У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Мостової Г.І.,

Наумчука М.І., Олійник А.С.,

розглянувши цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою Манюти Сергія
Васильовича, який діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», на рішення
апеляційного суду Одеської області від
2 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося до суду з указаним позовом.
Зазначало, що 23 січня 2008 року між ПАТ КБ
«Надра» та відповідачами було укладено
кредитний договір «Автопакет»,
відповідно до умов якого банком надано
ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі
35 440 доларів США з відсотковою
ставкою у розмірі 12,4 % річних на рік, з
кінцевим терміном повернення кредиту
та відсотків до 22 січня 2013 року. На
забезпечення виконання умов договору
ОСОБА_3 в цій частині ОСОБА_4 та ОСОБА_5
виступили поручителями і зобов'язались
у разі невиконання ОСОБА_3 умов
договору відповідати перед банком як
солідарні боржники. Також на
забезпечення виконання зобов'язань
ОСОБА_3 передав у заставу транспортний
засіб марки «Маzdа СХ-7», 2006 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.
Відповідачі свої зобов'язання не
виконують, внаслідок чого станом на 6
лютого 2013 року виникла заборгованість
на загальну суму 43 479,14 доларів США, що
еквівалентно 347528 грн 77 коп. Посилаючись
на викладене, позивач просив
задовольнити позов.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 18 лютого 2014
року позов задоволено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість
за договором «Автопакет» № ОД
24/01/2008/840-К/18 від 23 січня 2008 року на
загальну суму 347 528 грн 77 коп. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на
користь ПАТ КБ «Надра» судовий збір у
сумі 3 441 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року рішення суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Манюта С.В., який
діє від імені ПАТ КБ «Надра», просить
скасувати оскаржуване рішення суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що строк позовної давності щодо вимог
про сплату заборгованості за кредитним
договором пропущений, оскільки цей
строк розпочав перебіг з моменту
останнього платежу по кредиту - 26
лютого 2010 року, а позивач звернувся до
суду з позовом 19 квітня 2013 року. Крім
того, зазначив, що суд першої інстанції
безпідставно не розглянув зустрічний
позов ОСОБА_3

Однак, повністю погодитись з такими
висновками неможливо.

Судами встановлено, що 23 січня 2008 року
між ПАТ КБ «Надра» та відповідачами
було укладено кредитний договір
«Автопакет», відповідно до умов якого
банком надано ОСОБА_3 кредитні кошти у
розмірі 35 440 доларів США з
відсотковою ставкою у розмірі 12,4 %
річних на рік, з кінцевим терміном
повернення кредиту та відсотків до 22
січня 2013 року. На забезпечення
виконання умов кредитного договору
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 виступили
поручителями і зобов'язались у разі
невиконання ОСОБА_3 умов договору
відповідати перед банком як солідарні
боржники. Також на забезпечення
виконання зобов'язань ОСОБА_3 передав у
заставу транспортний засіб марки «Маzdа
СХ-7», 2006 року випуску, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Відповідачі свої
зобов'язання не виконують, внаслідок
чого станом на 6 лютого 2013 року виникла
заборгованість на загальну суму 43 479,14
доларів США, що еквівалентно 347528 грн 77
коп.

Відповідно до п. 2.2.1 кредитного
договору позичальник повертає кредит
та сплачує банку передбачені п. 1.1.3.1
цього договору відсотки безготівковим
перерахуванням або внесенням
готівкових коштів на поточний рахунок
Visa НОМЕР_2 у порядку передбаченому п. 2.2.3
договору, шляхом сплати суми
мінімального необхідного платежу,
розмір якого складає 790 дол. США.
Мінімальні чергові платежі вносяться
щомісячно до 18 числа поточного місяця,
а банк здійснює їх списання з поточного
рахунку на рахунок погашення
заборгованості до 20 числа поточного
місяця.

Таким чином, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (мінімальних чергових
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на підставі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, останнє
погашення заборгованості ОСОБА_3
здійснив 26 лютого 2010 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Оскільки умовами договору встановлені
окремі самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового платежу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності по кожному черговому платежу
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
відповідно до графіку платежу, початок
позовної давності для стягнення
кожного з цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником такого
обов'язку.

У зв'язку з наведеним висновок суду
про початок перебігу позовної давності
з 26 лютого 2010 року - з дати останнього
платежу та відсутність підстав для
стягнення заборгованих на час
звернення до суду чергових платежів,
які мали бути проведені після цієї дати
і в межах строків позовної давності до
подання позову до суду не ґрунтується
на нормах матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

Вирішуючи спір суд апеляційної
інстанції не звернув уваги на те, що від
несплати чергового платежу починає
перебіг строку позовної давності щодо
цього платежу, а не тих, які підлягають
сплаті в майбутньому згідно
встановленого мінімального платежу в
кожному місяці.

Отже, аналізуючи умови укладеного
сторонами договору та зміст зазначених
правових норм, слід дійти висновку про
те, що у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором, позовна давність за
вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
черговими мінімальними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
мінімального платежу.

Відмовляючи у задоволенні позову у
зв'язку з пропуском строку позовної
давності, апеляційний суд виходив із
того, що клопотання про поновлення
строку позивачем не заявлялося,
відповідачі наполягали на
застосуванні наслідків пропущення
цього строку, подавши відповідні заяви
до суду апеляційної інстанції.

Однак, апеляційний суд не звернув уваги
на те, що заява про застосування
позовної давності має бути зроблена
стороною у спорі до винесення судом
рішення.

Між тим, така заява зроблена не до
винесення рішення у спорі судом першої
інстанції, а в апеляційному суді.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі повідомлялися про час і
місце розгляду справи судом першої
інстанції, знали про її знаходження в
суді.

Приймаючи в суді апеляційної інстанції
заяву про застосування позовної
давності, суд в ухваленому ним рішенні
не навів мотивів неможливості подання
такої заяви в суді першої інстанції та
існування для цього поважних причин, не
з'ясував, чи є така поведінка
відповідачів зловживанням наданими їм
правами та чи не свідчать такі дії про
невиконання обов'язку добросовісно
користуватись своїми правами. Тому
прийняття апеляційним судом заяви про
застосування позовної давності
неможливо визнати обґрунтованим.

Помилковим є посилання в рішенні на
положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», оскільки
наведена у цій нормі матеріального
права заборона вимагати повернення
можливого кредиту, строк давності
якого минув, стосується позасудового
порядку вирішення спору.

Щодо висновку апеляційного суду про те,
що суд першої інстанції неправомірно
не розглянув зустрічний позов, то
погодитися з ним неможливо.

Відповідно до ст. 123 ЦПК України
відповідач має право до або під час
попереднього судового засідання
пред'явити зустрічний позов.

З матеріалів справи не вбачається, що
зустрічний позов був поданий
відповідно до наведених норм
цивільного процесуального
законодавства і був прийнятий до
розгляду. Згідно відмітки про
реєстрацію зустрічний позов подано об
11 год 54 хв 18 лютого 2014 року. У цей же
день, у судовому засіданні,
призначеному на 11 год, судом ухвалене
рішення по суті спору. Докази про те, що
зустрічний позов був поданий у
судовому засіданні до ухвалення
рішення у справі в матеріалах справи
відсутні.

Не відповідає долученим до справи
документам вказівка в рішенні
апеляційного суду на розгляд справи
без участі відповідачів та їх
належного повідомлення. Останні були
повідомлені про розгляд справи, що
підтверджується їх підписами про
вручення поштових відправлень (а. с. 76,
77, 78).

Наведені порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
(ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому рішення
апеляційного суду не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України підлягає скасуванню, а
справа передачі на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Манюти Сергія
Васильовича, який діє від імені
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра», задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 2 липня 2014 року скасувати, а
справу передати на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук
А.С. Олійник