Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/3408/14 Головуючий у 1
інстанції: Яцун О.С.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 18» листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Кримської О.М.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_5, який діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському району, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2014 року ПАТ «Дельта Банк»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_5, який діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_6, третя особа: Орган опіки та
піклування районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Заводському району, про виселення та
зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог
зазначило, що 10.06.2008 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_7 було укладено кредитний договір
№ 167-011/ФКВ-08.

10.06.2008 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_3 з метою
забезпечення виконання умов
Кредитного договору було укладено
Договір іпотеки № 167-011/Zфквіп-08,
предметом іпотеки за яким є квартира,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

30.06.2010 року між ПАТ «Укрпромбанк», АТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України було укладено Договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ПАТ «Укрпромбанку» на
користь АТ «Дельта Банку». Відповідно
до вищевказаного договору про передачу
активів та кредитних зобов'язань АТ
«Дельта Банк» набув права вимоги по
кредитному договору, укладеному з
ОСОБА_7

У зв'язку з порушенням позичальником
умов кредитного договору, банк
звернувся до Заводського районного
суду м. Запоріжжя з позовом про
звернення стягнення на предмет
іпотеки. Рішенням Заводського
районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2013
року за позовні заяви задоволено в
повному обсязі.

18.09.2013 року державним виконавцем
Заводського відділу державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції
Прохоровим Г.С. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

На час укладення договору іпотеки в
квартирі була зареєстрована лише
ОСОБА_3, проте згідно до довідки МКП
«Основаніє» за вих.. № 1055 за адресою:
АДРЕСА_1. зареєстровані: ОСОБА_3 (1963 р. н.),
ОСОБА_5 (1984 р. н.), ОСОБА_6 (2011 р. н.).

19.06.2013 року банк направив на адресу
відповідачів вимоги про виселення та
зняття з реєстрації. Зазначені вимоги
були отримані 22.07.2013 року. Проте на
момент подання позовної заяви
відповідачі добровільно не виконали
вимогу іпотекодержателя щодо
виселення та зняття з реєстрації.

На підставі зазначеного просило
виселити ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1 зніти вказаних осіб з
реєстраційного обліку за зазначеною
адресою, стягнути з відповідачів суму
судового збору в розмірі 243,60 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 28 травня 2014 року залучено
в якості третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8

Рішенням Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1

Стягнуто в солідарному порядку з
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта
Банк» судові витрати у розмірі 243,60 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
10.06.2008 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_7 було
укладено кредитний договір № 167-011/ФКВ-08
з цільовим призначенням - споживчий
кредит.

Відповідно до п. 1. Кредитного договору
ОСОБА_7 видано кредит у сумі 37 000 доларів
США строком по 07 червня 2023 року зі
сплатою 14, 8 % річних за користування
кредитом ( а. с. 69-76 ).

Для забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором між ОСОБА_3 та
ТОВ «Український промисловий банк» 10
червня 2008 року було укладено іпотечний
договір № 167-011/фквіп - 08 (а.с.11-12).

Згідно з п. 1.2. Договору іпотеки
предметом іпотеки є нерухоме майно -
квартира АДРЕСА_1 м. Запоріжжі. Предмет
іпотеки належить іпотекодавцю на
підставі свідоцтва про право власності
на житло № 627, виданого Заводською
районною адміністрацією 29 жовтня 2007
року.

30 червня 2010 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та Публічним
акціонерним товариством «Дельта Банк»
було укладено договір про передачу
активів та кредитних зобов'язань,
згідно з п. 4 якого первісний кредитор
(ТОВ «Український промисловий банк»)
відступив новому кредитору (Публічному
акціонерному товариству «Дельта Банк»)
всі свої права вимоги до іпотекодавців
(боржників) за іпотечними договорами
відповідно переліку, наведеному у
Додатку №2 до договору, зокрема, право
вимоги за кредитним договором №
167-011/ФКВ-08 від 10.06.2008 року ( а. с. 5-10 ).

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником своїх зобов'язань за
Кредитним та Іпотечним договорами,
Публічне акціонерне товариство
«Дельта Банк» звернулося до
Заводського районного суду м.
Запоріжжя з позовом про звернення
стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги задоволено рішенням
Заводського районного суду міста
Запоріжжя від 04 березня 2013 року.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1 м. Запоріжжі шляхом
реалізації квартири з прилюдних
торгів, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 461997грн. 80 коп. (а.с.76-78).

18 вересня 2013 року Банк звернувся до
Заводського відділу Державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції із заявою
про відкриття виконавчого провадження
на підставі виконавчого листа №332/5813
від 18 березня 2013 року, виданого
Заводським районним судом м. Запоріжжя
про звернення стягнення на предмет
іпотеки ( а. с. 13 ).

Як вбачається з довідки Міського
комунального підприємства "Основаніє",
яка була надана Заводському відділу
ДВС Запорізького МУЮ в ході здійснення
виконавчого провадження, у спірній
квартирі зареєстровані ОСОБА_3, ОСОБА_5,
а також малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2
( а. с. 14 ).

Відповідачі проживають в квартирі, чим
створюють перешкоди у проведенні
виконавчих дій. Крім того, проживання
відповідачів у квартирі негативно
впливатиме на попит на дане житлове
приміщення під час проведення
прилюдних торгів з реалізації даного
нерухомого майна.

Посилаючись на те, що, не зважаючи на
направлені банком 17 червня 2013 року
письмові вимоги № 240 про виселення, які
отримані відповідачами 14 серпня 2013
року, вони у добровільному порядку
звільнити квартиру не бажають, позивач
просив задовольнити вимоги у повному
обсязі ( а. с. 16 ).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймача та членів їх сімей. Виселення
проводиться в порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщення, на
які звернуто стягнення, як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Ухвалюючи рішення про виселення
відповідачів разом з неповнолітньою
дитиною з квартири АДРЕСА_1 в м.
Запоріжжі, яка була передана в іпотеку,
суд дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог, враховуючи, що ПАТ
«Дельта Банк» у серпні 2013 року
відповідно до вимог ст.40 Закону України
"Про іпотеку" повідомляло їх про
звільнення житлового приміщення
квартири у встановлений цим Законом
строк.

Доводи апелянта про те, що суд дійшов до
висновку про виселення відповідачів з
порушенням статті 12 Закону України "Про
охорону дитинства", оскільки таким
рішенням порушуються права
неповнолітньої дитини, необґрунтовані.

Статтею 18 Закону України "Про охорону
дитинства" визначено, що діти - члени
сім'ї наймача або власника жилого
приміщення мають право користуватися
займаним приміщенням нарівні з
власником або наймачем. Органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України
"Про основи соціального захисту
бездомних осіб і безпритульних дітей"
неприпустиме зменшення або обмеження
прав та інтересів дітей під час
вчинення будь-яких правочинів щодо
жилих приміщень. Пунктом 44 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012
року "Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
передбачено, що згідно зі ст. 32 ЦК
України, ст. 177 СК України та ст. 17 Закону
України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про
охорону дитинства" батьки не мають
права без дозволу органу опіки і
піклування укладати договір, який
підлягає нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У зв'язку із наведеним, суди повинні
виходити із того, чи мала дитина право
власності на предмет іпотеки чи право
користування предметом іпотеки на
момент укладення договору іпотеки.
Будь-які дії, вчинені без згоди
іпотекодержателя після укладення
договору іпотеки (наприклад,
реєстрація неповнолітньої дитини в
житловому будинку, народження дитини
після укладення договору іпотеки) не є
підставою для визнання такого договору
недійсним із підстави невиконання
вимог закону про отримання згоди
органу опіки та піклування.

Між тим, при укладені договору іпотеки
ОСОБА_3 гарантувала, що попередила
Іпотекодержателя про всі відомі їй
права та вимоги інших осіб на предмет
іпотеки, що предмет іпотеки досі нікому
не проданий, не подарований, не
заставлений, не підлягає вилученню і
вільний від зобов'язань, передбачених
договором, не знаходиться в спільній
частковій власності, податковій
заставі (п.1.3 Договору).

В п.3.1.3 договору іпотеки апелянт ОСОБА_3
зобов'язалась не відчужувати предмет
іпотеки в будь-який спосіб та не
обтяжувати його зобов'язаннями з боку
третіх осіб (зокрема, не передавати
його в спільну діяльність,оренду,
користування, лізінг, тощо) без
отримання на це письмової згоди
Іпотекодержателя.

З довідки Міського комунального
підприємства "Основаніє", яка була
надана Заводському відділу ДВС
Запорізького МУЮ в ході здійснення
виконавчого провадження, вбачається,
що в квартирі, що є предметом іпотеки,
разом з іпотекодавцем ОСОБА_3 після
укладення договору іпотеки 10.06.2008 року
зареєстровані ОСОБА_5 (з 24.06.2009 року), а
також малолітній ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (з
ІНФОРМАЦІЯ_3 року) ( а. с. 14 ).

Згоди на реєстрацію в цій квартирі
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 банк не давав.

Таким чином, суд повно і всебічно
дослідив обставини справи, дав належну
оцінку наданим суду доказам і дійшов до
правильного висновку про те, що
малолітній права користування
квартирою, що є предметом іпотеки, на
момент укладення договору іпотеки не
мав і в подальшому не набув у зв'язку з
чим її права при виселенні з цієї
квартири не порушуються, тому
задовольнив позовні вимоги.

Рішення ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
підстав для його скасування та
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 23 червня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: