Номер провадження: 22-ц/785/8225/14
Головуючий у першій інстанції Маломуж
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів - Таварткіладзе О.М., Кварталової
А.М.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Київського районного
суду м. Одеси від 07 серпня 2014 року, -

в с т а н о в и л а:

10.02.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3, яку 22.07.2014
року уточнила та просила стягнути на її
користь грошові кошти від продажу
нерухомого майна, а саме квартири
АДРЕСА_1 м.Одеси.

Позов обґрунтувала тим, що квартира за
вищевказаною адресою відповідно до
розпорядження органу приватизації від
21 червня 1993 року № 4 належала ОСОБА_4 та
згідно технічного паспорту від 17
серпня 1993 року складалася з однієї
житлової кімнати, площею 16.4 кв.м. та
загальною площею 31,8 кв.м.

03.09.1993 року між нею та ОСОБА_3, за участю
директора ТОВ «Ікар» Остапова В.П. було
укладено договір, на підставі якого
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір
купівлі-продажу. Власником квартири
став відповідач по справі.

Відповідно пунктів 2 та 3
трьохстороннього договору від 03.09.1993
року ОСОБА_3 передав вказану квартиру
по договору реконструкції під магазин
СП «Европа-Юг-Інвест», а останній
зобов'язався зробити реконструкцію
квартири під магазин, з переведенням її
з житлового фонду в нежитловий.
Відповідно до п. 7 зазначеного вище
договору позивачка та відповідач
домовилися, що у випадку продажу
квартири - магазина, отримані кошти
мають бути поділені між ними в
пропорції 50/50.

Нещодавно їй стало відомо, що ОСОБА_3
без її попередження та домовленостей
відчужено нерухоме майно шляхом
продажу. Всі гроші від продажу
відповідач залишив у себе. На її
прохання повернути 1/2 частину грошових
коштів, відповідач відмовився.
Посилаючись на викладене, позивачка
просила задовольнити позов (а.с.2-4, 52).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 07.08.2014 року позовну заяву
ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошові кошти у розмірі 135 500,00 грн., які
ОСОБА_3 було отримано від продажу
нерухомого майна, а саме квартири
АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судовий збір у розмірі 1355,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про відмову у задоволенні позову,
посилаючись на те, що рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно до ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права рішення суду не
відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд виходив з того, що її позов є
обґрунтованими і відповідає вимогам
ст.ст.41, 161 ЦК України в редакції 1963 року,
який діяв на час укладення договору.

При цьому суд взяв до уваги те, що
договір між сторонами, за участю
директора ТОВ «Ікар» Остапова В.П. від
03.09.1993 року відповідачем не
оспорувався.

Між тим, з такими висновками суду
колегія погодитись не може.

Розглядаючи спір по суті, суд зробив
висновки про те, що договір
купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_3
про продаж спірної квартири був
укладений на підставі договору між ТОВ
«Ікар» в особі директора Остапова В.П.
та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.10-11;16).

Відповідач взяті на себе зобов'язання
по трьохсторонній угоді не виконав, у
зв'язку з чим повинен повернути ОСОБА_2
1/2 частину коштів за продане нерухоме
майно.

Однак, судом 1-ої інстанції не враховано
те, що в договорі купівлі-продажу
спірної квартири від 03.09.1993 року немає
ніяких посилень на будь-які інші
договори і будь-які обставини, які б
підтверджували цей висновок.

Згідно вказаного договору відповідач
повністю сплатив гроші продавцю до
його підписання за квартиру, а не за
квартиру-магазин.

Крім того, в порушення вимог ст.ст.10,60
ЦПК України, позивачкою взагалі не
доведені обставини, викладені в
трьохсторонньому договорі, які повинні
були виконуватися сторонами, а саме:

- передача ТОВ «Ікар» 6 000 000,00
карбованців на покупку квартири;

- передача ОСОБА_3 даної квартири по
договору про реконструкцію під магазин
СП «Європа-Юг-Інвест»;

- реконструкція та ремонт квартири за
власні кошти СП «Європа-Юг-Інвест» і
переводу її з жилого в нежилий фонд з
ціллю використання квартири у якості
магазину;

- виконання гарантії СП
«Європа-Юг-Інвест» про працю ОСОБА_3. в
якості директора магазину, з
отриманням заробітної плати і окремої
плати за оренду магазину;

- повернення затрат на реконструкцію і
ремонт магазину сторонами по справі СП
«Європа-Юг-Інвест»;

- продажу саме квартири-магазину.

Виконання вказаного позивачкою
договору відповідачем заперечується.

Третя сторона за договором - ТОВ «Ікар»
до розгляду справи не залучався, як і не
залучався до участі у справі СП
«Європа-Юг-Інвест».

Враховуючи викладене, колегія
приходить до висновку, що правових
підстав для задоволення вимог ОСОБА_2,
заявлених відповідно до ст.ст. 41,151, 161 ЦК
України в редакції 1963 року, у суду 1-ої
інстанції не було.

Колегія вважає, що відповідач був
власником спірної квартири на підставі
договору купівлі-продажу, який ніким в
установленому законом порядку не
оспорювався і в праві був її
відчужувати на умовах, викладених в
договорі купівлі-продажу від 14.09.2012
року. (а.с.42,43).

Оскільки рішення суду постановлено з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, воно згідно ч.1
ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з
ухваленням нового - про відмову ОСОБА_2
в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 07 серпня 2014 року
скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
1/2 частини грошових коштів від продажу
нерухомого майна - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

А.М.Кварталова