УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Іваненко Ю.Г., Журавель
В.І., Писаної Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Закарпатської області від 22
травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із заявою про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення у
справі за даним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Рахівського районного
суду Закарпатської області від 26
жовтня 2012 року у справі № 709/967/2012 у
задоволенні позовних вимог відмовлено.
Підставою для визнання договору
недійсним був обман банком позивача, як
споживача фінансових послуг, у частині
надання фактично грошових коштів через
касу. Зокрема, у рішенні суду зазначено,
що «кредитом споживач скористався, що
підтверджується поясненнями сторін,
ордером розпорядження про надання
кредиту від 14 липня 2008 року, договором
іпотеки…».

Однак, позивач кредит на вказаних в
договорі умовах не отримував. Листом
Управління Національного банку
України в Закарпатській області від 7
серпня 2013 року № 18-017/7197 підтверджено,
що ордер-розпорядження є внутрішнім
банківським документом і
використовується банком виключно у
сфері бухгалтерського обліку та не є
підставою для здійснення касових
операцій з видачі готівки. Вважав, що
оскільки з тексту ордера-розпорядження
не випливає факт отримання готівкових
коштів в іноземній валюті, недоцільно
робити висновок щодо правомірності
здійснення касових операцій на основі
даного документа, що і є нововиявленою
обставиною.

Рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 10 грудня 2013
року заяву ОСОБА_6 про перегляд рішення
Рахівського районного суду
Закарпатської області від 26 жовтня 2012
року у справі № 709/967/2012 задоволено.
Рішення Рахівського районного суду
Закарпатської області від 26 жовтня 2012
року у справі № 709/967/2012 скасовано. Позов
ОСОБА_6 задоволено, визнано недійсним
кредитний договір від 14 липня 2008 року №
MKRWGK. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 22 травня 2014
року рішення Рахівського районного
суду Закарпатської області від 10
грудня 2013 року скасовано, ухвалено нове
рішення, позов ОСОБА_6 залишено без
задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просив
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про перегляд
рішення за нововиявленими обставинами
та скасовуючи рішення суду з
ухваленням нового рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що якщо
позикодавцем виступає юридична особа,
то доказом перерахування грошових
коштів на користь позичальника є
платіжне доручення з відміткою банку
про виконання платіжного доручення.
При цьому в графі «Призначення
платежу» повинно бути вказано, що
грошові кошти надані саме за договором
позики. Якщо юридична особа видає
позику готівкою, то належним
підтвердженням отримання особою
грошових коштів є підпис позичальника
на ордері про отримання грошових
коштів, який складається в касі
підприємства відповідно до Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 15
грудня 2004 року № 637. Однак в
ордері-розпорядженні від 14 липня 2008
року № MKRWGK, який був
підтвердженням отримання позивачем
кредитних коштів, відсутній підпис
позичальника, а отже, він не відповідає
встановленим законом вимогам.

Також суд першої інстанції вважав, що
нововиявленою обставиною в даній
справі є лист Управління Національного
банку України в Закарпатській області,
відповідно до якого надана фотокопія
ордера-розпорядження від 14 липня 2013
року є внутрішнім банківським
документом і використовується банком
виключно у сфері бухгалтерського
обліку та не є підставою для здійснення
касових операцій з видачі готівки.
Оскільки з тексту наданого
ордера-розпорядження не випливає факт
отримання готівкових коштів в
іноземній валюті, недоцільно робити
висновок щодо правомірності
здійснення касової операції на основі
даного документа, а застосування
даного документа для цілей
бухгалтерського обліку є питанням
внутрішньої компетенції банку та не
впливає на порядок здійснення банком
касових операцій. Вказаний
ордер-розпорядження в попередньому
судовому рішенні був доказом того, що
ОСОБА_6 отримав кредитні кошти.

Іншого належного документа, який би
підтверджував факт отримання
позивачем коштів за оспорюваним
кредитним договором, банком суду не
надано.

Також у попередньому судовому рішенні
доказом того, що ОСОБА_6 скористався
кредитом, суд вказав договір іпотеки
від 14 липня 2008 року № MKRWGK00000023. Однак, як
встановлено судом першої інстанції,
оспорюваний кредитний договір
датується 14 липня 2008 року. Натомість в
іпотечному договорі від 14 липня 2008
року, який був укладений з метою
забезпечення виконання зобов`язань за
оспорюваним кредитним договором, дата
кредитного договору - 9 липня 2008 року. В
іпотечному договорі, що міститься в
матеріалах кредитної справи, наявне
виправлення дати укладення кредитного
договору, проте дане виправлення
вчинене не належним чином та таке
виправлення відсутнє в договорі
іпотеки, що є в позивача. Отже, в даному
випадку мають місце розбіжності дати
кредитного договору в договорі
іпотеки, що є грубим порушенням. Дата
кредитного договору - 9 липня 2008 року -
зазначена і в заставній. На думку суду,
такі розбіжності дати укладення
кредитного договору в документах,
похідних від нього, ставлять під сумнів
дійсність самого кредитного договору.

Так, колегія судів апеляційного суду,
скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
виходила з того, що лист Управління
Національного банку України в
Закарпатській області від 7 серпня 2013
року № 18-017/7197 не є підставою для
перегляду рішення в силу ст. 361 ЦПК
України, а даний лист є новою
обставиною, оскільки не впливає на
обставини, які були встановлені
рішенням Рахівського районного суду
Закарпатської області від 26 жовтня 2012
року у справі № 709/967/2012, зокрема на те,
що ОСОБА_6 подав заяву про видачу
готівки та не оспорював факту
отримання готівки. Будь-яких інших
даних чи доказів, які б в установленому
порядку спростовували факти, покладені
в основу рішення, ОСОБА_6 не навів.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи
рішення, правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які регулюють ці правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
суд касаційної інстанції дійшов
висновку про відхилення касаційної
скарги та залишення без змін рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 22 травня 2014 року, оскільки
судове рішення законне та
обґрунтоване, а доводи касаційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, що призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 22 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко
Т.О. Писана