АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2831/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2358/К/14
суддя Костенко В.В.
Категорія - 52 ( І )
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Остапенко В.О.,
Чорнобука В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: позивача ОСОБА_1;

представника Приватного акціонерного
товариства "Виробниче об'єднання
"Стальканат-Сілур" - Трофімова Сергія
Юрійовича;

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
та її представника ОСОБА_3, та
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства "Виробниче
об'єднання "Стальканат-Сілур" на
рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
Приватного акціонерного товариства
"Виробниче об'єднання
"Стальканат-Сілур" про визнання наказу
про переміщення незаконним, визнання
звільнення за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України без законних підстав,
поновлення на попередній роботі з
виплатою заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 24.04.2013 року звернулась з
позовом до Приватного акціонерного
товариства "Виробниче об'єднання
"Стальканат-Сілур" (далі ПАТ "ВО
"Стальканат-Сілур") про визнання наказу
від 31.01.2013 року № 59 незаконним та після
неодноразового уточнення позовних
вимог, в останній редакції позову
просила визнати незаконним наказ № 59
від 31 січня 2013 року про створення
виробничої ланки по ТОВ «Промліфт» в
частині переміщення електромеханіка
1-го розряду ОСОБА_1 на регламентні
роботи за графіком робочого часу № 2 та
зобов'язати відповідача скасувати
його; визнати рішення керівництва ТОВ «
Промліфт» щодо примусової праці
незаконними; визнати звільнення ОСОБА_1
по ТОВ « Промліфт» за власним бажанням
на підставі ст.38 КЗпП України без
законних підстав та зобов'язати
відповідача скасувати його; поновити
її на посаді електрика 1-го розряду з
ліфтів черговою у пульта за графіком
робочого часу № 4 дільниці № 3 ТОВ «
Промліфт»; стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та у відшкодування моральної
шкоди -10000 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовувала тим, що вона з 2007 року
працювала на посаді електромеханіка з
ліфтів 1 розряду дільниці № 3 ТОВ «
Промліфт» м. Кривого Рогу.

З листопада 2012 року, у зв'язку з
введенням в експлуатацію безпровідної
диспетчерської системи « Промінь-3» на
виробничій дільниці № 3, вона працювала
черговим у пульта за графіком робочого
часу № 4.

Наказом № 59 від 31 січня 2013 року « Про
створення виробничої ланки» з 04 лютого
2013 року її перемістили на виконання
регламентних робіт за графіком № 2, в
результаті чого зменшився її середній
заробіток з незалежних від неї причин.

Позивач вважає, що наказ № 59 від 31
січня 2013 року « Про створення
виробничої ланки», де вказано про
переміщення її з 04 лютого 2013 року на
виконання регламентних робіт за
графіком № 2 є незаконним, оскільки
згідно із частиною 2 ст.32 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я. На підставі висновку ЛКК № 1032
від 03.12.2012 року їй протипоказана робота,
пов'язана з переохолодженням та
протягами, але виконання регламентних
робіт здійснюється саме в таких умовах.
Адміністрації підприємства було
відомо про наявність медичних
протипоказань, але, незважаючи на її
звернення, відсутність згоди на
переміщення, продовжували порушувати
її права, примусили працювати в умовах
протипоказаних їй за станом здоров'я.

У зв'язку із неможливістю виконувати
протипоказані їй за станом здоров'я
роботи, вона вимушена була подати 02.07.2013
року заяву про припинення на підставі
п.6 ст.36 КЗпП України трудового
договору, але замість цього
адміністрацією відповідача був
виданий наказ про звільнення її з 16.07.2013
року за ст.38 КЗпП України (за власним
бажанням).

Крім того, вказані незаконні дії та
приниження з боку відповідача
викликали в неї душевні переживання,
вона постійно знаходиться в стресовому
стані, позбавлена покою, порушився її
звичний ритм життя, погіршився стан її
здоров'я.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 02.10.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Визнано незаконним наказ № 59 по ТОВ
«Промліфт» від 31 січня 2013 року «Про
створення виробничої ланки» в частині
переміщення на інше робоче місце та
встановлення ОСОБА_1 , електромеханіку
з ліфтів 1 розряду, яка виконує
регламентні роботи, графіку робочого
часу № 2 та скасувати його у зазначеній
частині.

Стягнуто з ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур»
на користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 1000 грн.

Стягнуто з ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур»
на користь держави судовий збір,
пропорційно частині ухвалених на
користь позивача вимог: за вимоги
немайнового характеру в сумі 121,80 грн.

В іншій частині в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач та її
представник ставлять питання про зміну
рішення суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про визнання наказу про
переміщення незаконним, визнання
звільнення за власним бажанням за ст. 38
КЗпП України без законних підстав,
поновлення на попередній роботі з
виплатою заробітної плати за час
вимушеного прогулу та задоволення цих
позовних вимог посилаючись на те, що
судом першої інстанції при розгляді
справи допущено не повне з'ясування
обставин справи, допущено не
об'єктивність та не всебічність
дослідження доказів.

Зокрема, судом при ухваленні рішення не
враховано, що звернення позивача до
суду про трудовий спір відбулось
своєчасно, а саме 24.04.2013 року.

Судом не надано належної оцінки тому,
що позивачкою не було написано заяви
про звільнення її за власним бажанням,
в заяві про звільнення позивач просила
звільнити її на підставі п.6 ст. 36 КЗпП
України, що тягне за собою правові
наслідки для власника або
уповноваженого ним органу.

Крім того судом не надано оцінки тому,
що місце попередньої роботи позивача -
електромеханік 1-го розряду з ліфтів
чергова у пульта, в зв'язку з
реорганізацією не скорочувалась, а
розмір стягнутої моральної шкоди з
відповідача на користь позивача не
відповідає дійсним стражданням
позивача.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ставить питання про
скасування рішення суду та відмови
позивачу у задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що оскаржуваним
наказом № 59 від 31 січня 2013 року умови
праці позивача не змінились, вони
змінились фактично на підставі наказу
№ 67 від 08 лютого 2013 року «Про зміну
істотних умов праці», який позивачкою
не оскаржено. Крім того судом
безпідставно стягнуто з відповідача на
користь позивачки моральну шкоду,
оскільки позивачем не доведено факту
спричинення їй такої шкоди.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційних
скарг та заперечень на апеляційні
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги позивача та
відповідача не підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що позивач з 16.01.2012 року
була прийнята на роботу до ТОВ «
Промліфт» на посаду електромеханіка з
ліфтів 1 розряду у порядку переведення
з КМКП « Міськліфт» та звільнена із
зазначеної посади за власним бажанням
ст.38 КЗпП України 16.07.2013 року.

31 січня 2013 року по ТОВ « Промліфт» був
винесений наказ № 59 «Про створення
виробничої ланки», згідно до якого у
зв'язку із вводом в експлуатацію
безпровідної диспетчерської системи «
Промінь-3» на виробничій дільниці № 3
була створена з 04.02.2013 року виробнича
ланка, до складу якої була включена і
позивач ОСОБА_1, при цьому для чотирьох
осіб із зазначеної ланки -
електромеханіків з ліфтів 1 розряду,
які, як зазначено у вищеназваному
наказі, чергують у пульта був
встановлений графік робочого часу № 4,
а відносно електромеханіків з ліфтів
1-го розряду - ОСОБА_4 та ОСОБА_1, які
виконують регламентні роботи, був
встановлений графік робочого часу № 2.

Наказом ТОВ «Промліфт» № 78-К від 16
липня 2013 року позивач звільнена з
посади електромеханіка з ліфтів 1
розряду виробничої дільниці № 3 за
власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП
України.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача в частині
визнання незаконним наказу № 59 від
31.01.2013 року по ТОВ «Промліфт» суд першої
інстанції виходив з того, що вказаний
наказ прийнято з порушенням ч.2 ст. 32
КЗпП України.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позову в іншій частині суд першої
інстанції виходив з того, що текст
заяви позивача про її звільнення є
суперечливим та позивачем пропущено
строк для звернення до суду за захистом
порушених прав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов вірного висновку про
те, що при винесенні наказу № 59 «Про
створення виробничої ланки» ,згідно до
якого у зв'язку із вводом в
експлуатацію безпровідної
диспетчерської системи « Промінь-3» на
виробничій дільниці № 3 була створена з
04.02.2013 року виробнича ланка та
електромеханіку з ліфтів 1-го розряду
ОСОБА_1, яка виконує регламентні роботи,
був встановлений графік робочого часу
№ 2 , були порушені вимоги ч. 2 ст.32 КЗпП
України щодо переміщення її на робоче
місце та виконання робіт , в умовах , які
суперечать висновкам ЛКК.

Вказаний висновок суду
підтверджується випискою із протоколу
ЛКК Криворізької міської лікарні № 1 за
№ 1032 від 03.12.2012 року, яка існувала на час
винесення оскаржуваного наказу, згідно
якої працівнику відповідача - ОСОБА_1
була протипоказана за станом здоров'я
робота , пов'язана з переохолодженням
та протягами, між тим власник, в особі
уповноваженого органу, у порушення
вимог ч.2 ст.32 КЗпП України, вирішив
питання про переміщення позивача з
робочого місця - електромеханик з
ліфтів 1-го розряду, який чергує у
пульта на нове робоче місце -
електромеханік з ліфтів 1-го розряду по,
який виконує регламентні роботи.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те що оскаржуваним наказом № 59 від
31 січня 2013 року умови праці позивача не
змінились, а змінились фактично на
підставі наказу № 67 від 08 лютого 2013
року «Про зміну істотних умов праці»,
який позивачкою не оскаржено не можуть
бути підставою для відмови у
задоволенні позову в частині визнання
незаконним наказу про переміщення,
оскільки саме видання наказу № 59 «Про
створення виробничої ланки» та
встановлення позивачу роботи, що
протипоказана їй за станом здоров'я є
порушенням вимог законодавства про
працю.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що судом безпідставно стягнуто
з відповідача на користь позивачки
моральну шкоду оскільки позивачем не
доведено факту спричинення їй такої
шкоди, колегія суддів не може прийняти
о уваги, оскільки діями відповідача
були порушені права позивача в сфері
трудових відносин, що призвело до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв'язків і вимагають від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, тому суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про
необхідність часткового задоволення
позовних вимог позивача в розмірі 1000
грн.

Також не можуть бути підставою для
скасування рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
позивача про поновлення на роботі з
виплатою заробітної плати за час
вимушеного прогулу доводи апеляційної
скарги позивача про те, що вона не
пропустила строк позовної давності для
звернення до суду з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 233 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Як убачається із матеріалів справи
позивач була звільнена з роботи з 16.07.2013
року, з наказом про звільнення позивач
була ознайомлена того ж дня під
особистий підпис, а звернулась до суду
із вимогами щодо незаконного
звільнення вперше 10.09.2013 року.

Таким чином позивачем пропущений строк
для звернення до суду за захистом
порушених прав та поважних причин для
його поновлення суду не надано.

Посилання позивача на те, що з позовом
про поновлення на роботі вона
звернулась 24.04.2013 року є хибними,
оскільки вперше із вимогами щодо
незаконного звільнення позивач
звернулась 10.09.2013 рокуз пропуском
строку відповідно до вимог ч.1 ст. 233
КЗпП України, а позов від 24.04.2013 року є
позовом про визнання наказу про
переміщення незаконним, тобто трудовим
спором згідно ст. 233 КЗпП України.

З огляду на вище наведене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції щодо необхідності
відмови у задоволенні позову позивача
в частині поновлення на попередній
роботі з виплатою заробітної плати за
час вимушеного прогулу у зв'язку із
пропуском позивачкою строку для
звернення до суду із зазначеним
позовом.

Таким чином, установивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
дав належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають частковому
задоволенню.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що висновки суду відповідають
обставинам справи та вимогам закону, а
тому, підстав, для скасування рішення
суду немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства "Виробниче
об'єднання "Стальканат-Сілур"
відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 02 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: