22-ц/773/1049/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 20 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І.,
Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Луцьку цивільну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення
стягнення на заставне майно,

за апеляційними скаргами представника
позивача Мухи Павла Валерійовича,
відповідача ОСОБА_1 на повторне заочне
рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 29 липня 2014 року,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Повторним заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 липня 2014 року позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
(далі ТзОВ «Вердикт Фінанс») до ОСОБА_1
про звернення стягнення на заставне
майно задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ
«Вердикт Фінанс» - 173656,75 грн.
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29 березня 2007 року, яка складається з
заборгованості по основній сумі - 109164,09
грн., заборгованість за нарахованими
відсотками на дату відступлення права
вимоги - 19473,39 грн., нараховані відсотки
на дату подання позовної заяви - 20961,05
грн., пені за несвоєчасно виконані
зобов'язання - 20783,32 грн., три проценти
річних від простроченої суми - 3274,90 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ
«Вердикт Фінанс» понесені і
документально підтверджені судові
витрати по сплаті судового збору в сумі
1736,57 грн.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції, представник позивача
Муха П.В. подав апеляційну скаргу, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати, ухвалити нове
рішення про задоволення позову в межах
заявлених вимог. Покликається на те, що
судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зокрема вказує, що до позивача перейшло
право вимоги на заставлене майно,
оскільки чинним законодавством не
передбачено заборони на передачу прав
вимоги при укладенні договору
факторингу за договором забезпечення.
Зазначає, що суд першої інстанції в
порушення норм матеріального права
застосував Закон України «Про
іпотеку», тоді як повинен був
застосувати Закон України «Про
заставу».

Відповідач ОСОБА_1 в поданій
апеляційній скарзі просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову. Покликається на те,
що судом були порушені норми
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що у позивача ТзОВ «Ведикт
Фінанс» відсутнє право вимоги до нього
як боржника за кредитним договором і
також, не вправі ставити питання щодо
звернення стягнення на майно.
Заперечує, що йому не надсилалося
повідомлення про порушення
забезпеченого обтяженням зобов'язання
та про вжиття таких заходів.

В судове засідання представники
позивача та відповідач ОСОБА_1 не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені. Про причини неявки суд не
повідомили.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
рішення суду необхідно скасувати з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позову виходячи з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 29
березня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк»
та ОСОБА_1 було укладено договір про
надання споживчого кредиту за № 0,
відповідно до якого останній отримав
кредит в сумі 31 880,00 дол. США на термін з
29 березня 2007 року по 28 березня 2014 року. 29
березня 2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та
ОСОБА_1 укладений договір застави б/н,
відповідно до якого ОСОБА_1 надав в
заставу належний йому на праві
власності автомобіль: тип ТЗ легковий;
марка: Volkswagen; Модель: Passat; Номер кузова:
НОМЕР_1; державний реєстраційний номер:
НОМЕР_2.

Судом встановлено, що рішенням
загальних зборів акціонерів від 27
жовтня 2009 року АКІБ "УкрСиббанк"
змінило своє найменування на публічне
акціонерне товариство "УкрСиббанк".

З наданих суду матеріалів справи
слідує, що 20 квітня 2012 року між ПАТ
"УкрСиббанк" та ТзОВ "Кредекс Фінанс"
укладено договір факторингу № 05/12,
відповідно до якого ПАТ "УкрСиббанк"
відступив на користь ТзОВ "Кредекс
Фінанс" своє право вимоги
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29 березня 2007 року.

20 квітня 2012 року між ТзОВ "Кредекс
Фінанс" та ТзОВ "Вердикт Фінанс"
укладено договір факторингу № 05/12-КВ,
відповідно до якого ТзОВ "Кредекс
Фінанс" відступив на користь ТзОВ
"Вердикт Фінанс" своє право вимоги
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 29 березня 2007 року.

Станом на 24 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість за кредитним договором
№ 0 від 29 березня 2007 року в розмірі
173656,75 грн., яка складається з
заборгованості по основній сумі - 109164,09
грн., заборгованості за нарахованими
відсотками на дату відступлення права
вимоги - 19473,39 грн., нарахованих
відсотків на дату подачі позову - 20961,05
грн., пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання - 20783,32 грн., трьох
процентів річних від простроченої суми
- 3274,90 грн.

