РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15547/14-ц

пр. № 2/759/5499/14

24 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарі Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Святошинський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, та скасування реєстрації
місця проживання шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку,

в с т а н о в
и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання її втратившою
право користування житловим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1;
скасування реєстрацію місця
проживання ОСОБА_2 шляхом зняття її з
реєстраційного обліку за адресою:
АДРЕСА_1.

При цьому, посилається на те, що вона
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 8.08.2014 р. купила квартиру
АДРЕСА_1, згідно п. 7 якого продавці
даної квартири зобов'язалися знятися з
реєстраційного обліку до 26.08.2014 р.
Відповідач ОСОБА_2, яка є продавцем
квартири, на даний час свої
зобов'язання не виконала, з
реєстраційного обліку не знялась, чим
чинить їй перешкоди у здійсненні права
користування та розпорядження
квартирою. З моменту продажу спірної
квартири право власності відповідача є
припиненим, і з моменту припинення
права власності припиняється також
правомочність користування квартирою,
яка нерозривно пов'язана з власністю.
Вирішення питання про зняття особи з
реєстраційного обліку залежить від
вирішення питання про право
користування такої особи житловим
приміщенням відповідно до норм
житлового та цивільного законодавства.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримала.

Представник відповідача позов визнала,
пояснивши, що ОСОБА_2 не встигла знятись
з реєстрації по квартирі, яка була
продана, по причині виїзду за межі
України.

Третя особа подала заяву про слухання
справи без участі її представника, тому
суд, враховуючи думку позивача,
представника відповідача, матеріали та
обставини справи, вважає за можливе
розглянути справу без участі
представника третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача, з'ясувавши
обставини справи, дослідивши письмові
докази по справі, прийшов до висновку,
що позов не підлягає задоволенню з
слідуючих підстав.

Судом встановлено, що спірним жилим
приміщенням є двокімнатна квартира №190
жилою площею 27, 5 кв.м, загальною площею
45, 0 кв. м, розташована на третьому
поверсі дев'ятиповерхового будинку
АДРЕСА_1. Квартира була придбана ОСОБА_1
по договору купівлі-продажу від 8.08.2014
р., посвідченого приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_3 Одним з продавців
квартири була ОСОБА_2, яка залишилась
зареєстрованою в спірній квартирі,
переставши бути її співвласником. В
квартирі також зареєстрована позивач
по справі (а.с.3-5).

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які
мають у приватній власності будинок
(частину будинку), квартиру,
користуються ним (нею) для особистого
проживання і проживання членів їх
сімей і мають право розпоряджатися
цією власністю на свій розсуд:
продавати, дарувати, заповідати,
здавати в оренду, обмінювати,
закладати, укладати інші незаборонені
законом угоди. Всім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Правовим обгрунтуванням позову ОСОБА_1
є норми Цивільного Кодексу
України-ст.ст. 319, 321, 391, однак
вищевказані норми не передбачають
визнання колишнього власника квартири
втратившим право користування раніше
належним йому жилим приміщенням.
Інститут визнання особи втратившою
право користування жилим приміщенням
регулюється нормами Житлового кодексу
України, згідно якого особа може бути
визнана втратившою право користування
жилим приміщенням, якщо вона не
проживає в житловому приміщенні понад
шість місяців без поважних причин, а
власник житла взагалі не може бути
визнаний втративши право на
користування таким жилим приміщенням.
ОСОБА_2 перестала бути співвласником
квартири з 8.08.2014 р. і з цієї дати до
звернення ОСОБА_1 до суду з даним
позовом пройшов місячний строк, що є
недостатнім для визнання особи
втратившою право на житло.

Суд при даних обставинах не вправі
скасовувати реєстрацію шляхом зняття
з реєстрації відповідача по спірній
квартирі, бо законних підстав для цього
не має, а стаття 7 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання» не передбачає право
чи обов'язку суду зняття з
реєстраційного обліку без визнання
особи втратившою право користування
жилим приміщенням.

Сам по собі факт визнання
представником відповідача позову не є
підставою для задоволення позову, бо
таке визнання позову не є обов'язковим
для суду для винесення позитивного
рішення для позивача по справі, бо не
грунтується на законі, й ніщо не
заважає відповідачу добровільно
знятись з реєстрації по спірній
квартирі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання», ст. 150 ЖК України, ст.ст. 319,
321, 379, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215
ЦПК України, суд

в и р і ш и
в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, третя особа: Святошинський
районний відділ Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, та скасування реєстрації
місця проживання шляхом зняття їх з
реєстраційного обліку.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя