторонами, що укладений сторонами
Договір про врегулювання спору від
29.07.2013 є договором про заміну
первісного зобов'язання, що існувало у
позивачів перед банком у зв'язку з
підписанням 28 березня 2007 року Договору
про відкриття кредитної лінії
№1840pvi-03-07, іпотечного договору №2258И/0807
від 28.08.2007 та договору іпотеки №2437И/0208
від 18.02.2008, на нове зобов'язання -
негайно сплатити банку грошові кошти в
сумі 500000 доларів США (т1ас12-14).

Крім того, сторони домовились, що після
сплати вказаної суми Договір про
відкриття кредитної лінії №1840pvi-03-07 та
додаткові угоди до нього вважаються
припиненими за домовленістю сторін
(т1ас13 - п.4 (г) договору).

Також встановлено, що обов'язок негайно
сплатити банку грошові кошти в сумі 500000
доларів США позивачами виконаний.

Тобто, фактично відбулася новація
договору про відкриття кредитної лінії
№1840pvi-03-07 від 28 березня 2007 року, і нове
зобов'язання за цим договором позивачі
виконали, нове зобов'язання припинено
виконанням (ст.599 ЦК України).

За таких обставин вістуні підстави
вважати укладення Договору про
врегулювання спору від 29.07.2013 укладеним
внаслідок обману, адже сторони досягли
згоди щодо усіх його істотних умов і
виконали його - позивачі сплатили, а
відповідач прийняв обумовлену
договором суму грошових коштів, у
зв'язку з чим зобов'язання обох сторін
за новим договором припинені їх
виконанням.

Подальші дії банку не свідчать про
обман позивачів щодо обставин, які
мають істотне значення щодо природи
укладеного сторонами договору про
врегулювання спору, прав та обов'язків
сторін.

Фактично ОСОБА_3 і ОСОБА_4 не
погоджуються з подальшими діями банку,
вчиненими після виконання Договору про
врегулювання спору в односторонньому
порядку з прощення боргу, проте,
питання про законність дій банку в цій
частині або питання дійсності
(недійсності) одностороннього
правочину з прощення боргу не є
предметом розгляду у даній справі.

Посилання позивачів на ту обставину, що
якби вони знали про вчинення банком дій
з прощення боргу за Договором про
відкриття кредитної лінії №1840pvi-03-07 від
28 березня 2007 року, вони не укладали би
Договір про врегулювання спору, - самі
по собі не дають підстав вважати
оспорюваний договір укладеним
внаслідок обману. Наявність інших
даних, фактів або обставин, які б дали
суду підстави вважати Договір про
врегулювання спору укладеним
внаслідок обману, судом не встановлено,
і на такі не посилаються позивачі в
обґрунтування своїх вимог у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку.

З огляду на викладене правильним є
висновок суду першої інстанції про
відсутність законних підстав для
визнання недійсним Договору про
врегулювання спору з передбачених ст.230
ЦК України підстав. Доводи апеляційної
скарги такого висновку суду не
спростовують і на його правильність не
впливають, спростовуються
встановленими судом обставинами і
наявними в матеріалах справи і
дослідженими в судовому засіданні
доказами. Передбачених ст.309 ЦПК
України підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції у даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303,305,308,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах і на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з моменту її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді
А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

03110 м. Київ, вулиця Солом'янська, 2-а

Справа №761/13452/14-ц
Головуючий у 1
інстанції Макаренко І.О.

Апеляційне провадження №22-ц/796/13865/2014
Суддя-доповідач
Антоненко Н.О.

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

25 листопада 2014 року колегія
суддів Судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва

у складі судді-доповідача
АнтоненкоН.О.,

суддів
Стрижеуса А.М., Шкоріної
О.І. при
секретарі Слащуку
А.С.

за участю позивачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника
відповідача Козирь Т.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, який діє в своїх
інтересах і на підставі довіреності
діє в інтересах ОСОБА_4, на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 2 жовтня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Банк Фінанси
та Кредит» про визнання правочину
недійсним, застосування наслідків його
недійсності, відшкодування моральної
шкоди.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія, керуючись ст.ст.218,317
ЦПК України,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в
своїх інтересах і на підставі
довіреності діє в інтересах ОСОБА_4,
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 2 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно, може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з моменту її
проголошення шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді
А.М.Стрижеус

О.І. Шкоріна