Провадження 2/235/2146/14
Справа 235/5591/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко В.В.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Красноармійську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 до про відшкодування моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

15.10.2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 до про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що з лютого 2001 року між ним та
відповідачкою зав'язалися тісні дружні
та приязні відносини, які закономірно
переросли у справжнє кохання. Наступні
11 років вони фактично перебували в
цивільному шлюбі, завжди знаходилися
поруч. Він має вищу освіту, вів і веде до
теперішнього часу здоровий спосіб
життя, має патент на виготовлення
крісел-качалок, то ж завжди підтримував
відповідачку, яка працює вчителем
англійської мови в ЗОШ №12 міста
Красноармійська, не лише морально, а й
матеріально. У 2002 році вони їздили
разом на відпочинок на Славкурорт;
протягом чотирьох років поспіль з 2006 по
2009 рік щоразу в серпні місяці вони по
тижню знаходилися па Сорочинській
ярмарці в Полтавській області, де
продавали зроблені нею крісла-качалки.
Тобто, вони були по-справжньому
щасливі. Він неодноразово пропонував
відповідачці переїхати до нього,
узаконити їхні відносини - укласти
шлюб; вона ж не відмовлялася. але
просила почекати, посилаючись на різні
особисті життєві обставини.

Влітку 2010 року він переніс два
мікроінсульти, півроку провів у
лікарнях, схуд та ослаб. І хоча їхні
стосунки з ОСОБА_3 залишалися добрими -
вони вже не могли бути такими ж
близькими, як раніше. Відповідачка
почала уникати зустрічей та відвертих
розмов, а 19 листопада 2012 року у грубій
лайливій формі відповіла на його
телефонний дзвінок, нічого не
пояснюючи, але даючи зрозуміти, що не
має наміру надалі підтримувати їхні
наші відносини.

Відповідь він знайшов випадково,
побачивши ОСОБА_3 в машині з
іншимчоловіком, як він потім з'ясував,
це був ОСОБА_4, 1958 року народження,
мешкає за адресою: АДРЕСА_1, тел. НОМЕР_1.
Кілька разів зустрівшись із цим
чоловіком, він зрозумів, що він не має
відносно ОСОБА_3 ніяких серйозних
намірів - як і сталося насправді, бо в
березні 2014 року їхні відносини
припинились. Він же, окрім тяжких
моральних страждань з приводу
нерозділеного кохання, зазнавав
постійних погроз з боку ОСОБА_4, і щоб
убезпечити своє життя, 30 грудня 2013 року
був змушений звернутися із заявою до
міліції (копія заяви додається).

Він по-справжньому кохав і цінував
відповідачку, при нагоді виказував це
їй, багато разів намагався зустрітися,
поговорити, пропонував свою допомогу -
але марно. Натомість ОСОБА_3 поводила
себе дуже агресивно, часом ця
безпідставна агресія переростала у
гнів. Відповідачка навіть звернулася
до суду із заявою і стягнення з нього
моральної шкоди - начебто за те, що він
її переслідує.

Влітку 2014 року за рішенням
Красноармійського міськрайсуду за
заявою ОСОБА_3 він в свій 71 рік відбув
адміністративне покарання у вигляді 10
арешту.

А 13 вересня 2014 року, коли він в черговий
раз намагався запропонувати
відповідачці свої послуги та турботу,
вона в присутності свідка - її сусідки
будинку ОСОБА_1 випустила йому в
обличчя аерозоль з газового балончику
нанесла тілесні ушкодження дерев'яною
палицею. Він пройшов медичне
освідування на наявність побоїв та 15
вересня 2014 року звернувся з
відповідною заявою до
Красноармійського міськрайонного
відділу міліції.

Таким чином, жінка, яку він віддано
кохає протягом 13 років, спричинила йому
фізичні ушкодження та тяжкі душевні
страждання, постійно погрожує тюремним
ув'язненням. Вона звинувачує його в
тому, чого він ніколине скоював та не
мав наміру скоїти. Насправді він не
бажаю нічого іншого,окрім відновлення
їхніх стосунків та щиро піклується про
подальшу її долю.