Позивач просить звернути стягнення на
предмет застави для погашення боргу по
договору споживчого кредиту,
зобов'язань якого не виконав
відповідач ОСОБА_1, шляхом продажу
вказаного автомобіля ТОВ «Вердикт
Фінанс" з укладенням від імені ОСОБА_1
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою покупцем, з
наданням повноважень на отримання
дублікату свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу замість
втраченого, зі зняттям вказаного
автомобіля з обліку в органах ДАІ
України, а також з наданням позивачу
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу та встановити
початкову ціну на автомобіль не нижчу
за звичайні ціни на такий автомобіль,
на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
незалежним експертом. Також просить
зобов'язати ОСОБА_1 передати даний
автомобіль разом із ключами,
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу позивачу по
справі.

Ухвалою Бориспільського
міськрайонного суду від 03.02.2014 року
провадження у справі за позовною
вимогою ТзОВ «Ведикт Фінанс» до ТОВ
«Центр комерційних відносин «Паритет»
про стягнення боргу за договором
поруки - закрито (а.с. 93).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у
зобов'язанні може бути замінений іншою
особою внаслідок передання ним своїх
прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за
договором факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Отже, на підставі вказаних договорів
від 20 квітня 2012 року позивач набув
право вимоги по споживчому кредиту №
0 від 29 березня 2007 року, де
боржником є відповідач по справі та за
яким встановлено заборгованість за
даним кредитним договором.

Статтею 589 ЦК України, ст. 19 Закону
України "Про заставу", ст. 22 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень"
передбачено, що у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, також за рахунок предмета
застави заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Аналізуючи вищезазначені норми права,
колегія суддів приходить до висновку,
що за таким правочинами укладеними між
"УкрСиббанк" та ТзОВ "Кредекс Фінанс" та
між ТзОВ "Кредекс Фінанс" та ТзОВ
"Вердикт Фінанс", до останнього
переходить право вимоги за кредитним
договором. Отже, ТзОВ "Вердикт Фінанс»
після цього вважається кредитором у
зазначеному договорі.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що між банком та боржником
укладався договір застави, який
нотаріально посвідчувався. Отже, за
наявності нотаріально завіреного
договору забезпечення кредиту
(іпотеки, застави, тощо) на виконання
вимог ч.1 ст.513 ЦК України, (згідно якого,
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові)
додатково укладається договір
відступлення права вимоги, за яким
новий кредитор набуває прав
заставодержателя за відповідним
договором застави. З наданих
апеляційному суду доказів встановлено,
що в Державному реєстрі обтяжень
рухомого майна 12.04.2013 року проведено
заміну обтяжувача на позивача по
справі ТзОВ "Вердикт Фінанс» згідно
договору факторингу.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої
інстанції не перевірив даних обставин
справи та стягнув кошти з боржника в
користь позивача, хоча таких вимог
позивач не ставив. Враховуючи наведене,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що рішення суду із-за порушення
норм матеріального та процесуального
права підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення позову
частково.

Судом встановлено, що відповідачем
ОСОБА_1 не виконані умови договору про
надання споживчого кредиту в зв'язку з
чим виникла заборгованість.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник
зобов'язаний здійснити платіж
факторові за умови, що він одержав від
клієнта або фактора письмове
повідомлення про відступлення права
грошової вимоги факторові і в цьому
повідомлені визначена грошова вимога,
яка підлягає виконанню, а також
названий фактор, якому має бути
здійснений платіж.

Із матеріалів справи вбачається, що
боржнику від ТзОВ "Вердикт Фінанс» ще
30.04.2013 року за адресою, яку постійно
зазначає відповідач, було надіслано
письмове повідомлення відповідно до
вимог чинного законодавства, та
надіслано рекомендованою поштою (а.с.
47-51). В тій частині доводи відповідача в
апеляційній скарзі, що він не отримував
даного повідомлення не заслуговують на
увагу, оскільки ним не надано доказів
про не вручення йому працівниками
пошти рекомендованого листа. Суд
розцінює викладені в апеляційній
скарзі пояснення по цьому питанню як
затягування розгляду даної справи.
Крім цього, дана справа перебуває на
розгляді в суді з 04.04.2014 року і йому
відомо про таку справу з 12.05.2014 року (а.с.
108).

Згідно із ст. 590 ЦК України, ст. 20 Закону
України "Про заставу" заставодержатель
набуває права звернення стягнення на
предмет застави в разі, коли
зобов'язання не буде виконано у
встановлений строк, якщо інше не
встановлено договором чи законом.

Судом встановлено, що термін виконання
зобов'язання настав 28 березня 2014 року,
однак зобов'язання не виконано.
Відповідач не надав суду доказів, що
ним на час подання апеляційної скарги
та розгляду справи судом було сплачено
кошти та виконано зобов'язання по
кредитному договору.

Як встановлено в договорі застави, п. 5 -
заставодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за цим договором та за
кредитним договором, що зазначений в п.
1.3 цього договору, яке виникає у
Заставодержателя у випадку
невиконання Заставодавцем своїх
зобов'язань перед Заставодержателем за
кредитним договором та в інших
випадках, передбачених цим договором,
при прострочені належного платежу та
згідно із розділом 4 цього договору.
Задоволення вимог здійснюється на
підставі рішення суду. Реалізація
предмета застави, на який звернено
стягнення, проводиться шляхом його
продажу з публічних торгів, якщо інше
не буде встановлено цим договором.
Початкова ціна предмета застави для
його продажу з публічних торгів
встановлюється у розмірі зазначеному у
п. 1.1 - цього договору - 178 900.00 грн., або, за
вимогою Заставодержателя,
визначається незалежним суб'єктом
оціночної діяльності, призначеними
Заставодержателем.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що у договорі застави
чітко виписано право Заставодержателя
та шлях реалізації заставленого
транспортного засобу і правила Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень" в
даному випадку застосовані не можуть
бути, а тому вимога позивача в цій
частині підлягає до задоволення
частково.

Крім того, Законом України «Про
виконавче провадження» чітко
встановлені вимоги при виконанні
рішення суду щодо звернення стягнення,
а тому вимоги позивача в частині
зобов'язання ОСОБА_1 передати даний
автомобіль разом із ключами,
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу позивачу до
задовольняння не підлягають.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги
відповідача, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення в частині
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача слід стягнути в користь
позивача понесені ним та документально
підтверджені судові витрати в розмірі
3838.53 грн. (а.с. 2, 110, ). В дохід держави з
відповідача ОСОБА_1 слід достягнути
судовий збір за подану апеляційну
скаргу в сумі 868.29 коп.

Таким чином, з урахуванням викладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що із-за вказаних порушень норм
матеріального і процесуального права,
неповного з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, рішення суду
першої інстанції відповідно до вимог
ст. 309 ЦПК України слід скасувати з
ухваленням нового про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 218, 219,
88 ЦПК України, на підставі ст.ст. 589, 590,
512, 513, 1054, 1077, 1082 ЦК України, Закону
України "Про заставу", Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача Мухи Павла Валерійовича
задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
задовольнити частково.

Повторне заочне рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 29 липня 2014 року в даній
справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості
станом на 24 жовтня 2013 року за договором
про надання споживчого кредиту за №
0 від 29 березня 2007 року укладеного
між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 на суму
173656,75 грн., з яких 109164,09 грн. тіло
кредиту, 19473,39 грн. - відсотки на дату
відступлення права вимоги, 20961,05 грн. -
відсотки на дату подачі позову, 20783,32
грн. - пеня, 3274,90 грн. - трьох процентів
річних від простроченої суми, звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль тип ТЗ легковий; марка:
Volkswagen; Модель: Passat; Номер кузова: НОМЕР_1;
державний реєстраційний номер: НОМЕР_2,
власником якого є ОСОБА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів з
дотриманням вимог ст. 38 Закону України
« Про виконавче провадження» з
початковою ціною предмета застави для
його подальшої реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності під час
здійснення виконавчого провадження.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь товариства
з обмеженою відповідальністю "Вердикт
Фінанс" сплачений судовий збір в
розмірі 3838.53 грн., в дохід держави 659.65
грн. судовго збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: