Номер провадження: 22-ц/785/9026/14
Головуючий у першій інстанції Рева С.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Фабіжевській Т.С.,

за участю: представника відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Київського районного суду м.Одеси від
12 вересня 2014 року за позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Молодіжного
житлово - будівельного товариства
«Дом», виконавчого комітету Одеської
міської ради про визнання незаконними
та скасування свідоцтв про право
власності на нежитлові приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

27 серпня 2014 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5
звернулись до суду із позовом, який у
подальшому був ними уточнений, до
ОСОБА_3, МЖБТ «Дом», виконавчого
комітету Одеської міської ради про
визнання незаконними та скасування
свідоцтв про право власності на
нежитлові приміщення.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що
ОСОБА_5 є власницею квартири НОМЕР_1 а
ОСОБА_6 власником квартири НОМЕР_2, що
розташовані у будинку АДРЕСА_1 тому
вважають, що їм на праві спільної
сумісної власності в порядку ст. 382 ЦК
України належать всі приміщення в
цьому будинку, в тому числі і ті, які на
підставі свідоцтв про право приватної
власності серії ЯЯЯ №076722 від 10.02.2005
року, серії САС №628396 від 18.03.2009 року,
серії САС №628422 від 18.03.2009 року належать
ОСОБА_3. Крім того, зазначені
приміщення, які належать ОСОБА_3 на
підставі свідоцтв про право власності
є технічними приміщеннями, а тому не
можуть належати ОСОБА_3 на праві
приватної власності. На підставі
зазначеного позивачі звернулись до
суду із позовом та просили його
задовльнити з наведених у позовній
заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник МЖБТ
«ДОМ» заперечував проти задоволення
позову, посилаючись на те, що ОСОБА_3
виконала всі вимоги договорів
інвестування від 04.09.2003 року, від 12.09.2003
року та від 10.03.2004 року, а саме сплатила
грошові кошти в повному обсязі, на
підставі чого їй було видано акти
приймання - передачі нежитлових
приміщень загальною площею 127,5 кв.м., 18,2
кв.м., 19,1 кв.м..

Представник ОСОБА_3 та представник
виконавчого комітету Одеської міської
ради позовні вимоги також не визнали,
посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримала
спірні приміщення на законних
підставах та позивачі не надали суду
жодних належних та допустимих доказів
того, що спірні приміщення є
технічними.

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 12 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
рішення місцевого суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явились
позивачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також
представники відповідачів МЖБТ «Дом» і
ВК Одеської міської ради, однак вони
були сповіщені про розгляд справи
належним чином, про що є відповідні
данні, які містяться в матеріалах
справи, крім того від ОСОБА_6 та ОСОБА_7
надійшли письмові заяви про
відкладення справи у зв'язку з їх
неможливістю приймати участь у
судовому засіданні, однак документи,
які підтверджують поважність причин
неявки до апеляційного суду ними
надано не було, тому у відповідності до
ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін по
справі не перешкоджає подальшому
розгляду справи, та не перешкоджає їм у
доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, та заперечення на
неї представника відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах позовних вимог та доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, оскільки рішення
суду першої інстанції постановлено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду першої
інстанції без зміни, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог та заперечень, а суд згідно
ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну
справу в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Частинами 1, 2 ст. 328 ЦК України
передбачено, що право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів, право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Матеріалами справи встановлено, що
будинок АДРЕСА_1, в якому перебувають
приміщення загальною площею 127,5 кв.м.,
загальною площею 18,2 кв.м., загальною
площею 19,1 кв.м., які належать ОСОБА_3,
було побудовано МЖБТ «ДОМ» та введено
до експлуатації двома чергами. Перша
черга будівництва була введена в
експлуатацію відповідно до акту
Державної технічної комісії про
прийняття закінченого об'єкта в
експлуатацію від 24 грудня 2003 року, який
затверджений розпорядженням Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради за № 2096 від 25 грудня 2003
року, друга черга будівництва була
введена в експлуатацію відповідно до
акту Державної технічної комісії про
прийняття закінченого об'єкта в
експлуатацію від 18 листопада 2004 року,
який затверджений розпорядженням
Київської районної адміністрації
Одеської міської ради за № 1691 від 18
листопада 2004 року.

Відповідач ОСОБА_3 є власницею трьох
нежитлових приміщень в будинку
АДРЕСА_1 а саме власницею нежитлового
приміщення загальною площею 19,1 кв. м.,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності від 18 березня 2009 року
серії САС №628422, власницею нежилого
приміщення загальною площею 127,5 кв.м.,
що підтверджується свідоцтвом про
право власності від 10 лютого 2005 року
серії ЯЯЯ №076722 та власницею
нежитлового приміщення загальною
площею 18,2 кв.м., що підтверджується
свідоцтвом про право власності від 18
березня 2009 року серії САС №628396.

Право власності на вищевказані
нежитлові приміщення з подальшою
видачею свідоцтв про право власності
було набуто ОСОБА_3 на підставі
укладених з МЖБТ «ДОМ» інвестиційних
договорів та актів приймання-передачі
до них.

Як вбачається з виписок з
інвестиційних договорів та
безпосередньо з свідоцтв на право
власності ОСОБА_3, саме на підставі
інвестиційного договору від 04 вересня
2003 року та акту приймання-передачі від
12 лютого 2005 року ОСОБА_3 було отримано
право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 18,2 кв.м., на
підставі інвестиційного договору від 12
вересня 2003 року та акту
приймання-передачі від 12 лютого 2005 року
отримано право власності на нежитлове
приміщення загальною площею 19,1 кв.м., на
підставі інвестиційного договору від 10
березня 2004 року та акту приймання
передачі від 20 грудня 2004 року було
отримане право власності не нежитлове
приміщення загальною площею 127,5 кв.м..

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що ОСОБА_3 повністю виконала
свої зобов'язання за інвестиційними
договорами б/н від 04 вересня 2003 року на
будівництво нежитлового приміщення 18,2
кв.м., за інвестиційним договором б/н
від 12 вересня 2003 року на будівництво
нежитлового приміщення 19,1 кв.м., за
інвестиційним договором б/н від 10
березня 2004 року на будівництво
нежитлового приміщення 127,5 кв.м., а тому
правомірно набула право власності на
зазначені нежитлові приміщення.

В даному випадку підставою набуття
права власності ОСОБА_3 на нежитлові
приміщення загальною площею 127,5 кв.м.,
загальною площею 18,2 кв.м., загальною
площею 19,1 кв.м. є інвестиційні договори
від 04 вересня 2003року, від 12 вересня 2003
року та від 10 березня 2004 року.

При цьому суд критично ставиться до
тверджень апеляційної скарги стосовно
того, що спірні нежитлові приміщення є
допоміжними приміщеннями житлового
будинку АДРЕСА_1 і відповідно не можуть
перебувати у власності ОСОБА_3, та як
положеннями ст. 1 Закону України «Про
об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку»
передбачено, що допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку - приміщення
призначені для забезпечення
експлуатації будинку та побутового
обслуговування мешканців будинку
(сходові клітини, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні коридори,
колясочні, кладові, сміттєкамери,
горища, підвали, шахти і машинні
відділення ліфтів, вентиляційні камери
та інші технічні приміщення). Нежиле
приміщення - це приміщення, яке
належить до житлового комплексу, але не
відноситься до житлового фонду і є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

За приписами ч. 3 ст. 4 ЖК України
визначено, що до житлового фонду не
входять нежилі приміщення у жилих
будинках призначені для торговельних,
побутових та інших потреб
непромислового характеру.

Більш того, з державних будівельних
норм України «Будинки і споруди.
Житлові будинки. Основні положення
В.2.2-15-2005» (із змінами та доповненнями)
від 01 січня 2006 року вбачається, що
нежитлове приміщення - приміщення в
структурі житлового будинку, що не
відноситься до житлового фонду, є
самостійним об'єктом цивільно-правових
відносин.

Таким чином, суд першої інстанції
правомірно дійшов до висновку, що
будь-які нежитлові приміщення
розташовані у будинку можуть бути
предметом цивільних угод та можуть
передаватись (набуватись) у власність,
якщо при цьому вони не є допоміжними
приміщеннями.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
спірні приміщення є нежитловими, а,
отже, є окремими об'єктами цивільних
правовідносин, у зв'язку з чим
посилання апеляційної скарги на те, що
вказані нежитлові приміщення є
допоміжним приміщенням в будинку
АДРЕСА_1 і відповідно до ст. 19 Закону
України «Про об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку» та ст. 382 ЦК
України є спільною власністю громадян -
власників квартир будинку є
безпідставними та не грунтуються на
законі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не є
спроможними спростувати висновки суду
першої інстанції.

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що суд першої
інстанції в межах заявлених вимог
повно і всебічно розглянув справу, дав
належу оцінку наданим доказам,
постановив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів не вбачає законних підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та задоволення вимог
апеляційної скарги.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Київського районного суду
м.Одеси від 12 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак вона може бути
оскаржена на протязі двадцяти днів з
дня її проголошення до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області: М.М.
Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік