№2/522/6549/14
РІШЕННЯ|розв'язання,вирішення,розв'язу
вання|

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року Приморський
районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - судді Кравчук Т.С.,

при секретарі - Антонецькому С.Л.,

розглянувши |розгледівши| у
відкритому|відчиненому| судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк
«Одеса-Банк», Товарної біржі «Наша»,
ОСОБА_2 про визнання результатів
аукціону та договору про відступлення
права вимоги недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

06.06.2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «Одеса-Банк» (далі по
тексту - ВАТ АКБ «Одеса-Банк», Банк),
Товарної біржі «Наша» (далі по тексту -
ТБ «Наша»), ОСОБА_2 про визнання
результатів аукціону та договору про
відступлення права вимоги недійсними,
посилаючись на те, що рішенням
Суворовського районного суду м.Одеси
по цивільній справі №2-1106/10 з неї,
позивачки, було стягнуто на користь
ВАТ АКБ «Одеса-Банк» заборгованість за
кредитним договором №30/07-Ф від 16.02.2007
року у сумі 1 916 268,25 гривень та 12.03.2011
року видано виконавчий лист, на
підставі якого 12.04.2011 року державним
виконавцем Першого Суворовського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження. В подальшому
23.06.2013 року ВАТ АКБ «Одеса-Банк» на
аукціоні по реалізації майна Банка
щодо лоту №6 - майнові права за
кредитним договором №30/07-Ф від 16.02.2007
року, укладеним між ВАТ АКБ
«Одеса-Банк» і ОСОБА_1, було складено
протокол №3-140, відповідно до якого
переможцем аукціону, який може укласти
договір купівлі-продажу, є ОСОБА_2
Позивачка зазначила, що 27.06.2013 року між
Банком та ОСОБА_2 було укладено договір
№23 про відступлення права вимоги, у
відповідності до п.1.1. якого первісний
кредитор - ВАТ АКБ «Одеса-Банк»
передав новому кредитору (ОСОБА_2.), а
новий кредитор прийняв право вимоги, що
належить первісному кредиторі, і стає
кредитором за кредитним договором
№30/07-Ф від 16.02.2007 року про надання
довгострокового кредиту на поточні
потреби, укладеним між первісним
кредитором та ОСОБА_3

Позивачка вважає, що аукціон по
реалізації майна Банку відбувся з
порушенням встановленої
законодавством України процедури та
його результати є недійсними.
Позивачка стверджує, що з 23.06.2009 року
відповідач - ВАТ АКБ «Одеса-Банк»
знаходиться у стані ліквідації, яка
здійснюється на підставі положень
глави 16 Закону України «Про банки і
банківську діяльність» та Положення
про виведення неплатоспроможного
банку з ринку, затвердженого Рішенням
виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
5 липня 2012 року №2, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.09.2012
року за №1581/21893, згідно п.9.1. якого
реалізація майна банку шляхом
відступлення прав вимоги за кредитними
договорами та договорами забезпечення
виконання зобов'язання здійснюється
шляхом проведення конкурсу між
фінансовими установами. Таким чином,
майнові права за кредитними
договорами, що укладені Банком, який
знаходиться у стані ліквідації,
можливо реалізувати лише фінансовим
установам на підставі конкурсу.

Крім того позивачка стверджує, що
проведення аукціону було здійснено у
відповідності до вимог постанови НБУ
№369 від 28.08.2001 року з наступними
змінами, проте ця постанова втратила
чинність на підставі постанови НБУ №346
від 17.08.2012 року. Отже на час проведення
аукціону порядок реалізації майна
банківських установ було скасовано, а
тому відповідачі незаконно керувалися
його положеннями.

Крім того, позивачка зазначає, що
додатковою підставою для визнання
аукціону недійсним є те, що в протоколі
№3-140 вказані особи - керівник ТБ
«Наша» генеральний диретор ОСОБА_4,
представник продавця ОСОБА_5,
предствник покупця ОСОБА_6, які є між
собою родичами, що на її думку
свідчить про наявність домовленостей
під час проведення аукціону. А за таких
обставин позивачка вважає аукціон є
недійсним на підставі ч.1 ст.232 ЦК
України, згідно якої правочин, який
вчинено внаслідок зловмисної
домовленості представника однієї
сторони з другою стороною, визнається
судом недійсним. Також вона
посилається на ч.1 ст.237 ЦК України,
згідно з якою представництвом є
правовідношення, в якому одна сторона
(представник) зобов'язана або має право
вчинити правочин від імені другої
сторони, яку вона представляє, та ч.3
ст.238 ЦК України, згідно якої
представник не може вчиняти правочин
від імені особи, яку він представляє, у
своїх інтересах або в інтересах іншої
особи, представником якої він
одночасно є, за винятком комерційного
представництва, а також щодо інших
осіб, встановлених законом.

Позивачка просить суд визнати
результати аукціону по реалізації
майна АКБ «Одеса-Банк» - лоту №6
майнових прав за кредитним договором
№30/07-Ф від 16.02.2007 року, укладеним між
ВАТ АКБ «Одеса-Банк» та ОСОБА_1, які
оформлені протоколом №3-140 від 23.06.2013
року, недійсними; визнати договір
відступлення права вимоги №23 від 27.06.2013
року, укладений між ВАТ АКБ
«Одеса-Банк» та ОСОБА_2 на підставі
протоколу проведення аукціону №3-140 від
25.06.2013 року, недійсним.

У судовому засіданні представники
позивачки |позовниця,позивачка| позов
підтримали, в обґрунтування своєї
позиції надали пояснення, які
аналогічні тим, що викладені у позові
та додали, що договір відступлення
права вимоги №23 від 27.06.2013 року,
укладений між ВАТ АКБ «Одеса-Банк» та
ОСОБА_2, є договором факторингу у
розумінні ст.1077 ЦК України, так як
Банк, як клієнт, відступив ОСОБА_2, як
фактору, за плату право вимоги за
кредитним догором (право вимоги до
третьої особи -ОСОБА_1.), а тому згідно
ст.1079 ЦК України фактором може бути
тільки банк, фінансова установа, або
суб'єкт підприємницької діяльності,
які можуть відповідно до закону
здійснювати факторингові операції.
Втім ОСОБА_2 не є суб'єктом
підприємницької діяльності,
відповідної ліцензії не має, а тому не
міг придбати майнові права (права
кредитора) за кредитним договором, а
отже - результати аукціону по
реалізації майна Банку - лоту №6
майнових прав за кредитним договором
№30/07-Ф від 16.02.2007 року, що оформлені
протоколом №3-140 від 23.06.2013 року, та
договір відступлення права вимоги №23
від 27.06.2013 року є недійсними, як такі, що
суперечать вимогам закону та вчиненого
без необхідного обсягу цивільної
дієздатності на підставі ч.1,2 ст.203, ст.215
ЦК України.

Відповідачі ВАТ АКБ «Одеса-Банк» і ТБ
«Наша» позов ОСОБА_1 не визнали,
просили відмовити у його задоволенні,
так як позовні вимоги є безпідставними
та необґрунтованими. Відповідач ВАТ
АКБ «Одеса-Банк» виклав свої доводи у
письмовому відзиві №2297 від 26.08.2014 року,
відповідач ТБ «Наша» - у відзиві на
позовну заяву № 01/8/4-1 від 01.09.2014 року, на
судове доручення Приморського
районного суду м.Одеси від 26.06.2014 року
надав пояснення в судовому засіданні
31.07.2014 року Сихівського районного суду
м.Львова та у письмовому відзиві на
додаткові поясення № 02/10/4Л2 від 02.10.2014
року.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився,
про час та місце розгляду справи
сповіщався належним чином, про причини
неявки у судове засідання не повідомив,
відповідно до ст.169 ЦПК України, суд
розглядає справу у відсутності
відповідача ОСОБА_2, повідомленого
належним чином, на підставі наявних у
ній даних та доказів.

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволенню не підлягають з
наступних підстав.

Судом встановлено, що 16.02.2007 року між
позивачкою ОСОБА_1 та ВАТ АКБ
«Одеса-Банк» було укладено Договір
№30/07-Ф про надання довгострокового
кредиту на поточні потреби, за яким
Банк надав позивачці кредит у розмірі
385 000,00 доларів США.

З причин несвоєчасного погашення
позичальником ОСОБА_1 кредиту Банк
зверувся з позовом до Суворовського
районного суду м.Одеси (справа №2-1106/10)
і рішенням цього суду від 01.11.2010 року,
яке частково змінено рішенням
апеляційного суду Одеської області
від 28.01.2011 року, з ОСОБА_1 було стягнуто
на користь Банку 1 916 268,25 гривень.

22.07.2009 року Постановою Правління
Національного банку України за №420
«Про відкликання банківської ліцензії
та ініціювання процедури ліквідації
Відкритого акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк
«Одеса-Банк», було постановлено,
зокрема: з 23.07.2009 року відкликати
банківську ліцензію та ініціювати
процедуру ліквідації ВАТ АБ
«Одеса-Банк».

07.06.2013 року рішенням №392 комісії з
питань та регулювання діяльності
банків Національного банку України
«Про погодження продажу майна (активів)
Відкритого акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк
«Одеса-Банк», його складу, умов та
строків придбання» було погоджено
порядок продажу майна (активів) Банку.

Відповідно до Протоколу №3-140
проведення аукціону від 25.06.2013 року по
реалізації майна АКБ «Одеса-Банк» у
відповідності до вимог Постанови
правління НБУ від 28.08.2001 року №369 з
наступними змінами, в якості покупців
було зареєстровано одного учасника
ОСОБА_2, який став переможцем аукціону
з придбання лоту №6 - майнові права за
кредитним догвоором №30/07-ф від 16.02.2007
року, укладеним між АКБ «Одеса-Банк» та
ОСОБА_1

Оголошення про проведення аукціону
відповідачем ТБ «Наша» 25.06.2013 року було
опубліковано: 13.06.2013 року у обласній
газеті «Чорноморські новини» №47 (21415)
та у всеукраїнській газеті «Урядовий
кур'єр» №105 (4991) від 13.06.2013 року.

Процедура продажу майна банків
визначена в главі 10 Положення «Про
застосування НБУ заходів впливу за
порушення банківського
законодавства», затверджених
Постановою Правління НБУ № 369 від 28.08.2001
року, де вказано, що ліквідатор
здійснює продаж активів Банку, в тому
числі кредитної заборгованості
такими способами: проведення аукціону
або конкурсу; проведення біржових
торгів через товарну біржу; продаж
безпосередньо юридичній особі; продаж
через професійного учасника фондового
ринку. Вибір способу продажу активів
здійснюється ліквідатором з метою
забезпечення його відчуження за
найвищою ціною.

Суд не приймає до уваги доводи
позивачки про нечинність на 25.06.2013 року
(день провдення аукціону) Постанови
правління НБУ від 28.08.2001 року №369, на
підставі якої було проведено аукціон,
так як відповідно до п.3 Постанови
правління НБУ №346 від 17.08.2012 року,
згідно якої втратила чинність
Постанова НБУ №369 від 28.08.2001 року,
процедура ліквідації банку, розпочата
до набрання чинності Законом України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб», завершується згідно з
порядком, установленим законодавством,
що діяло до набрання чинності цим
Законом (Закон вступив в дію 23.08.2012
року).

В свою чергу ч.1 п.3 Розділу X
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
ініційована до набрання чинності цим
Законом процедура ліквідації банку
здійснюється відповідно до
законодавства, що діяло до набрання
чинності цим Законом.

За таких вищенаведених підстав суд
вважає правомірним проведення
відповідачем ТБ «Наша» аукціону від
25.06.2013 року по реалізації майна АКБ
«Одеса-Банк» у відповідності до вимог
Положення про застосування
Національним банком України заходів
впливу за порушення банківського
законодавства, затвердженого
постановою правління НБУ №369 від 28.08.2001
року, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України №845/6036 від 27.09.2001 року (з
наступними змінами та доповненнями) та
складання відповадачем ТБ «Наша»
оскаржуваного позивачкою Протоколу
№3-140 проведення аукціону від 25.06.2013
року.

