Справа № 236/2014/14-ц
17 листопада 2014 року Краснолиманський
міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Красний Лиман
Донецької області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права спільної сумісної власності та
набуття права власності за набувальною
давністю на квартиру, третя особа -
Житлово-будівельний кооператив
"Молодіжний", суд, -
Позивач ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача ОСОБА_2
про визнання права спільної сумісної
власності та набуття права власності
за набувальною давністю на квартиру,
третя особа -Житлово-будівельний
кооператив "Молодіжний".
У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги,
просить суд зазовольнити позов, проти
прийняття заочного рішення не
Відповідач ОСОБА_2 , належним
чином повідомлений про час та місце
слухання справи, у судове засідання не
з*явився, від нього не надійшло заяви
про причину неявки до суду, а також не
надійшло заяви про розгляд справи за
Представник третьої особи -
голова Житлово-будівельного
кооперативу "Молодіжний" - Міхно
Людмила Іванівна, у судове засідання не
з*явилась, просить розглянути справу в
її відсутності, вважає, що позов
позивача ОСОБА_1 є законний та
Зі згоди позивача суд ухвалює
рішення при заочному розгляді справи,
що відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, перевіривши матеріали
справи, вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини:

позивач ОСОБА_1 перебувала у
зареєстрованому шлюбі з відповідачем
ОСОБА_2 з 05.10.1973року (а.с.8), шлюб
розірвано 27.04.1999року (а.с.9).

З 1975року ОСОБА_2 являвся членом
Житлово-будівельного кооперативу
"Молодіжний", та в 1978році наша сім*я
вселилася в квартиру АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до вимог Статуту
Житлово-будівельного кооперативу
"Молодіжний", у встановлений строк до
01.12.1988року, подружжя ОСОБА_2 сплатили
пайові внески за двокімнатну квартиру,
розташовану за вищевказаним адресом
(а.с.39). Згідно ст. 31 п. 3 зазначеного
Статуту право власності, на надане у
користування житлове приміщення,
подружжя ОСОБА_2 не оформили.

Статтею 60 частиною 1 СК України
передбачено, що об*єктом права спільної
сумісної власності подружжя може бути
будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об*єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Постанова Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" п. 23
передбачає, що вирішуючи спори між
подружжям про майно необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з*ясовувати джерело і час його
придбання. Спільною сумісною власністю
подружжя, підлягає поділу (статті 60, 69
СК ), ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до
частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше
не встановлено шлюбним договором чи
законом.

Квартира АДРЕСА_1 нажита
подружжям ОСОБА_2 в період
зареєстрованого шлюбу, є їх спільною
сумісною власністю, а тому позивачці
ОСОБА_1 на праві спільної сумісної
власності належить 12 частина цієї
квартири.

Згідно ч.1 ст. 65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ща взаємною згодою.

З матеріалів цивільної справи,
пояснень позивача ОСОБА_1, вбачається,
що з фактичним припиненням шлюбних
відносин, а саме в березні місяці
1993року, подружжя добровільно
розділили між собою спільне майно.
Відповідно проведеному ними розділу
спільного сумісного майна відповідач
ОСОБА_2 не заперечував, щоб квартира
залишилась у власності позивача
ОСОБА_1

ОСОБА_1 володіє, веде догляд,
проводе ремонтні роботи, та
розпоряждається вищевказаною
квартирою.

Таким чином, починаючи з квітня
1993року ОСОБА_1 добросовісно заволоділа
12 частиною квартири АДРЕСА_1 та
продовжує безперервно володіти
нерухомим майном на протязі більше ніж
десять років.

Відповідно до ст. 344 ч.1 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує безперервно
володіти нерухомим майном протягом
десяти років, набуває право власності
на це майно (набувальна давність), якщо
інше не встановлено Кодексом.

Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб які беруть
участь у справі. При цьому кожна
сторона зобов*язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

При винесенні рішення
відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об*єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперд встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достовірність і взаємний зв*язок
доказів у їх сукупністі.

Статтею 328 ЦК України передбачено,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
закрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Враховуючи сукупність наведених
обставин суд вважає за можливе
задовольнити вимоги позивача, оскільки
зазначене не заперечує закону та
інтересам сторін.

Керуючись ст. ст. 5, 328, 344 ч.1 ЦК
України, ст. с. 60, 70,71 СК України, ст.ст. 10,
11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на спільне
сумісне нерухоме майно, набуття права
власності за набувальною давністю -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 1953 року
народження, ІПН НОМЕР_1, право спільної
сумісної власності на 12 частину
квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, 1953 року
народження, ІПН НОМЕР_1, право
власності за набувальною давністю на 12
частину квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Позивач має право оскаржити
заочне рішення в загальному порядку -
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Донецької області через міський суд.

Головуючий суддя: