Номер провадження: 22-ц/785/6285/14
Головуючий у першій інстанції Лічман
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі: головуючого
судді - Сидоренко І.П., суддів -
Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при
секретарі - Колмакові В.І, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Малиновського районного суду м.Одеси
від 19 травня 2014року по справі за
позовом ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», за
участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору на
стороні відповідача ТОВ «Кей-Колект»
про захист прав споживачів, -

встановила:

19 серпня 2013р. ОСОБА_2 звернулась до суду
з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про
захист прав споживачів, в
обґрунтування якого послалась на те, що
28 листопада 2006р. між нею та АКІБ
«УкрСиббанк», правонаступником якого є
ПАТ «УкрСиббанк», був укладений
договір про надання споживчого кредиту
на суму 110850 швейцарських франків, що
еквівалентно 463016грн.02коп., терміном до
28 листопада 2017р. зі сплатою 8,49% річних.

Позивач вважає, що в порушенні вимог ст.
15 Закону України «Про захист прав
споживачів» Банком не було надано
доступної, достовірної, повної та
своєчасної інформації, що в Україні у
валютному обігу відсутні готівкові
швейцарські франки, тобто Банком не
було повідомлено про фактичні витрати
на повернення кредиту, які складаються
з витрат, пов'язаних з купівлею
(продажем), обміном (конвертацією)
валюти на Міжбанківському валютному
ринку України та/або її обміном на
Міжнародному валютному ринку за
поточним курсом, що склався на цих
ринках на дату здійснення Банком її
купівлі (продажу), обміну.

Придбання кредиту з фактичною сукупною
вартістю, яка значно перевищує ту, що
вказана в Договорі, свідчить про
придбання кредитного продукту, який не
має потрібних споживачеві
властивостей, отже позивач вважає, що
має право на розірвання кредитного
договору. Фактичне надання кредиту
було здійснено готівкою в національній
валюті України, швейцарські франки
ніколи не використовувались банком та
позичальником. Спосіб оформлення
кредиту в швейцарських франках було
здійснено для приховування фактичного
надання кредиту в національній валюті
України за рекомендаціями працівників
Банку через те, що кредитні ресурси в
швейцарських франках коштували
дешевше, ніж кредитні ресурси в
українській національній грошовій
одиниці.

Посилаючись на те, що між Банком і
Позичальником фактично був укладений
договір про надання споживчого кредиту
в національній грошовій одиниці
України у розмірі 463016грн.02коп., позивач
вважала, що відносини між Банком та нею
мають бути врегульовані саме таким
договором. Оскільки до укладення
договору споживач не був повідомлений
банком стосовно сукупної вартості
кредиту, внаслідок чого вона уклала
договір, тобто придбала кредитний
продукт з іншими властивостями, ніж
розраховувала, то кредитний договір
підлягає розірванню навіть після
визнання його удаваним.

На підставі наведеного позивач ОСОБА_2
просила суд визнати договір про
надання споживчого кредиту № 0
від 28 листопада 2006р., укладений між АКІБ
«УкрСиббанк» і нею удаваним правочином
і визнати його таким, що укладений в
національній грошовій одиниці України
- гривні в сумі 463016грн.02коп. на тих самих
умовах та визнати зазначений договір
розірваним.

Представник відповідача позов не
визнав та просив відмовити у
задоволені позову в повному обсязі
його позовних вимог.

05 вересня 2013р. за клопотанням
представника ТОВ «Кей-Колект» судом
залучено до участі у справі ТОВ
«Кей-Колект» у якості третьої особи,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору на стороні відповідача, у
зв'язку з укладенням між ПАТ
«УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект»
договорів факторингу: №1 від 12 грудня
2011р. та №2 від 13 лютого 2012р. (том 1 а.с.22,38).

Представник ТОВ «Кей-Колект» в
судовому засіданні першої інстанції
також просив у задоволені позову
ОСОБА_2 відмовити у повному обсязі.

Рішенням суду від 19 травня 2014р. у
задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено
(том 1 а.с.236, 237-240).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення її позову у повному обсязі.

При цьому апелянт посилається на те, що
рішення суду постановлено з порушенням
норм процесуального права, оскільки
судом першої інстанції повністю не
досліджені всі обставини справи,
оскільки суд першої інстанції не
з'ясував, чи виконав фактично Банк свої
зобов'язання щодо надання кредиту саме
в швейцарських франках; в якій валюті
виконувала кредитні зобов'язання
позичальник, в яких сумах, в які дати та
відповідно в якій валюті, в яких сумах і
коли внесені позичальником кошти
зараховувались банком; чи замовляла
позичальник продаж, купівлю або обмін
швейцарських франків на
міжбанківському валютному ринку
Україні або на Міжнародному валютному
ринку; чи замовляв банк купівлі
(продаж), обмін швейцарських франків на
валютних ринках від імені та за
дорученням позичальника; чи відповідає
наданий банком розрахунок
заборгованості позичальника фактичним
обставинам; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обстави, а
саме: правовідносини за кредитним
договором в іноземній валюті або за
кредитним договором в українській
гривні (том 1 а.с.245-248).

Справа розглянута у відсутності
ОСОБА_2, яка була належним чином
сповіщена про слухання справи. У
задоволені клопотання ОСОБА_2 про
відкладення слухання справи у зв'язку з
хворобою її та її дитини було
відмовлено з урахуванням того, що
справа тривалий час знаходиться у
проваджені апеляційного суду, апелянт
ОСОБА_2, подавши апеляційну скаргу ще 29
травня 2014р. не цікавилася її рухом, не
з'являлася за отриманням повідомлення
про слухання справи, з наданої ОСОБА_2
медичної документації не вбачається,
що вона не може прийняти участь в
судовому засіданні саме 18 листопада
2014р. Крім того, апелянт ОСОБА_2 особисто
здала 17 листопада 2014р. до суду
клопотання про відкладення слухання
справи. Тому судова колегія вважає, що
вказані дії ОСОБА_2 спрямовані на
безпідставне затягування слухання
справи в апеляційній інстанції (том 2
а.с.60-70).

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, представника ТОВ
«Кей-Колект», вивчивши матеріали
справи в межах доводів апеляційної
скарги, вважає, що апеляційна скарга не
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд 1 інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позову
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, що кредитний договір укладений у
відповідності до вимог діючого
законодавства України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають обставинам справи,
зібраним доказам, яким суд дав належну
оцінку та нормам діючого
законодавства.

Судом першої інстанції були
встановлені факти і відповідні їм
правовідносини, які виникли між
сторонами.

21 листопада 2006р. ОСОБА_2 звернулась до
АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником
якого є ПАТ «УкрСиббанк», із заявкою на
отримання кредиту, в якій вона просила
банк про надання їй кредиту у розмірі
119160 швейцарських франків на строк
132місяця для придбання нежилих
приміщень АДРЕСА_1. (том 1 а.с.49-50, 71-72).

28 листопада 2006р. між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_2 було укладено договір про
надання споживчого кредиту № 0,
відповідно до якого Банк надав
Позичальнику, а Позичальник
зобов'язувався повернути Банку кредит
(грошові кошти) в іноземній валюті в
сумі 110850 швейцарських франків та
сплатити проценти, комісії в порядку і
на умовах, визначених договором.
Вказана сума кредиту дорівнювала
еквіваленту 463 016грн.02коп. за курсом НБУ
на день укладення договору. Строк
кредитування - 132 місяця, що складає
термін з 28 листопада 2006р. по 28 листопада
2017р. (том 1 а.с.76-80).

Невід'ємною частиною Договору про
надання споживчого кредиту від 28
листопада 2006р. є графік погашення
кредиту (том 1 а.с.81-83).

Відповідно до п. 2.1 Договору у
забезпечення виконання зобов'язань
Позичальника за вказаним договором
Банком прийнято заставу нежилих
приміщень АДРЕСА_1, які належать ОСОБА_2
та укладено договір іпотеки (том 1
а.с.76-80, 84-86).

28 січня 2011р. ПАТ «УкрСиббанк» звернувся
з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту від 28
листопада 2006р. (том 1 а.с.88-89).

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 23 травня
2011р. з урахуванням описок, виправлених
ухвалою Малиновського районного суд м.
Одеси від 19жовтня 2011р., позов ПАТ
«УкрСиббанк» задоволено в повному
обсязі. Судом було стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «УкрСиббанк»
заборгованість в сумі 116857швейцарських
франків 09 сантимів, що еквівалентно
960585грн.37коп., з якої: заборгованість за
кредитом - 92375швейцарських франків 06
сантимів, що еквівалентно 759338грн.88 коп.;
заборгованість по процентам за
користування кредитом -
19122швейцарських франка 25 сантимів, що
еквівалентно 157188грн.18коп.: пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитом - 2899швейцарських франків
46сантимів, що еквівалентно 23834грн.07коп.;
пеня за несвоєчасне погашення
заборгованості по відсоткам -
2460швейцарських франків 32 сантими, що
еквівалентно 20224грн.24 коп. (том 1
а.с.90-91,92).

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 08 травня 2014р. зазначене
заочне рішення суду від 23 травня 2011р. з
урахуванням описок, виправлених
ухвалою Малиновського районного суд м.
Одеси від 19 жовтня 2011р. залишено без
змін (том 1 а.с.211-213).

Тобто судом першої та апеляційної
інстанції було встановлено, що договір
про надання споживчого кредиту був
укладений у відповідності вимогам
закону, і підстав для визнання його
недійсним не має.

12 грудня 2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та
ТОВ «Кей-Колект» був укладений договір
факторингу №1 та 13 лютого 2012р. - договір
факторингу № 2, за якими банк передав у
власність ТОВ «Кей-Колект» право
вимоги за кредитним договором №0,
боржник за яким є ОСОБА_3 (том 1 а.с.23-31,32,
193-197).

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. Згідно
ст.525 ЦПК України, одностороння відмова
від виконання договірного зобов'язання
не допускається.

Згідно ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у
зобов'язанні визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу,
якщо інший порядок її визначення не
встановлений договором або законом чи
іншим нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті при здійсненні розрахунків на
території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, порядку та на
умовах, встановлених законом.

Частиною 1 статті 215 ЦК України
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання його стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу саме в
момент вчинення правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України
договір є укладеним з моменту
досягнення в належній формі згоди з
усіх істотних умов договору.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі,
якщо відповідно до акта цивільного
законодавства для укладення договору
необхідні також передання майна або
вчинення іншої дії, договір є укладеним
з моменту передання майна або вчинення
певної дії.

Сторони по справі уклали кредитний
договір у письмовій формі, яка
вимагається ч. 1 ст. 1055 ЦК України. Такий
договір є укладеним не з моменту
передачі грошей, а з моменту досягнення
його сторонами у письмовій формі згоди
з усіх істотних умов договору, правове
значення для вирішення питання про
визнання кредитного договору
недійсним має додержання його
сторонами вимог закону саме при його
укладенні, а не виконанні, про що
вказується у висновку Верховного Суду
України від 11 липня 2012р. (справа
№6-63цс12).

З копії заяви ОСОБА_2 про продаж
іноземної валюти або банківських
металів №111 від 28 листопада 2006р.,
вбачається, що ОСОБА_2 доручила
АКІБ«УкрСиббанк» продати кошти в
іноземній валюті, а саме 110850
швейцарських франків та видати їй
гроші готівкою, які вона отримала 28
листопада 2006р. відповідно до
меморіального ордеру №111 (том 1
а.с.177,178,179).

Заочним рішенням Малиновського
районного суду м. Одеси від 23 травня
2011р. та ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 08 травня 2014р., що
набрали силу 08травня 2014р., встановлено,
що ОСОБА_2;укладення (підписання)
договору не заперечувала, вона була
вільна у визначенні умов договору,
зокрема, його предмету - кредиту в
швейцарських франках. Кредит їй надано
в іноземній валюті, видача готівкових
коштів за бажанням позичальника в
національній валюті не змінює валюту
кредиту, кредит підлягає поверненню в
іноземній валюті, швейцарських
франках. Слід зазначити, що умови
договору ОСОБА_2 виконувала з грудня
2006р. по вересень 2008р. (том 1 а.с.90-91,92,
211-213).