27.06.2013 року між ОСОБА_2 та Банком на
підставі Протоколу №3-140 проведення
аукціону від 25.06.2013 року було укладено
спірний Договір про відступлення права
вимоги №23, відповідно до якого
Первісний кредитор - Банк передав
Новому кредитору - ОСОБА_2, а Новий
кредитор прийняв право вимоги, що
належить Первісному кредиторі, і стає
кредитором за Договором №30/07-Ф від
16.02.2007 року про надання
довгострокового кредиту на поточні
потреби, укладеним між Первісним
кредитором та ОСОБА_3 згідно Додатку №1
до цього Договору.

Представник позивачки наполягає на
тому, що Договір про відступлення
права вимоги №23 є договором
факторингу відповідно до положень
статей 1077, 1079 ЦК України, а фактор, на
момент укладення договору факторингу,
повинен мати статус фінансової
установи та отримати дозвіл на надання
фінансової послуги факторингу.

Однак, такі твердження суд до уваги не
приймає, оскільки вони не ґрунтуються
на законі, спростовуються матеріалами
справи, встановленими судом
обставинами.

Напроти, судом встановлено, що спірний
договір був укладений сторонами з
дотриманням процедури продажу
майнових прав відповідно до положень
ст.512 ЦК України, згідно яких кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою, зокрема, внаслідок передання
ним своїх прав іншій особі за
правочином ( відступлення права
вимоги).

Крім того, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 203 Цивільного
кодексу України зміст правочину не
може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
особа, яка вчиняє правочин, повинна
мати необхідний обсяг цивільної
дієздатності, тобто, особи, які
укладають угоду, мають враховувати
межі її дозволу і призначення в
суспільстві, дотримуватись вимог
цивільного законодавства та мати
достатню дієздатність, не обмежену
законом або установчими документами.

За приписами ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент його вчинення стороною вимог,
які встановлені, зокрема, частинами 1 - 3
ст.203 цього Кодексу, недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин), якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним ( оспорюваний правочин).

Відповідно до норм статей 15, 16
Цивільного кодексу України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за заявою осіб, зазначених у
п. 5 цього кодексу в межах заявлених
ними вимог і на підставі наданих
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, доказів.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Позивачка та її представники
обгрунтовують недійсність спірного
Договору про відступлення права вимоги
№23 положеннями ч.1 ст.232 ЦК України,
згідно якої правочин, який вчинено
внаслідок зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною, визнається судом недійсним,
та положеннями ст.ст.237, 238 ЦК України,
що регулюють поняття представництва
та повноваження представників.

Проте твердження позивачки та її
представника щодо зловмисної
домовленості паредставників
відповідачів ТБ «Наша», Банку, ОСОБА_2
наведені ними в позові та в суді як
обґрунтування заявлених вимог є
голослівними, необґрунтованими і на
увагу суду не заслуговують.

Більш того, як позивач так і її
представник, діючи у порушення своїх
обов'язків, передбачених ст.60 ЦПК
України не надали суду жодного
переконливого доказу у підтвердження
заявлених вимог, які б свідчили саме
про факт недодержання сторонами в
момент укладання договору вимог,
які встановлені, зокрема, частинами 1 - 3
ст. 203 ЦК України, и про наявність інших
підстав, прямо передбачених законом
для визнання правочинів недійсними.

Напроти, доводи сторони Відповідачів
заслуговують на увагу суду, так як вони
не тільки ґрунтуються на законі, а і
підтверджені наданими суду належними
та допустимими доказами.

З врахуванням викладеного, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову у
повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.203,215 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ|розв'язав|:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Відкритого акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк
«Одеса-Банк», Товарної біржі «Наша»,
ОСОБА_2 про визнання результатів
аукціону та договору про відступлення
права вимоги недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Одеської області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
проголошення рішення суду.

Суддя
06.11.2014