АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Кисневий завод» на рішення
Солом'янського районного суду міста
Києва від 03 жовтня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Кисневий
завод» про стягнення з заробітної
плати та компенсації за затримку
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернувся із
зазначеним позовом, уточнивши який
зазначив, що із 01 червня 2012 року був
призначений і працював на посаді
голови правління ПАТ «Кисневий завод»,
коли 12 грудня 2013 року був звільнений з
посади за власним бажанням.

Проте відповідач не провів розрахунку
при звільненні і не сплатив позивачу
заробітну плату.

Враховуючи вищевикладене, просив
стягнути із відповідача на свою
користь 239 310 грн. заборгованості по
заробітній платі за період з 01 червня
по 12 грудня 2013 року, 85 435 грн.
компенсації за невикористану
відпустку, 323 693 грн. середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні у період з 13 грудня 2013
року до 01 жовтня 2014 року, а всього 648 438
грн. (а.с. 1-18, 58-67)

Відповідач проти позову заперечував.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 03 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_1 до ПАТ «Кисневий завод» про
стягнення з заробітної плати та
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні задоволено частково. (а.с.72,
74-75)

В апеляційній скарзі відповідач
зазначив, що суд першої інстанції
порушив норми матеріального і
процесуального права, просив рішення
суду скасувати і ухвалити нове про
відмову у задоволенні заявлених вимог
в повному обсязі. На обґрунтування
скарги посилався на неправильне
встановлення обставин, неправильне
дослідження та оцінку доказів, що на
думку апелянта є підставою для
скасування оскаржуваного рішення.
(а.с.77-95)

В судовому засіданні представник
представник відповідача Слуцька Н.С.
підтримала доводи скарги і просила її
задовольнити, ОСОБА_1 заперечував проти
скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи скарги, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що скарга
підлягає задоволенню частково за таких
підстав.

Згідно до положень ст. 21 КЗпП України,
особливою формою трудового договору є
контракт, в якому строк його дії, права,
обов'язки і відповідальність сторін (в
тому числі матеріальна), умови
матеріального забезпечення і
організації праці працівника, умови
розірвання договору, в тому числі
дострокового, можуть встановлюватися
угодою сторін. Сфера застосування
контракту визначається законами
України.

Згідно до вимог ст. 94 КЗпП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначаються цим Кодексом,
Законом України "Про оплату праці" та
іншими нормативно-правовими актами.

За вимог ст. 97 цього Кодексу,
конкретні розміри у т.ч. премій і
винагород встановлюються власником
або уповноваженим ним органом з
урахуванням вимог, передбачених
частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Закону
України «Про оплату праці» до
структури заробітної плати
відносяться інші заохочувальні та
компенсаційні виплати. До них належать
виплати у формі винагород за
підсумками роботи за рік, премії за
спеціальними системами і положеннями,
компенсаційні та інші грошові і
матеріальні виплати, які не
передбачені актами чинного
законодавства, або які провадяться
понад встановлені зазначеними актами
норми.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в ст. 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

За своєю суттю середній
заробіток за час затримки розрахунку
при звільненні - це компенсаційна
виплата за порушення права на оплату
праці, яка нараховується у розмірі
середнього заробітку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 із 01
червня 2012 року був призначений і
працював на посаді голови правління
ПАТ «Кисневий завод», коли 12 грудня 2013
року був звільнений з посади за власним
бажанням (ст. 38 КЗпП України). (а.с. 8-13)

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач
зазначив, що відповідач не сплатив йому
239 310 грн. заробітної плати за період з 01
червня по 12 грудня 2013 року та 85 435 грн.
компенсації за невикористану
відпустку.

Колегія суддів перевірила доводи
позивача, заперечення відповідача і
встановила, що за довідкою ПАТ
«Кисневий завод» від 18 вересня 2014 року
№ 343, відповідач мав сплатити позивачу
за вказаний період 239 645.12 грн.
заробітної плати, з яких: 35 244.72 грн. у
червні 2013 року, 40 000 грн. у липні 2013 року,
40 000 грн. у серпні 2013 року, 40 000 грн. у
вересні 2013 року, 34 999.79 грн. у жовтні 2013
року, 35000.70 грн. у листопаді 2013 року, 14
399.91 грн. за період з 01 по 12 грудня 2013
року, та 85 120 грн. компенсації за
невикористану відпустку.(а.с. 60 - 61, 111-112)

Пояснення позивача про наявність
заборгованості підтверджуються
довідкою Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі у м.
Києві від 28 березня 2014 року №
2932/Н/26-58-18-05-11, за якою відсутні
відомості про виплату ОСОБА_1
заробітної плати та компенсації за
невикористану відпустку у період з 01
червня по 12 грудня 2013 року.(а.с. 17, 82)

На виконання положень ч. 4 ст. 10 ЦПК
України, колегія суддів запропонувала,
проте представником відповідача не
надано доказів виплати (перерахування
на картковий рахунок, у випадку
отримання працівником заробітної
плати через банкомат) позивачу
вищевказаних сум заробітної плати та
компенсації за невикористану
відпустку.

Цих обставин, як і зазначених позивачем
розмірів заборгованості по заробітній
платі, представник відповідача не
заперечувала і в суді апеляційної
інстанції.

Посилання відповідача на звіти з праці
до державного органу статистики із
січня по грудень 2013 року із зазначенням
про відсутність заборгованості перед
працівниками підприємства із
заробітної плати та виплатах із
соціального страхування, колегія
суддів відхилила, оскільки такі звіти
не підтверджені іншими об'єктивними
доказами по справі про нарахування та
виплату ОСОБА_1 заробітної плати за
спірний період.(а.с. 84-94)

За таких обставин колегія суддів
погодилась із висновком суду першої
інстанції про задоволення позову і
стягнення із відповідача на користь
позивача 324 754 грн. заборгованості по
заробітній платі і компенсації за
невикористану відпустку та 223 584.36 грн.
(34 999.79 грн. у жовтні 2013 року + 35000.70 грн. у
листопаді 2013 року : 44 робочих дні) х 197
роб. днів) середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні із
13 грудня 2013 року до 30 вересня 2014 року.
При цьому, колегія суддів враховує, що
визначений районним судом розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні позивач не
оскаржував, а вказані суми стягнення
визначені районним судом без
вирахування обов'язкових податків і
внесків, передбачених законодавством.

Із визначених сум роботодавцем
при їх виплаті працівникові мають бути
утримані податки та внески,
передбачені законодавством. Тому
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, оскаржуване
рішення зміні на підставі ч. 2 ст. 314 ЦПК
України.

На підставі ст. 88 ЦПК України, суд
першої інстанції обґрунтовано стягнув
із відповідача на користь держави 3654
грн. судового збору.

Інші доводи скарги цих висновків
не спростовують тому колегія суддів їх
відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1, 3 ч. 1 ст. 307, п.
4 ч. 1 ст. 309, ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Кисневий
завод» - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду
міста Києва від 03 жовтня 2014 року
змінити, абзац другий його
резолютивної частини після слів «а
всього стягнути 548 338 гривень 36 копійок»
доповнити словами «з обов'язковим
відрахуванням податків та внесків у
порядку, встановленому
законодавством».

В іншій частині рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 03 жовтня
2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно
з моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста
Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/13478/2014

Головуючий у першій інстанції
ЗінченкоС.В.

Унікальний номер 760/8714/14-ц

Доповідач Левенець Б.Б.