Згідно п.8.2. Договору про надання
споживчого кредиту від 28 листопада 2006р.
встановлено, що підписанням даного
Договору позичальник підтверджує, що
він повістю розуміє всі умови цього
Договору, свої права та обов'язки за цим
Договором і погоджується з ними (том 1
а.с.78 зворот).

Пунктом 9.13 вищенаведеного договору
передбачено, що підписання даного
договору позичальником свідчить про
те, що всі умови даного договору йому
цілком зрозумілі і він вважає їх
справедливими по відношенню до нього;
перед підписанням даного договору
позичальником отримано інформаційний
лист відповідно до вимог чинного
законодавства України, зокрема, п.2 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів» (том 1 а.с.80).

Відповідно до п.9.17 Договору про надання
споживчого кредиту від 28 листопада 2006р.
позичальник, укладаючи цей договір,
визнає можливість виникнення курсових
різниць (коливань)валюти кредиту (том 1
а.с.80).

Таким чином, ОСОБА_2 усвідомлювала
значення умов договору про надання
споживчого кредиту від 28 листопада
2006р., була ознайомлена із змістом
договору, про що свідчить її підпис на
договорі.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним
є правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

У відповідності до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
прав про визнання правочинів
недійсними» від 06.11.2009р., за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно
оформляють один правочин, але між ними
насправді встановлюються інші
правовідносини. На відміну від
фіктивного правочину, за удаваним
правочином права та обов'язки сторін
виникають, але не ті, що випливають зі
змісту правочину. Встановивши під час
розгляду справи, що правочин вчинено з
метою приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК має визнати, що
сторонами вчинено саме цей правочин, та
вирішити спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин. Якщо правочин,
який насправді вчинено, суперечить
закону, суд ухвалює рішення про
встановлення його нікчемності або про
визнання його недійсним. До удаваних
правочинів наслідки недійсності,
передбачені статтею 216 ЦК, можуть
застосовуватися тільки у випадку, коли
правочин, який сторони насправді
вчинили, є нікчемним або суд визнає
його недійсним як оспорюваний.

Враховуючи вищезазначені рішення
суду, які набрали законної сили, зміст
Договору про надання споживчого
кредиту і дії сторін по його подальшому
виконанню, колегія суддів погоджується
з висновком суду першої інстанції, що
цей правочин сторонами був вчинений
без мети приховати інший правочин.
ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» досягли в
письмовій формі згоди з усіх істотних
умов такого договору, що є наслідком її
особистого волевиявлення. При
укладенні кредитного договору
позивачу були відомі усі умови
договору та не існувало ніяких інших
умов, які б примусили позивача прийняти
ці умови на вкрай невигідних для себе
умовах.

Відповідно до ч. 1 ст.651 ЦК України
зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором
законом.

Положенням частини другої ст.652 ЦК
України закон пов'язує можливість
розірвання договору безпосередньо не з
наявністю істотної зміни обставин, а з
наявністю одночасно чотирьох умов,
визначених частиною другою цієї
статті, при істотній зміні обставин.
Саме по собі зростання/коливання курсу
іноземної валюти не є достатньою
підставою для розірвання кредитне
договору на підставі ст.652 ЦК, оскільки
зазначене стосується обох сторін
договору, й позичальник при належній
завбачливості міг виходячи з динаміку
зміни курсів валют із моменту введення
в обіг національної валюти та її
девальвації, передбачити в момент
укладення договору можливість зміни
курсу гривні України до іноземної
валюти, а також можливість отримання
кредиту в національній валюті, (п. 15 і 16
Постанови Пленуму ВСС від 30 березня
2012р. «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних
правовідносин»).

Судом першої інстанції з'ясовано
виконання відповідачем вимог статей 11,
18, 21 Закону України «Про захист прав
споживачів», якими передбачено
обов'язок банків у разі надання кредиту
в іноземній валюті під час укладення
кредитного договору попередити
споживача, що валютні ризики під час
виконання зобов'язань за цим договором
несе споживач.

На підставі викладеного, оцінюючі
зібрані по справі докази в їх
сукупності суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що пред'явлені
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих сторонами
доказів.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду першої
інстанції та апеляційної інстанції
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює, а доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 19 травня 2014року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
І.П.Сидоренко

Судді:
С.О.Погорєлова

Т.В. Цюра