Справа № 481/2139/13-ц
Провадж.№ 2/481/128/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді: Васильченко
Н.О.,

при секретарі: Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про
розірвання договору оренди земельної
ділянки,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до відповідача ФОП
ОСОБА_2 про розірвання договору оренди
земельної ділянки, укладеного між ними
08.12.2007 року та стягнення судових витрат.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка зазначила, що їй
належить на праві власності земельна
ділянка площею 8,20 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована в межах
території Новоюр'ївської сільської
ради Новобузького району
Миколаївської області. 08.12.2007 року між
нею та ФОП ОСОБА_2 укладено договір
оренди вказаної земельної ділянки,
терміном на 49 років. Відповідно до п. 9
вказаного договору орендна плата за
рік складає 1440 грн., яка згідно п.11 цього
договору вноситься до 31 грудня кожного
року. Перед укладенням вказаної угоди,
відповідач передав їй за її проханням
4300 грн., які вони визначили як наперед
сплачену орендну плату. Одержана від
відповідача вищезазначена сума
грошових коштів, за її підрахунками
покриває орендну плату лише за три роки
(2008-2010 роки). При цьому, відповідач не
виконав вимоги договору щодо сплати
орендної плати з врахуванням індексу
інфляції, а за 2011-2013 роки останній
взагалі не сплачував їй орендну плату,
тому, у зв'язку з тим, що ФОП ОСОБА_2 не
виконує свої зобов'язання згідно
договору оренди землі від 08.12.2007 року,
позивачка просила розірвати вказану
угоду.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
посилаючись на обставини вкладені в
позові, заявлені вимоги підтримала та
просила їх задовольнити. Додатково
пояснила, що відповідач належну їй
вказану земельну ділянку
використовував ще впродовж 2005-2007 років,
при цьому жодних угод тоді вони між
собою не укладали. За користування
землею у цей період відповідач сплатив
їй 5000 грн.

Відповідач ФОП ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
зазначив, що позивачка, до укладення
спірного договору оренди, що мало місце
08.12.2007 року, в рахунок оплати наперед
орендної плати за вказаним договором
одержала від нього тричі грошові кошти,
насамперед 13.03.2004 року в розмірі 4000 грн.,
23.02.2005 року - 1000 грн. та в грудні 2007 року -
4300 грн., а всього в розмірі 9300 грн., що з
розрахунку обумовленої в договорі
розміру орендної плати за рік в сумі 1440
грн., виходить, що позивачці наперед
сплачено орендну плату майже за 6,5
років. Наголосив, що до укладання
оскаржуваної угоди він не користувався
земельною ділянкою позивачки. Вказав,
що на протязі останніх чотирьох років
орав та засівав три її городи загальною
площею 0,97 га та два роки - 0,65 га, у
зв'язку з чим поніс певні затрати
розмір яких становить 3368 грн., які
безумовно також входять в орендну
плату. Позивачка жодного разу не
зверталася до нього з претензіями на
виплату їй орендної плати без
врахуванням індексу інфляції.
Повідомив, що чинним законодавством,
яке регулює правовідносини в сфері
оренди землі, не передбачено положень
які дають підстави, у зв'язку з
несплатою орендної плати, розірвати
договір оренди землі. Наголосив, що
оскільки позивачка дізналася про
порушення свого права наприкінці 2011
року, то в силу вимог ст. 786 ЦК України,
на час розгляду справи сплила позовна
давність терміном в один рік, що є
підставою у відмові від позову. За
таких обставин, вважаючи доводи
позивачки ОСОБА_1 щодо невиплати їй
орендної плати за вказаний період
безпідставними, просив позов останньої
залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить наступного висновку.

На підставі державного акту на право
власності на земельну ділянку серії МК
№013701, виданого 30.09.2004 року Новобузькою
райдержадміністрацією на підставі
розпорядження вказаної
райдержадміністрації від 23.07.2004 року №
771-р, позивачці ОСОБА_1 належить
земельна ділянка площею 8,20 га для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в межах території
Новоюр'ївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області.

В силу вимог ст. 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 08.12.2007 року,
зареєстрованого 16.01.2008 року
Новобузьким округом реєстрації
Державного підприємства «Центр
Державного земельного кадастру»
Миколаївської регіональної філії за №
69, між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2,
укладено договір оренди
вищезазначеної земельної ділянки
строком на 49 років.

В день укладання цього договору
сторони підписали акт
приймання-передачі земельної ділянки в
оренду.

Відповідно до пунктів 9-11 та 13 вказаного
договору відповідач зобов'язався
сплачувати позивачу до 31 грудня
кожного поточного року з урахуванням
індексу інфляції орендну плату, яка за
один рік складає 1440 грн. (2 % від
нормативної грошової оцінки земельної
ділянки), з якої 50% у грошовій формі, а 50%
- в натуральній та переглядати її
розмір у разі зміни розміру земельного
податку, підвищення цін тарифів, у тому
числі внаслідок інфляції та у випадках
передбачених законом.

Згідно з п. 41 згаданого договору за
невиконання або неналежне виконання
договору сторони несуть
відповідальність відповідно до закону
та цього договору.

Втім, як свідчить позивачка, відповідач
не належним чином виконує умови
укладеного з ним договору оренди землі,
оскільки за 2011-2013 роки зовсім не
сплачував їй орендну плату. Звернення
позивача з вимогами до відповідача
щодо необхідності сплатити йому
орендну плату були залишені останнім
без уваги.

Згідно ст. 24 Закону України «Про
оренду землі» орендодавець має право
вимагати від орендаря своєчасного
внесення орендної плати.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
оренду землі», абз. 2 п. 38 договору
оренди землі на вимогу однієї із сторін
договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
у разі невиконання другою стороною
обов'язків, передбачених умовами
договору, а також з інших підстав
визначених законом.

В грудні 2007 року ФОП ОСОБА_2, при
підписані вказаної угоди, сплатив
ОСОБА_1 наперед орендну плату в розмірі
4300 грн., що підтвердила в судовому
засіданні кожна із сторін.

Посилання відповідача, на те що окрім
сплати вказаних коштів, в рахунок
сплати орендної плати його силами та
засобами, впродовж чотирьох років
також проводилися польові роботи з
орання та засівання городів позивачки
загальною площею 0,97 га, на що він
затратив 3368 грн., є беззмістовними.

Так, в силу вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими доказами.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 03.03.2004 року № 20 «Про
затвердження типового договору оренди
землі», що також відображено і в пункті
12 спірного договору, передача
продукції та надання послуг в рахунок
орендної плати оформлюється
відповідними актами.

В той же час, відповідач належних
доказів, які підтверджують вказані
обставини суду не надав. Надана суду
низка платіжних документів на
придбання ним пального, тощо, не
доводять тих обставин, що він витратив
їх на обробіток городів позивачки,
показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4
вказують лише на поодинокі випадки
виконання відповідачем таких робіт,
при цьому сама позивачка заперечувала
на виконання відповідачем таких робіт
щороку.

Крім цього, як встановлено при розгляді
справи, за довго до укладення між
сторонами спірного договору, 13.03.2004
року та 23.02.2005 року ОСОБА_1 отримала від
ОСОБА_2 відповідно 4000 та 1000 грн.

При судовому розгляді справи
відповідач наголошував, що це є наперед
сплаченою орендною платою згідно
договору від 08.12.2007 року, до цього часу
земельну ділянку позивачки він не
використовував. Позивачка не
заперечувала проти отримання вказаних
коштів, вказавши, що це дійсно була
орендна плата за користування
відповідачем належною їй землею, однак
з 2005 року.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі» орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату, є
однією з основоположних істотних умов
договору оренди землі, а тому зімни до
такого договору в частині порядку
внесення орендної плати повинні бути
обов'язково належним чином
застережені, зокрема, шляхом укладення
відповідної додаткової угоди у такому
порядку як і основний договір, зважаючи
на те, що на момент підписання
сторонами спірного договору, позивачка
вже отримала від відповідача орендну
плату наперед за кілька років, однак у
п. 9 цього договору містяться положення
про виплату орендодавцеві орендної
плати щороку.

Водночас, передачу коштів у розмірі 5000
грн. в рахунок сплати наперед орендної
плати, сторони оформили лише
складанням розписки про отримання
позивачкою відповідних коштів, однак в
подальшому, жодних додаткових угод, які
б вказували за користування землею за
який період (згідно якого договору)
вноситься наперед така орендна плата
позивачці, сторони між собою не
узгодили і у встановленому порядку не
уклали.

При цьому, досліджений при судовому
розгляді справи зміст розписок (від
13.03.2004 року та 23.02.2005 року), якими
засвідчувалася передача вказаних
коштів позивачці, її пояснення, з яких
слідує, що вона передала у 2005 році
відповідачу всі належні їй документи
на землю і відповідач це не
спростовував, взагалі вказують на те,
що між сторонами фактично укладалася
угода купівлі-продажу земельної
ділянки, при цьому у розписці від 23.02.2005
року містяться навіть застереження для
ОСОБА_5 згідно з якими вона має права
претендувати в подальшому на вказану
земельну ділянку, що суперечить
положенням пп. «б» п. 15 розділу Х
«Перехідних положень» ЗК України в
редакції Закону 2004 року, який
встановлює обмеження купівлі-продаж
або іншим способом відчуження
земельних ділянок і зміна цільового
призначення (використання) земельних
ділянок, які перебувають у власності
громадян та юридичних осіб для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва.

Відтак, такі кошти позивачці
сплачувалися фактично за відплатним
договором за котрим відчужувалася
земельна ділянка для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
який як в силу невідповідності його
формі, так і в силу того, що предметом
вказаної угоди виступало майно,
стосовно якого встановлено обмеження
законом при його відчуженні, а тому
така угода, укладена сторонами у формі
розписок, з часу її підписання є
нікчемною.

Таким чином, посилання відповідача на
сплату ним позивачці у 2005 році наперед
орендної плати у розмірі 5000 грн. за
договором оренди землі, який вони
уклали значно пізніше, є
безпідставними.

В той же час, відповідач, в силу
положень ч. 4 та 5 ст. 216 ЦК України
наділений правом вимоги до позивачки з
приводу повернення вказаної суми
коштів.

При цьому, суд знаходить помилковими
доводи відповідача з приводу пропуску
нею строку позовної давності,
передбаченого ст. 786 ЦК України,
оскільки судом вирішуються спір з
приводу захисту іншого порушеного
права в орендних відносинах, які винили
між сторонами Так, зазначеною нормою
передбачено застосування спеціальної
позовної давності в однин рік до вимог
про відшкодування збитків у зв'язку
з пошкодженням речі, яка була передана
у користування наймачеві, а також до
вимог про відшкодування витрат на
поліпшення речі.

В той же час позивачка звернулася до
суду з позовом про розірвання договору
оренди землі внаслідок невиконання
відповідачем умов вказаного договору
щодо виплати їй орендної плати, при
пред'явленні якого застосовуються
загальна позовна давність передбачена
положеннями ст. 257 ЦК України.

Відтак, зважаючи на те, що 4300 грн.
отриманої позивачкою наперед в рахунок
орендної плати, вистачає на покриття
сплати їй орендної плати лише за три
роки (4300 : 1440 = 2,99), а саме за 2008, 2009 та 2010
роки, тому початок перебігу загальної
позовної давності в три роки
починається з 01.01.2012 року, тобто з
наступного дня до якого мав відповідач
сплати позивачці орендну плату за 2011
рік (п. 11 договору орендна плата
вноситься до 31 грудня кожного року).

За таких обставин, враховуючи те, що
відповідач порушив вимоги Закону
України «Про оренду землі» та умови
договору оренди землі від 01.03.2008 року,
не належним чином виконує взяті на себе
зобов'язання щодо виплати орендної
плати, суд вважає, що заявлені вимоги
позивачки ОСОБА_1 про розірвання
вищезазначеного договору оренду землі
обґрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у відповідності до вимог ч. 1
ст. 88 ЦПК України суд стягує з
відповідача на користь позивачки
судові витрати, понесені останньою у
зв'язку з розглядом справи у розмірі
114,70 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214- 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2, про розірвання
договору оренди земельної ділянки -
задовольнити.

Договір оренди землі,
укладений 08.12.2007 році між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, зареєстрований у Новобузькому
окрузі реєстрації 16.01.2008р. за №69,
по передачі в оренду земельної ділянки
площею 8,20 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва в
межах Новоюр'ївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 витрати пов'язані зі сплатою
судового збору в сумі 114,70грн.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду,
відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко