Справа № 460/3172/13
Головуючий у 1 інстанції: Варениця
Провадження № 22-ц/783/1970/14
Доповідач в 2-й інстанції:
Монастирецький Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля
І.І., Копняк С.М.,

секретаря Матяш
С.І.,

з участю ОСОБА_2 та
її представників - ОСОБА_3 і ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
27 вересня 2013 року, у якому ухвалою суду
від 22 листопада 2013 року виправлено
описки, у справі за позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Яворівського
районного управління юстиції про
визнання права власності на конкретні
приміщення житлового будинку в порядку
спадкування, -

в с т а н
о в и л а:

В серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулася в
суд з позовом, в якому просить ухвалити
рішення, яким визнати за нею в порядку
набуття права власності на приміщення
спадкодавців та спадкоємців право
приватної власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, що
складається з наступних приміщень: 1-3
площею 7,4 кв.м., 1-4 площею 14,1 кв.м., 1-5
площею 20,3 кв.м., 1-6 площею 19,6 кв.м., 1-7
площею 4,02 кв.м., 1-13 площею 14,7 кв.м., 1-14
площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м.,
підвальне приміщення II площею 13,4 кв.м.,
підвальне приміщення ІІа площею 1,4 кв.м.
та господарську споруду сарай «Д»
площею 36,8 кв.м., а також зобов'язати
відповідача зареєструвати за нею право
приватної власності на вищевказані
приміщення. Позовні вимоги мотивує тим,
що вищевказаний будинок до 1985 року було
розділено на три квартири з
конкретними житловими приміщеннями, з
яких квартира за № 1 належала ОСОБА_7,
квартира №? 2 - ОСОБА_8 та квартира № 3 -
ОСОБА_9 Після смерті ОСОБА_9 по половині
її квартири (або по 1/6 частині будинку) в
порядку спадкування за законом право
власності набули ОСОБА_10 разом з
ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Таким чином
власниками 1/2 частини будинку стали
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, а власниками другої
1/2 частини будинку стали ОСОБА_8 та
ОСОБА_12 Через неприязні відносини між
співвласниками за позовом ОСОБА_12
рішенням Яворівського районного суду
Львівської області від 17.05.1990 року було
проведено реальний розподіл житлового
будинку та земельної ділянки, яким
фактично було затверджено розподіл,
який склався між співвласниками. Після
вищевказаного судового рішення
співвласниками були проведенні
необхідні будівельні роботи по
реальному розподілу будинку, однак
ними не було зареєстровано в ОКП БТІ
рішення суду про розподіл будинку, де
він продовжував мати статус спільної
часткової власності. Після смерті
ОСОБА_7, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в порядку
спадкування за законом право власності
на частину будинку набули їх
спадкоємці. На даний час вона на
підставі свідоцтва про право на
спадщину і договору дарування має
право на 12/24 (1/2) частки будинку та
згідно технічного паспорта станом на
02.07.2013 року в її користуванні
перебувають конкретні житлові
приміщення будинку, а також сарай «Д».
При її зверненні до Реєстраційної
служби Яворівського РУЮ щодо державної
реєстрації права власності на
конкретні житлові приміщення було
отримано відмову, що із заявою
звернулася неналежна особа, подані
документи не відповідають вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують. Тому
просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право
приватної власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1, що
складається з наступних приміщень: 1-3
площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5
площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7
площею 4,02 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14
площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м,
підвального приміщення II площею 13,4
кв.м., підвального приміщення ІІа
площею 1,4 кв.м та господарську споруду
сарай «Д» площею 36,8 кв.м.

Зобов'язано Реєстраційну службу
Яворівського районного управління
юстиції провести державну реєстрацію
права приватної власності за ОСОБА_2 на
1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1,
що складається з наступних приміщень:
1-3 площею 7,4 кв.м, 1-4 площею 14,1 кв.м, 1-5
площею 20,3 кв.м, 1-6 площею 19,6 кв.м, 1-7
площею 4,02 кв.м, 1-13 площею 14,7 кв.м, 1-14
площею 16,2 кв.м., 1-15 площею 1,3 кв.м,
підвального приміщення II площею 13,4
кв.м., підвального приміщення ІІа
площею 1,4 кв.м та господарську споруду
сарай «Д» площею 36,8 кв.м.

Ухвалою Яворівського районного суду
Львівської області від 22 листопада 2013
року внесено виправлення в абзаці
першому, п'ятнадцятому мотивувальної
частини та абзаці першому, другому
резолютивної частини судового рішення
від 27.09.2013 року по цивільній справі №
460/3172/13-ц (провадження № 2-460/1213/13) за
позовом ОСОБА_2 до РС Яворівського РУЮ
про визнання права власності на
конкретні приміщення житлового
будинку в порядку спадкування,
замінивши слова « 1-7 площею 4,02 кв.м» на «
1-7 площею 4,8 кв.м».

Додатковим рішенням Яворівського
районного суду Львівської області від
05 березня 2014 року стягнуто з
Реєстраційної служби Яворівського
районного управління юстиції в користь
ОСОБА_2 104 грн. 70 коп. понесених витрат по
сплаті судового збору.

Стягнуто з Реєстраційної служби
Яворівського районного управління
юстиції в дохід держави 1924 грн. 66 коп.
судового збору.

Рішення суду оскаржив представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який посилається на те,
що ОСОБА_5, відповідно договору
дарування від 27.12.2013 року ? частки, є
співвласником житлового будинку
АДРЕСА_1. Другим співвласником цього
будинку є позивачка за цим позовом -
ОСОБА_2 Про дане рішення суду ОСОБА_5
дізнався тільки 17.01.2014 року. Право
власності на сходову клітку, яка веде
на другий поверх будинку до кімнат, які
перебувають в користуванні виключно
ОСОБА_5 сім?ї, а також інші приміщення,
визнано судом лише за ОСОБА_2, чим
позбавлено його права користування
приміщеннями загального користування.
Вважає, що суд першої інстанції на час
пред?явлення позову та початку
розгляду справи, зобов'язаний був
залучити до участі у справі належного
відповідача ОСОБА_13 - законну
співвласницю, оскільки Реєстраційна
служба Яворівського РУЮ не є суб'єктом
права власності будинку АДРЕСА_1.
Звертає увагу на те, що посилання на
рішення суду від 17.05.1990 року є
безпідставнм, адже відповідно до
наданих правовстановлюючих
документів, обидва співвласники
успадкували умовну частку у спільній
частковій власності і після цього
ніяких поділів, виділів не проводилось.
Стверджує, що позовну вимогу про
зобов'язання Реєстраційної служби
Яворівського РУЮ здійснити реєстрацію
права власності на конкретні
приміщення та господарську споруду
слід було розглядати в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки Реєстраційна служба
Яворівського РУЮ є суб'єктом владних
повноважень. Просить скасувати рішення
Яворівського районного суду
Львівської області від 27 вересня 2013
року.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
ОСОБА_2 та її представників - ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6,
перевіривши матеріали справи, межі та
доводи скарги, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід
задовольнити.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України
передбачено, що сторони та інші особи,
які беруть участь у справі, а також
особи, які не брали участі у справі,
якщо суд вирішив питання про їх права
та обов'язки, мають право оскаржити в
апеляційному порядку рішення суду
першої інстанції повністю або
частково.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних прав, свобод чи
інтересів у спосіб, передбачений
законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені
законом або договором способи охорони
цивільних прав у разі їх порушення чи
реальної небезпеки такого порушення.

Частинами першою та другою ст. 303 ЦПК
України передбачено, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку, або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко і
відеозаписів, висновків експертів (ст.
57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України
обов'язок суду під час ухвалення
рішення вирішити, чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги позивача та якими доказами вони
підтверджуються; перевірити наявність
чи відсутність певних обставин за
допомогою доказів шляхом їх оцінки;
оцінити подані сторонами докази та
дійти висновку про наявність або
відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення
правовідносин сторін, які випливають
із встановлених обставин. Саме
визначення цих правовідносин дає
можливість суду остаточно визначитись,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК
України, суд повинен сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснювати особам,
які беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджати про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяти здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом, та
встановлювати у рішенні обставини
справи (в тому числі пропущення
позовної давності), характер
правовідносин сторін, правову норму,
яка підлягає застосуванню до цих
правовідносин, навести мотиви
прийнятого рішення: встановлені судом
обставини, які мають значення для
справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх
доказів, розрахунки, з яких суд виходив
при задоволенні грошових та інших
майнових вимог.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Однак зазначеним вимогам закону дане
рішення не відповідає.

Згідно ст. 309 ЦПК України підставами для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення є: неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи позов, районний суд
послався на те, що право власності
позивачки ОСОБА_2 на конкретні житлові
приміщення в будинку АДРЕСА_1 ніким не
оспорюються, вищевказані житлові
приміщення перебувають у її володінні
та користуванні, проведення повторного
розподілу поділеного житлового
будинку між співвласниками є
неможливим, співвласники поділеного
житлового будинку померли і відповідно
за ними не можна зареєструвати право
власності на ці приміщення, ОСОБА_2 має
право на проведення державної
реєстрації своїх прав на частину
об'єкту нерухомого майна, тому
заявлений позов слід задовольнити.

Проте погодитись з такими висновками
районного суду не можна.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 заявила позов про визнання
права власності на конкретні
приміщення житлового будинку в порядку
спадкування на підставі статей 357, 364, 386
ЦК України, які передбачають
визначення часток у праві спільної
часткової власності, виділ частки із
майна, що є у спільній частковій
власності, засади захисту права
власності внаслідок порушення такого
іншою особою. Проте відповідачем
визначила Реєстраційну службу
Яворівського районного управління
юстиції.

До матеріалів позовної заяви ОСОБА_2
долучила рішення Яворівського
районного суду Львівської області від
04 жовтня 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_14, ОСОБА_15 в
інтересах неповнолітніх ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18 та ОСОБА_19 до ОСОБА_13,
ОСОБА_21, третя особа виконавчий комітет
Яворівської міської ради, про усунення
перешкод в користуванні приміщеннями,
приведення будинку в попередній стан
та його поділ про часткове задоволення
позову, а також рішення Апеляційного
суду Львівської області від 03 липня 2012
року, яким вказане рішення районного
суду в частині поділу житлового
будинку АДРЕСА_1 - скасоване та в позові
у цій частині відмовлено (а.с. 30-32, 33-35).

Як судом першої, так і апеляційної
інстанції встановлено, що
співвласниками спірного будинку
АДРЕСА_1 являлися позивачка ОСОБА_2 і
ОСОБА_13, яка 27 грудня 2013 року
подарувала, а ОСОБА_5 прийняв у дар ?
частку житлового будинку АДРЕСА_1 з
усіма господарськими будівлями і
спорудами, що підтверджується
нотаріально посвідченим договором
дарування одної другої частки будинку
та витягом з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію 27.12.2013 року права власності
на вказане майно за ОСОБА_5 - апелянтом
по даніій справі (а.с. 78, 79).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних і юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених позовних
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, як беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що
викладаючи зміст позовної заяви, саме
позивач визначає коло відповідачів, до
яких він заявляє позовні вимоги.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України,
якщо спір не врегульовано у порядку,
визначеному частиною третьою цієї
статті, суд вирішує питання про склад
осіб, які братимуть участь у справі.

Згідно ст. 33 ЦПК України суд за
клопотанням позивача, не припиняючи
розгляду справи, замінює первісного
відповідача належним відповідачем,
якщо позов пред'явлено не до тієї особи,
яка має відповідати за позовом, або
залучає до участі у справі іншу особу
як співвідповідача. Якщо таке
клопотання не заявлено, суд має
відмовити у позові по суті.

Із вищенаведених матеріалів справи
вбачається, що власниками по ? будинку
АДРЕСА_1 на час подання позову були
позивачка, а також ОСОБА_13.

Відповідно до матеріалів справи позов
про визнання права власності на
нерухоме майно у порядку спадкування
було заявлено до Реєстраційної служби
Яворівського районного управління
юстиції, яка не є власником спірного
майна, тобто позов заявлено до
неналежного відповідача.

Встановивши, що право власності на ?
спірного будинку АДРЕСА_1 на час
подання позову, розгляду справи у суді
та ухвалення рішення зареєстровано на
ОСОБА_13, суд першої інстанції не
залучив останню до участі у справі в
якості співвідповідача, та на
порушення ст. ст. 10 ч. 4, 11, 33 ЦПК України
не роз'яснив позивачці її право на
подання заяви про заміну первісного
відповідача належним відповідачем або
залучення співвідповідача.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки повноваження апеляційного
суду, визначені ст. 307 ЦПК України, не
дають права здійснювати заміну
неналежного відповідача належним або
залучати до участі у справі
співвідповідача, апеляційний суд
позбавлений можливості належним чином
вирішити спір та ухвалити рішення по
суті позовних вимог, оскаржувне
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню з ухваленням нового - про
відмову в позові.

Разом з тим, оскільки даний спір є
майновим, ОСОБА_2 за подання позову
сплатила лише частину суми судового
збору - 104,70 грн. з необхідної - 2029,36 грн.
(а.с. 6, 19), що суд першої інстанції лишив
поза увагою, решта необхідної суми
судового збору - 1924,66 грн. (2029,36 - 104,70 =
1924,66), у відповідності до вимог ст. ст. 79,
80 ч. 1 п. 2 ЦПК України, статей 1-3, 4 ч. 2 п. 1
пп. 1 Закону України «Про судовий збір»,
підлягає стягненню з позивачки.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309
ч. 1 п. 4, 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и
р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Яворівського районного суду
Львівської області від 27 вересня 2013
року, ухвалу цього ж суду від 22
листопада 2013 року про виправлення
описки та додаткове рішення цього ж
суду від 05 березня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення, яким:

В позові ОСОБА_2 до Реєстраційної
служби Яворівського районного
управління юстиції про визнання права
власності на конкретні приміщення
житлового будинку в порядку
спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави
1924,66 грн. (одну тисячу дев?ятсот
двадцять чотири гривні 66 копійок)
судового збору за подання позовної
заяви.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:
Монастирецький Д.І.

Судді:
Кабаль І.І.

Копняк С.М.