Справа № 158/2194/14-ц
Провадження № 2/0158/642/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року
м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді -
Корецької

при секретарі -
Процик Л.В.

з участю представника позивача -
ОСОБА_1

представника відповідача -
ОСОБА_2

третіх осіб -
ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Ківерці
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача ОСОБА_4 про
визнання договору дарування від 18.10.2005
року недійсним,

В С Т А Н О В И
В :

Представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом ОСОБА_6,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача ОСОБА_4 про
визнання договору дарування від 18.10.2005
року недійсним. Як доказ заявлених
вимог вказує на те, що його батько
ОСОБА_6 на підставі договору дарування,
посвідченого 18.10.2005 року ОСОБА_9,
приватним нотаріусом Ківерцівського
районного нотаріального округу
Волинської області за реєстровим № 1560,
подарував своїй дочці ОСОБА_4 житловий
будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1
Посилаючись на те, що договір дарування
порушує його права та права членів його
сім'ї, оскільки на момент посвідчення
договору дарування вони проживали у
вищевказаному будинку, однак до
договору дарування включені не були,
просить визнати договір дарування від
18.10.2005 року недійсним.

Крім того, посилаючись на те, що про
факт укладення договору дарування
дізнався лише з моменту подачі до
Ківерцівського районного суду
Волинської області ОСОБА_4 позовної
заяви до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
неповнолітнього ОСОБА_3, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог щодо
предмету спору на стороні відповідача -
орган опіки та піклування
Ківерцівської районної державної
адміністрації Волинської області про
усунення перешкод в користуванні
житловим будинком шляхом виселення,
без надання іншого житлового
приміщення, просить поновити строк
позовної давності для звернення до
суду із позовом про визнання договору
дарування недійсним.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не
з'явився. Представник позивача ОСОБА_1 в
судовому засіданні позов підтримав з
підстав викладених в ньому, просив
задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, його представник ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов не визнав,
посилаючись на те, що ОСОБА_6 відповідно
до законодавства України, будучи
власником житлового будинку має право
вільно розпоряджатися належним йому
майном на власний розсуд. Окрім того
вказав, що позивачем та його
представником не надано жодних
доказів, якими він обгрунтовує свої
позовні вимоги, тому в задоволенні
позову просить відмовити.

Треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8,
будучи належним чином повідомлені про
розгляд справи в судове засідання не
з'явилися. Третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
на стороні позивача ОСОБА_3 позов
підтримав з підстав викладених в
позовній заяві, просив його
задовольнити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог щодо предмету спору на стороні
відповідача ОСОБА_4, посилаючись на
письмові пояснення (а.с. 39) просила в
задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, третіх
осіб, дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1
ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

В силу п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання
правочину недійсним є одним із
способів захисту цивільних прав та
інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті
215 ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
статтею 203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України визначає загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину. Зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності, волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі,
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом, правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на
підставі договору дарування,
посвідченого 18.10.2005 року приватним
нотаріусом Ківерцівського районного
нотаріального округу Волинської
області ОСОБА_9 за реєстровим № 1560,
подарував своїй дочці ОСОБА_4 належний
йому на праві особистої власності
житловий будинок, що знаходиться в
АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Як вбачається з витребуваної у
приватного нотаріуса Ківерцівського
районного нотаріального округу ОСОБА_9
копії нотаріальної справи щодо
договору дарування, посвідченого 18.10.2005
року за реєстровим № 1560, укладений
договір дарування житлового будинку в
АДРЕСА_1 вчинений відповідно до вимог
чинного законодавства. Сторони
договору мали належний обсяг цивільної
дієздатності, необхідний для вчинення
вищевказаного договору дарування.
Волевиявлення учасників договору було
вільним, відповідало їх внутрішній
волі. Договір вчинений у передбаченій
законодавством письмовій формі та
посвідчений нотаріально (ч. 2 ст.719 ЦК
України), що відповідає ч. 4 ст. 203 ЦК
України відповідно до якої правочин
має вчинятися у формі, встановленій
законом (а.с 44-58).

Пунктом 26 Постанови Пленуму Верховного
суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду справ про
визнання правочинів недійсними»
визначено, що особами, які беруть
участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони правочину.

Однак, позивач ОСОБА_5 не був стороною в
договорі дарування від 18.10.2005 року і
порушення своїх прав цим договором
відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України він
не довів, як і не довів того, що
оспорюваний договір дарування
суперечить вимогам Закону, який діяв на
момент його укладення.

Разом з тим, судом не беруться до уваги
твердження представника позивача
ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 про те,
що позивачу та третім особам на стороні
позивача не було відомо про наявність
спірного договору дарування, оскільки
сам ОСОБА_3, а також ОСОБА_7 в судовому
засіданні підтвердили, що обдаровувана
ОСОБА_4 повідомляла їм про наявність
даного договору і пропонувала у
добровільному порядку виселитися з
будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд
за клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача.

Оскільки позивачем ОСОБА_5 та його
представником ОСОБА_1 не заявлялось
клопотання про залучення до участі у
справі обдаровувану ОСОБА_4, в якості
відповідача, тому судом зазначене
питання не вирішувалось.

Оцінюючи досліджені в судовому
засіданні докази, суд дійшов висновку,
що під час укладення договору
дарування житлового будинку в АДРЕСА_1,
воля відповідача ОСОБА_6 відповідала
його внутрішньому волевиявленню, і він
був укладений з дотриманням вимог
закону, тому немає підстав для визнання
даного правочину недійсним.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 33, 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 236, 717 ЦК
України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні позивача - ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
на стороні відповідача ОСОБА_4 про
визнання договору дарування від 18.10.2005
року недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана через Ківерцівський
районний суд до апеляційного суду у
Волинській області протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які були відсутні під час проголошення
рішення, в цей же термін з дня отримання
його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Ківерцівського районного суду
В.В. Корецька