У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області у складі:

Головуючого
судді: Демянчук С.В.

суддів:
Ковалевича С.П., Шеремет А.М.,

секретаря
судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пума-2000" на рішення
Здолбунівського районного суду
Рівненської області від 29 вересня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю "Пума-2000" про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі і відшкодування
моральної шкоди, зобов"язання змінити
дату звільнення і внесення змін до
трудової книжки, зміну формулювання
причини звільнення та виплату вихідної
допомоги,стягнення заборгованості по
заробітній платі, по відпустці,
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та за весь час затримки
розрахунку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які з'явилися в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 29 вересня
2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Визнано наказ ТзОВ «Пума-2000» № 7-К від 18
квітня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з
роботи за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36
КЗпП України незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді інженера
систем відеоспостереження ТзОВ
«Пума-2000».

Стягнуто з ТзОВ «Пума-2000» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за час
вимушеного прогулу на загальну суму 7264
грн. 32 коп..

Стягнуто з ТзОВ «Пума-2000» у дохід
держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20
коп..

У решті позовних вимог позивачу
відмовлено.

Рішення в частині поновлення позивача
на роботі допущено до негайного
________________________________________________________________________
_____________________

Провадження № 22ц-787/2246/2014
Головуючий у суді 1
інстанції: Кушнір О.Г.

Доповідач : Демянчук С.В.

виконання.

Не погодившись із вказаним рішенням,
ТзОВ «Пума-2000» подало апеляційну
скаргу. Вважають, що рішення суду
першої інстанції винесене з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, з неналежним дослідженням судом
доказів по справі та невідповідності
висновків суду обставинам справи.

Вказують, що 08 квітня 2014 року ОСОБА_1
власноручно та без примусу написав
заяву про звільнення, відповідно до
якої просив звільнити його з 10 квітня
2014 року за згодою сторін.

18 квітня 2014 року вказана заява ОСОБА_1
надійшла до ТОВ «Пума-2000» від позивача
під вхідним номером № 3. В цей же день
позивача було звільнено з займаної
посади згідно наказу про звільнення №
7-К від 18 квітня 2014 року.

Зазначають, що матеріали справи не
містять документального підтвердження
факту надіслання позивачем вказаної
заяви електронною поштою,
документального підтвердження дати
надіслання вказаної заяви електронною
поштою та документального
підтвердження дати отримання
відповідачем вказаної заяви
електронною поштою.

Вказують, що враховуючи законність
звільнення ОСОБА_1 18-м квітня 2014 року, -
днем отримання відповідачем від
позивача заяви про звільнення, і
відповідно наказу ТзОВ «Пума-2000» № 7-К
від 18 квітня 2014 року про звільнення
ОСОБА_1 з роботи за угодою сторін згідно
п. 1 ст. 36 КЗпП України, - позовні
вимоги про поновлення ОСОБА_1 на посаді
інженера систем відеоспостереження
ТзОВ «Пума-2000» та про стягнення з ТзОВ
«Пума-2000» на користь ОСОБА_1 середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
розмірі 7264 грн. 32 коп. не підлягають до
задоволення.

Покликаються на неправильне
обрахування середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Просять скасувати рішення суду першої
інстанції від 29 вересня 2014 року в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 про скасування наказу про
звільнення, про поновлення на роботі ,
про стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу та ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_1.
В решті позовних вимог позивача
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

В поданих на апеляційну скаргу
запереченнях ОСОБА_1 вказує на
безпідставність доводів апеляційної
скарги, яку просить відхилити.

У судовому засіданні представник ТзОВ
«Пума-2000», підтримавши апеляційну
скаргу повністю, надав пояснення в
межах її доводів.

Представник ОСОБА_1, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
покликався на законність та
обґрунтованість оскаржуваного
рішення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги /в частині рішення про
задоволення позовних вимог/, а також
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, правильність застосування
судом норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається і це
встановлено судом, що позивач ОСОБА_1
наказом № 7-к від 08 травня 2013 року
прийнятий на посаду інженера систем
відеоспостереження ТзОВ «Пума-2000» та
звільнений 18 квітня 2014 року наказом №
7-к за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП
України, що підтверджується записами
його трудової книжки серії НОМЕР_1 та не
заперечується відповідачем.

Згідно письмової заяви ОСОБА_1 від 08
квітня 2014 року, останній просив
звільнити його із займаної посади
інженера відеоспостереження за згодою
сторін (п. 1 ст. 36 КЗпП України) з 10 квітня
2014 року, яка отримана ТзОВ «Пума-2000» та
зареєстрована 18 квітня 2014 року.

Таким чином вбачається, що ОСОБА_1 мав
намір звільнитися з 10 квітня 2014 року,
після чого продовжував працювати до 18
квітня 2014 року. Належних та достатніх
доказів в підтвердження домовленості
сторін щодо дати /строку/ звільнення
саме з 18 квітня не надано, а позивач
такий намір заперечує, зазначаючи що
писав заяву на звільнення з 10 квітня 2014
року. Інших узгоджень не мало місця.

З роз'яснень, які містяться в п. 8
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992
року вбачається, що при домовленості
між працівником і власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п. 1
ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін)
договір припиняється в строк,
визначений сторонами.

З огляду на це працівник не може бути
звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за
угодою сторін, якщо одна зі сторін не
дає згоди на припинення трудового
договору за цим пунктом або не було
досягнуто домовленості про дату
звільнення.

За вказаних обставин, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про необгрунтованість
покликань відповідача на ті обставини,
що оскільки заява надійшла 18 квітня 2014
року, то і працівник має бути
звільнений з дати надходження заяви.
Дані обставини не підтверджують факт
домовленості між сторонами про дату
звільнення ОСОБА_1 з 18 квітня 2014 року.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності; в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких належних та, заслуговуючих на
увагу доказів, які б спростовували
висновки суду, представник ТзОВ
«Пума-2000» суду не надав.

Належними і допустимими доказами в
передбаченому законом порядку,
представник відповідача висновки суду
не спростував, оскільки відсутні
будь-які докази про те, що в момент
звільнення між позивачем та
відповідачем було досягнуто угоди про
припинення трудового договору саме з 18
квітня 2014 року, отже у відповідача були
відсутні правові підстави для
звільнення позивача згідно з п. 1 ч. 1 ст.
36 КЗпП України.

Не є підставою для скасування рішення в
частині стягнення заробітної плати за
час вимушеного прогулу доводи апелянта
про невірний розрахунок середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.
Такі доводи не ґрунтуються на
висновках суду першої інстанції. Так, в
рішенні вказано, що підлягає до
стягнення визначена сума в період саме
з моменту звільнення і по день
винесення рішення. Таким чином, в разі
невірного розрахунку стягнутої суми,
суд може за власною ініціативою, чи за
заявою особи виправити допущену
арифметичну помилку. /ст. 219 ЦПК України/

Поскільки доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, та,
враховуючи, що суд першої інстанції,
вирішуючи спір, правильно встановив
дійсні обставини справи, з'ясував
характер взаємовідносин сторін,
постановив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
та зважаючи, що не може бути скасоване
правильне по суті рішення суду з одних
лише формальних міркувань, судова
колегія не вбачає підстав для
скасування оскаржуваного рішення.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Пума-2000"
відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 29 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:
С.В. Демянчук

Судді :
С.П. Ковалевич

А.М. Шеремет