Неправомірні та необгрунтовані дії
відповідачки ОСОБА_3 призвели до
негативних змін у його житті: щоденні
думки та спогади про наслідки
психотравмуючих подій, страх можливого
їхнього повторення, негативні
переживання та спогади, потреба в
униканні аналогічних обставин,
насторога, тривога, емоційні та тілесні
реакції при згадуванні; знижений та
нестійкий настрій, порушення сну,
неприємні сновидіння, емоційна
напруга, нервозні дратівливість,
почуття образи, обурення, приниженої
гідності, особливо момент нанесення
тілесних ушкоджень. Його не залишає
тривога з приводу майбутнього: йому вже
71 рік, він живе сам, не в змозі створити
сім'ю - бо через кохання до ОСОБА_3 він не
може почати стосунки з жодною із жінок.

Крім цього, наслідки зазначених вище
подій потягли за собою нераціональне
витрачання мого життєвої о часу (на
лікування, проведе правових заходів),
обумовили необхідність залучання
значних фізичних, душевних та
матеріальних ресурсів. Він
неодноразово звергався по юридичну
допомогу до адвоката, мав потребу в
залученні його до судових засідань.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право па відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я, а також у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв»язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої.

Розмір заподіяної йому моральної шкоди
позивач оцінює в 10000 грн., просить їх
стягнути з відповідача, зазначає, що
має намір перерахувати вказану суму
Благодійній організації «Центр
допомоги дітям «Отчий дім».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1,
представник позивача ОСОБА_2 позовні
вимоги підтримали в повному обсязі,
просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, просила відмовити в їх
задоволенні, надала суду письмові
заперечення проти позову.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав:

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставі своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 131 ЦПК України сторони
зобов»язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі.

Судом встановлено, що 15.09.2014 року
позивач ОСОБА_1 звернувся до
Красноармійського МВ ГУМВС України в
Донецькій області з заявою про
притягнення ОСОБА_3 до кримінальної
відповідальності за те, що 13 вересня 2014
року вона заподіяла йому тілесні
ушкодження (а.с. 7).

Згідно висновку експерта від 25 вересня
2014 року у ОСОБА_1 виявлені легкі тілесні
ушкодження, які утворились від дії
тупого предмету, який не залишив після
себе індивідуальних властивостей,
можливо 13 вересня 2014 року, внаслідок
застосування травмуючої сили на менше
одного разу.

Згідно постанови про закриття
кримінального провадження від 26
вересня 2014 року у діях ОСОБА_3 формально
вбачаються ознаки кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125
КК України, однак притягнути її за це до
кримінальної відповідальності не
вбачається можливим, оскільки згідно з
ч. 1 ст. 477 КПК України кримінальні
провадження за ст. 125 КК України
відносяться до провадження у формі
приватного обвинувачення та можуть
бути розпочаті лише на підставі заяви
потерпілого, а згідно положень ст. 284
КПК України, якщо потерпілий
відмовився від обвинувачення у
кримінальному провадженні у формі
приватного обвинувачення, таке
провадження закривається (а.с. 30).

16.09.2014 року позивач ОСОБА_1 подав заяву
про закриття кримінального
провадження відносно ОСОБА_3, в якому
зазначив, що претензій матеріального
та морального характеру до ОСОБА_3 він
не має (а.с. 31).

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними діями
чи бездіяльністю відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1
зазнав душевних страждань в зв»язку з
заподіянням йому легких тілесних
ушкоджень 13.09.2014 року, що
підтверджується висновком експерта
від 25.09.2014 року.

Але, враховуючи, що 16.09.2014 року позивач
ОСОБА_1 особисто подав заяву про те, що
він претензій матеріального та
морального характеру до ОСОБА_3 по
кримінальному провадженню за його
заявою від 15.09.2014 року не має, то позовні
вимоги про стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 79, 88,
213, 214, 215-218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування моральної
шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:

24.11.2014