АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/790/7602/14
Справа № 408/605/14-ц
Головуючий 1 інстанції: Рукас
Доповідач: Колтунова А.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Гальянової І.Г., Костенко Т.М.,

при секретарі: Щербань Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною скаргою
голови ВАТ «Сільгосптехніка» - Торби
Сергія Івановича на рішення
Біловодського районного суду
Луганської області від 16 липня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ВАТ «Сільгосптехніка» про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

19 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до відкритого
акціонерного товариства
«Сільгосптехніка» (далі ВАТ
«Сільгосптехніка») про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні.

Позивач посилався на ті обставини, що з
20 травня 2002 року він працював
начальником відділу маркетингу у ВАТ
«Сільгосптехніка».

Наказом від 07 лютого 2014 року він був
звільнений з займаної посади за згодою
сторін.

На день звільнення заборгованість по
нарахованій, але не виплаченій
заробітній платі, складає 10 265,78 грн.
Разом з тим, виплачена вона йому не була
у зв'язку з відсутністю грошових коштів
у товаристві.

У зв'язку з чим, позивач просив суд
стягнути з відповідача нараховану, але
не виплачену заробітну плату в сумі 10
265, 78 грн., а також середній заробіток за
період затримання розрахунку при
звільненні в сумі 10 045,10 грн.

При розгляді справи в суді першої
інстанції позивач збільшив суму за час
затримки розрахунку при звільненні та
просив суд стягнути з відповідача на
його користь 12 643,20 грн.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилався на ті обставини, що сума
заборгованості у розмірі 10 265,78 грн.
включає компенсацію за невикористані
відпустки за весь час роботи
відповідача. Разом з тим, ОСОБА_2 має
право вимагати компенсацію лише за
невикористану відпустку за останні 12
місяців.

У зв'язку з чим, просив суд у
задоволенні позову відмовити.

Рішенням Біловодського районного суду
Луганської області від 16 липня 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнено з відкритого акціонерного
товариства «Сільгосптехніка» на
користь ОСОБА_2 нараховану, але не
виплачену заробітну плату в сумі 10 265, 78
грн. Стягнено з відкритого
акціонерного товариства
«Сільгосптехніка» на користь ОСОБА_2
середній заробіток за період затримки
розрахунку за період з 07 лютого 2014 року
по 16 липня 2014 року в сумі 12 643,20 грн.
Стягнено з ВАТ «Сільгосптехніки»
судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник ВАТ
«Сільгосптехніка» просив рішення суду
скасувати, у задоволенні позову
відмовити, посилаючись на ті обставини,
що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції не прийняв до
уваги, що заборгованість з виплати
заробітної плати в сумі 11 322,57 на
користь ОСОБА_2 була стягнута за
рішенням суду.

Сума у розмірі 10 265,78 грн., це
компенсація за невикористані
відпустки, які позивач мав реальну
можливість своєчасно використовувати.

У порушення вимог ст.. 83 КЗпП України та
ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»
суд стягнув компенсацію без з'ясування
причин, з яких ОСОБА_2 не були
використані ці відпустки.

Крім того, позивачем пропущений трьох
місячний строк звернення до суду з
позовом про стягнення заробітної
плати, але суд ці обставини також
належним чином не перевірив.

Відповідно до Розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 2710/38-14 02 вересня 2014 року згідно
до частин 1 статті 1 Закону України «Про
здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» визначена територіальна
підсудність цивільних справ, справ про
адміністративні правопорушення,
кримінальних проваджень, підсудних
апеляційному суду Луганської області,
апеляційному суду Харківської області.

На підставі викладеного справа
розглядається апеляційним судом
Харківської області.

В суді апеляційної інстанції
представник ВАТ «Сільгосптехніка»
підтримував апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
про час та місце розгляду справи
повідомлений належним чином. Подав
заяву до суду апеляційної інстанції, в
якій просить суд розглядати справу без
його участі (а.с 63, 67 т.1).

Заслухавши пояснення представника
апелянта, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2
та стягуючи на його користь з ВАТ
«Сільгосптехніка» нараховану, але не
виплачену заробітну плату в сумі 10 265,78
грн. та середній заробіток за період
затримання розрахунку при звільненні з
07 лютого 2014 року по 16 липня 2014 року в
сумі 12 643,20 грн. суд першої інстанції
виходив із того, що при звільненні
ОСОБА_2 на підставі ст.. 36 КЗпП України з
ним не був здійснений розрахунок в
повному обсязі, заборгованість по
заробітній платі складає 10 265,78 грн.

У зв'язку з чим суд першої інстанції
прийшов до висновку, що з відповідача
на користь позивача підлягає стягненню
заборгованість по заробітній платі та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні.

Колегія суддів частково погоджується з
даними висновками суду частково,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується
письмовими доказами та не оспорюється
сторонами, що ОСОБА_2 з 20 травня 2002 року
по 07 лютого 2014 року працював
начальником відділу маркетингу у ВАТ
«Сільгосптехніка» (а.с. 2-3 том 1).

Наказом № 4 від 07 лютого 2014 року він
звільнений з роботи на підставі п.1 ст. 36
КЗпП України за погодженням сторін (а.с.
3 том 1).

Відповідно довідки № 101, виданої
головою правління «Сільгосптехніка»
ОСОБА_2, станом на 04 червня 2014 року він
має заборгованість по заробітній платі
за лютий 2014 року в сумі 10 265,78 грн. (а.с. 6
том 1).

При розгляді справи в суді першої
інстанції представником ВАТ
«Сільгосптехніка» надана довідка № 117
від 09 червня 2014 року, відповідно якої
ОСОБА_2 мав заборгованість на період 07
лютого 2014 року за невикористану
відпустку в сумі 1349,52 (а.с.21 том 1).

Сторони по справі не заперечували
проти тієї обставини, що сума 10 265,78
грн., це заборгованість за
невикористані відпустки ОСОБА_2 за весь
період його роботи.

Разом з тим, розрахунку компенсації за
невикористані відпустки до суду першої
інстанції не надали.

В суд апеляційної інстанції
представник ВАТ «Сільгосптехніка»
надав розрахунок, а в підтвердження
розрахунку бухгалтерські документи,
які свідчать, що відповідно до наказів
№16 від 04.10.2004 року, № 40 від 29.12. 2005 року,
№ 19 від 31.03.2009 року, № 38 від 29.06.2009 року
та № 51 від 08.08.2011 року ОСОБА_2 надавались
відпустки та сплачувались відпускні та
компенсація за невикористані
відпустки (а.с. 69-70 том 1, 3-7 том 2).

На момент звільнення, тобто 07 лютого 2014
року, ОСОБА_2 не були використані
відпустки та не отримана компенсація
за невикористані відпустки за періоди
з 21.05.2011 року - 21.05.2012 року; 21.05.2012 року по
07.02.2013 року; 07.02.2013 року - 07.02.2014 року.

Відповідно до наданих представником
відповідача розрахунків сума
компенсації за невикористані
відпустки за період з 21.05.2011 р. по 21.05.2012
р. складає 1648,45 грн.; 21.05.2012 р. по 07.02.2013 р. -
1184,18 грн.; 07.02.2013 р. - 07.02.2014 р. - 1349,52 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України та
ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки»
при звільненні працівника йому
виплачується компенсація за всі дні
невикористаної відпустки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 13 від 24 грудня 1999 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
розглядаючи справи про виплати
грошової компенсації за невикористану
відпустку, необхідно виходити з того,
що згідно зі ст.. 83 КЗпП України вона
може бути стягнута на виплату
працівника за всі дні невикористаної
ним основної та додаткової щорічної
відпустки.

Якщо працівник з незалежних від нього
причин (не з його вини) не використав
щорічну відпустку і за роки, що
передували звільненню, суд на підставі
ст.. 238 КЗпП має право стягнути
компенсацію за всі дні невикористаної
відпустки.

При розгляді справи відповідачем не
було надано доказів, що ОСОБА_2 не
використовував всі дні щорічних
відпусток з його вини.

Згідно листа Міністерства праці та
соціальної політики України № 33/13/116-08
від 22 лютого 2008 року «Щодо виплати
компенсації за невикористані дні
щічної відпустки» якщо працівник з
якихось причин не скористався своїм
правом на щорічну відпустку за кілька
попередніх років (у т.ч. і за 2, 3, 4 чи
більше років), він має право
використати їх, а в разі звільнення,
незалежно від підстав, йому має бути
виплачено компенсацію за всі
невикористані дні щорічних відпусток,
визначених пунктом 1 частини першої ст..
4 Закону України «Про відпустки».
Законодавством не передбачено терміну
давності, після якого працівник
втрачає право на щорічні відпустки,
воно не містить заборони надавати
щорічні відпустки у разі їх
невикористання.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що на користь позивача з
відповідача підлягає стягненню
компенсації за всі дні невикористаних
щорічних відпусток у сумі 4182,15 грн.,
відповідно розрахунку представленого
представником ВАТ «Сільгосптехніка»
(а.с. 69-70 том 1).

Із матеріалів справи вбачається, що за
період з квітня 2013 року по січень 2014
року судовим рішенням з ВАТ
«Сільгосптехніка» на користь ОСОБА_2
була стягнута заборгованість по
заробітній платі в сумі 10 265,78 грн.

Судове рішення виконане (а.с. 40 том 1).

В зазначену суму не ввійшла
компенсація за всі дні невикористаної
щорічної відпустки позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що в порушення
вимог ст.. 116 КЗпП України розрахунок з
ОСОБА_2 при звільненні в повному обсязі
здійснений не був.

Даний факт не заперечує і представник
відповідача ( а.с. 69-70 том 1).

Згідно ст.. 117 КЗпП України в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано стягнув середній
заробіток за період затримки
розрахунку.

Розрахунок суми, який підлягає
стягненню з ВАТ на користь ОСОБА_2 за
період затримки розрахунку, проведений
відповідно до Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженою Постановою КМУ № 100 від 08
лютого 1995 року (з наступними змінами та
доповненнями).

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції в цій частині ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

У зв'язку з чим, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду і задоволення апеляційної скарги
у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись,
ст..ст. 303, 304, п.3.ч1. ст.. 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст..
313, ст.. 315, ст.. 317, ст.. 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу голови ВАТ
«Сільгосптехніка» - Торби Сергія
Івановича - задовольнити частково.

Рішення Біловодського районного суду
Луганської області від 16 липня 2014 року -
змінити.

Зменшити суму, яка підлягає стягненню з
відкритого акціонерного товариства
«Сільгосптехніка» на користь ОСОБА_2 з
10 265,78 ( десять тисяч двісті шістдесят
п'яти) грн. 78 коп. до 4 182,15 (чотири тисячі
сто вісімдесят дві ) грн. 15 коп.

В іншій частині рішення Біловодського
районного суду Луганської області від
16 липня 2014 року - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: