Справа № 750/8075/14 Провадження №
22-ц/795/2097/2014 Головуючий у I інстанції:
Карапута Л. В.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

17 листопада 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Кузюри Л.В., Зінченко С.П.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського
районного суду міста Чернігова від 15
вересня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и
в:

Рішенням Деснянського районного суду
міста Чернігова від 15 вересня 2014 року
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що
зареєстрований 07.08.1999 року управлінням
реєстрації актів громадянського стану
Чернігівської міської ради, актовий
запис № 1039.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким відмовити позивачу у задоволенні
її позовних вимог, посилаючись на те, що
рішення є таким, що ухвалене без
з'ясування всіх обставин у справі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
апелянт посилається на те, що суд
першої інстанції формально провів
розгляд даної справи та не взяв до
уваги того, що сторони продовжують
проживати в одній квартирі та спільно
ведуть господарство, а наявність
декількох суперечок між ними не вказує
на те, що вони припинили шлюбні
відносини.

Крім того, апелянт вказує на наявність
у сторін спільної дитини, яка проживає
разом з ними та бажає, щоб його
вихованням займалися як матір так і
батько.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд приходить до висновку,
що апеляційна скарга не може бути
задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
про розірвання шлюбу суд першої
інстанції виходив з того, що сторони
припинили шлюбні відносини та ведуть
окреме господарство, а тому подальше
збереження шлюбу не відповідає
інтересам сторін і є неможливим.

Такий висновок суду першої інстанції
ґрунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам чинного цивільного
процесуального законодавства України
і з ним погоджується апеляційний суд,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу
України шлюбом є сімейний союз жінки та
чоловіка, зареєстрований у державному
органі реєстрації актів цивільного
стану.

Судом встановлено, що сторони
перебувають у шлюбі з 07.08.1999 року,
зареєстрованому Управлінням
реєстрації актів громадянського стану
Чернігівської міської ради
Чернігівської області, актовий запис №
1039, свідоцтво про одруження НОМЕР_1
(а.с.11).

Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як зазначила ОСОБА_1, спільне життя між
сторонами не склалося, сім'я фактично
розпалася, сторони на даний час не
ведуть спільного господарства та не
підтримують шлюбних стосунків, у
позивача відсутнє почуття любові і
відсутня згода на перебування у шлюбі з
відповідачем.

Відповідно до ст. 24 Сімейного кодексу
України шлюб ґрунтується на вільній
згоді жінки та чоловіка. Примушування
жінки та чоловіка до шлюбу не
допускається.

Частинами 3,4 ст. 56 СК України
передбачено право кожного з подружжя
припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження є порушенням права дружини,
чоловіка на свободу та особисту
недоторканість і може мати наслідки,
встановлені законом.

Згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу
України суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше спільне
проживання подружжя і збереження шлюбу
суперечило б інтересам одного з них,
інтересам їхніх дітей, що мають істотне
значення.

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України,
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання, у тому числі за позовом
одного з подружжя на підставі рішення
суду, відповідно до статті 110 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя. Суд
з'ясовує фактичні взаємини подружжя,
дійсні причини позову про розірвання
шлюбу, бере до уваги наявність
малолітньої дитини, дитини-інваліда та
інші обставини життя подружжя. Суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», проголошена
Конституцією України охорона сім'ї
державою полягає, зокрема, в тому, що
шлюб може бути розірвано в судовому
порядку лише за умови, якщо
встановлено, що подальше спільне життя
подружжя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам одного з них чи
інтересам їх дітей. Із цією метою суди
повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

Збереження шлюбу за відсутності згоди
одного з подружжя вже є таким, що буде
суперечити його інтересам виходячи з
положень ст. 24 СК України.

Оскільки обставини, викладені ОСОБА_1,
свідчать про те, що у останньої
відсутня вільна згода на перебування у
шлюбі, збереження шлюбу, на думку суду,
суперечитиме її інтересам.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом першої інстанції не враховано
того, що сторони продовжують проживати
в одній квартирі, спільно ведуть
господарство та не припинили шлюбні
відносини - є необґрунтованими,
оскільки в матеріалах справи мається
заява ОСОБА_2 від 15.09.2014 року, в якій він
визнає позовні вимоги ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу та не заперечує проти
їх задоволення.

Крім того, зазначене в заяві, ОСОБА_2
підтвердив і в ході апеляційного
розгляду справи.

Доводи апелянта про наявність у сторін
спільної дитини, яка бажає, щоб його
вихованням займалися як матір так і
батько не можуть враховуватися судом,
оскільки відповідно до ч. 2 ст. 141 СК
України розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Виходячи з наявних у матеріалах справи
та досліджених судом першої інстанції
письмових доказів та пояснень сторін в
ході апеляційного розгляду, суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що ухвалюючи рішення
про розірвання шлюбу суд першої
інстанції встановив обставини справи
та фактичні взаємини подружжя, причини
розірвання шлюбу, у зв'язку із чим,
дійшов обґрунтованого висновку про
неможливість збереження шлюбу та
наявність правових підстав для його
розірвання.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують
та не впливають на правильність
прийнятого судом рішення і, з огляду на
вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути
визнані підставою для його скасування,
а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені у апеляційній скарзі,
не спростовують їх, а тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
міста Чернігова від 15 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: