Справа № 127/7540/14-ц Провадження №
22-ц/772/2935/2014Головуючий в суді першої
інстанції Сичук М. М.Категорія
33Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2014 р. м. ВінницяКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Чуприни В.О.,

при
секретарі: Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційні
скарги УМВС України у Вінницькій
області, Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області,
прокурора м. Вінниці, ОСОБА_2 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 27 серпня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Держави України в
особі Державної казначейської служби
України, УМВС України у Вінницькій
області, треті особи: Головне
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області,
про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства, прокуратури та
суду, -

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з указаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що 26 травня 2010
року проти неї було порушено
кримінальну справу за ознаками
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК
України - звідництво для розпусти з
метою наживи. 22 червня 2010 року щодо неї
обрано запобіжний захід - підписка про
невиїзд.

Вироком Ленінського районного
суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року її
було засуджено за ч. 2 ст. 302 КК України
до чотирьох років позбавлення волі з
іспитовим строком два роки.

Судом апеляційної інстанції цей
вирок було скасовано, справу
направлено на новий розгляд.

Вироком Ленінського районного
суду м. Вінниці від 09 липня 2012 року її
було визнано винуватою у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 302 КК
України - звідництво для розпусти,
вчинене з метою наживи, та засуджено до
двох років позбавлення волі з
іспитовим строк один рік.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Вінницької області
від 27 вересня 2012 року вказаний вирок
суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області скасовано, справа
направлена на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 20 червня 2013 року
вирок Ленінського районного суду м.
Вінниці від 09 липня 2012 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд.

Постановою Вінницького міського
суду Вінницької області від 06 вересня
2013 року кримінальна справа направлена
прокурору міста Вінниці для проведення
додаткового розслідування.

30 грудня 2013 року постановою
старшого слідчого СВ 2-го ВМ
Вінницького МВ УМВС України у
Вінницькій області кримінальне
провадження було закрите у зв'язку з
відсутністю в її діях складу
кримінального правопорушення.

Окрім цього, ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області від 22
липня 2013 року її звільнено від
покарання у зв'язку із закінченням
іспитового строку. Тобто вона повністю
відбула незаконно призначене їй
покарання.

Посилаючись на те, що діями органів
досудового слідства, прокуратури та
суду їй було заподіяно моральну шкоду,
позивач, з урахуванням уточнених
позовних вимог, просила стягнути з
Державної казначейської служби
України за рахунок коштів Державного
бюджету України шляхом списання коштів
з єдиного казначейського рахунку на її
користь 256 028 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 27 серпня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України шляхом
списання коштів з єдиного
казначейського рахунку на користь
ОСОБА_2 60 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди.

Додатковим рішенням цього ж суду від 07
жовтня 2014 року витрати по сплаті
судового збору віднесено на рахунок
держави.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора м. Вінниці, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, просив змінити
рішення суду першої інстанції, шляхом
зменшення розміру відшкодування
моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, неправильне
застосування норм матеріального права,
просила змінити рішення суду першої
інстанції, шляхом збільшення розміру
відшкодування моральної шкоди до 256 028
грн.

В апеляційних скаргах представники
УМВС України у Вінницькій області та
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права, неправильне застосування норм
матеріального права, просили скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Додаткове рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 07
жовтня 2014 року сторонами не
оскаржується.

У судовому засіданні прокурор
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити. Апеляційну скаргу
позивача просив відхилити.

Позивач підтримала апеляційну скаргу
та просила її задовольнити. Апеляційні
скарги прокурора, УМВС України у
Вінницькій області та Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області
просила відхилити.

Представники УМВС України у Вінницькій
області та Головного управління
Державної казначейської служби
України у Вінницькій області Горецький
Ю.М. та Боценко Д.І. підтримали свої
апеляційні скарги та просили їх
задовольнити. Апеляційну скаргу
позивача просили відхилити.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційних
скарг, вважає, що вони не підлягають
задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що
під час ухвалення рішення суд вирішує
питання : 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України
передбачає, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
не вчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Зазначеним вимогам судове рішення
відповідає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив із того, що у
зв'язку з незаконним порушенням
кримінальної справи, обранням
запобіжного заходу, з урахуванням
строку перебування позивача під
слідством і судом, погіршення її стану
здоров'я за цей період, позивач зазнала
моральної шкоди, а відтак дійшов
висновку, що розмір відшкодування
моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_2,
унаслідок незаконних дій органів
дізнання, досудового слідства складає
60 000 грн. При цьому судом враховано, що
відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом, а
також характер та обсяг моральних
страждань позивача.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода,
завдана фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу
тримання під вартою або підписки про
невиїзд, незаконного затримання,
незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешті чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових
осіб органу дізнання, попереднього
(досудового) слідства, прокуратури або
суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом.

За пунктом 6 цієї статті шкода, завдана
фізичній або юридичній особі внаслідок
іншої незаконної дії або бездіяльності
чи незаконного рішення органу
дізнання, попереднього (досудового
слідства), прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних засадах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
органу досудового розслідування,
прокуратури або суду, встановлюється
законом (п. 7 ст. 1176 ЦК України).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу місцевого самоврядування при
здійсненні ними своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цих
органів.

Судом установлено, що 26 травня 2010 року
проти ОСОБА_2 було порушено кримінальну
справу за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 302 КК України -
звідництво для розпусти з метою наживи.
22 червня 2010 року щодо позивача обрано
запобіжний захід - підписка про
невиїзд.

Вироком Ленінського районного
суду м. Вінниці від 04 лютого 2011 року
ОСОБА_2 було засуджено за ч. 2 ст. 302 КК
України до чотирьох років позбавлення
волі з іспитовим строком два роки.

Судом апеляційної інстанції цей
вирок було скасовано, справу
направлено на новий розгляд.

Вироком Ленінського районного
суду м. Вінниці від 09 липня 2012 року
ОСОБА_2 було визнано винуватою у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
302 КК України - звідництво для розпусти,
вчинене з метою наживи, та засуджено до
двох років позбавлення волі з
іспитовим строк один рік.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах
Апеляційного суду Вінницької області
від 27 вересня 2012 року вказаний вирок
суду залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової
палати у кримінальних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ ухвалу Апеляційного суду
Вінницької області скасовано, справа
направлена на новий розгляд до
апеляційного суду.

Ухвалою Апеляційного суду
Вінницької області від 20 червня 2013 року
вирок Ленінського районного суду м.
Вінниці від 09 липня 2012 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд.

Постановою Вінницького міського
суду Вінницької області від 06 вересня
2013 року кримінальна справа направлена
прокурору міста Вінниці для проведення
додаткового розслідування.

30 грудня 2013 року постановою
старшого слідчого СВ 2-го ВМ
Вінницького МВ УМВС України у
Вінницькій області кримінальне
провадження було закрите у зв'язку з
відсутністю в діях ОСОБА_2 складу
кримінального правопорушення.

Таким чином, щодо ОСОБА_2 були
зняті всі обвинувачення за ч. 2 ст. 302 КК
України з реабілітуючих підстав.

Окрім цього, ухвалою Вінницького
міського суду Вінницької області від 22
липня 2013 року ОСОБА_2 звільнено від
покарання у зв'язку із закінченням
іспитового строку. Тобто вона повністю
відбула незаконно призначене їй
покарання.

Під час перебування під слідством і
судом у позивача погіршився стан
здоров'я, а тому вона змушена була
лікуватися в стаціонарі Вінницького
НДІ реабілітації інвалідів із 22 травня
по 07 червня 2013 року.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» громадянинові
внаслідок: 1) незаконного засудження,
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України «Про
оперативно-розшукову діяльність», «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю» та іншими
актами законодавства, -
відшкодовується в повному обсязі
незалежно від вини посадових осіб
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 1-1) встановлення в
обвинувальному вироку суду чи іншому
рішенні суду (крім ухвали суду про
призначення нового розгляду) факту
незаконного повідомлення про підозру у
вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують чи порушують права та
свободи громадян, незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів; 2) закриття кримінального
провадження за відсутністю події
кримінального правопорушення,
відсутністю у діянні складу
кримінального правопорушення або
невстановленням достатніх доказів для
доведення винуватості особи у суді і
вичерпанням можливостей їх отримати; 4)
закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 3 Закону «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» (далі - Закон), у
наведених в статті 1 цього Закону
випадках громадянинові
відшкодовується моральна шкода.

За змістом ст. 4 Закону відшкодування
шкоди у випадках, передбачених
пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону,
провадиться за рахунок коштів
державного бюджету.

Відшкодування моральної шкоди
провадиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя (частина
п'ята статті 4 Закону).

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру (частина шоста статті 4
Закону).

Відповідно до ст. 13 Закону розмір
моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час
перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Судом першої інстанції вірно було
встановлено, що ОСОБА_2 перебувала під
слідством і судом з 26 травня 2010 року по
30 грудня 2013 року (з моменту порушення та
закриття кримінальної справи), тобто 43
місяці 5 днів. Мінімальний розмір
заробітної плати на день розгляду
справи становить 1 218 грн. Таким чином,
місцевий суд вірно визначив, що
мінімальна сума, яка підлягає
стягненню на користь позивача, складає
52 570 грн. 45 коп.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
підставі поданих сторонами доказів,
які належним чином оцінені, з
урахуванням положень Закону України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду» та ст. 1176 ЦК України
дійшов правильного висновку про те, що
незаконним притягненням позивача до
кримінальної відповідальності
(закрито кримінальне провадження за
відсутністю складу правопорушення) їй
завдано шкоди, розмір якої визначено на
підставі поданих доказів та вимог
закону.

Відповідно до ст. ст. 170, 176 ЦК України
держава набуває і здійснює цивільні
права та обов'язки через органи
державної влади у межах їхньої
компетенції, встановленої законом,
тому в деліктних правовідносинах
зобов'язання держави виконує Державна
казначейська служба України, на яку
покладено функції по здійсненню
управління наявними коштами
Державного бюджету України.

Доводи апеляційних скарг, колегія
суддів не приймає до уваги, оскільки
визначений судом розмір відшкодування
моральної шкоди є достатнім для
задоволення потреб потерпілої особи та
визначений на підставі поданих доказів
та вимог закону.

Так, судом враховано, що під час
судового розгляду в позивача
погіршився стан здоров'я, у зв'язку з
чим вона змушена була лікуватися в
стаціонарі Вінницького НДІ
реабілітації інвалідів із 22 травня по 07
червня 2013 року.

Також судом враховано тривалість
перебування позивача під слідством і
судом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист
прав людини та основоположних свобод
кожна людина має право при визначенні
її громадянських прав і обов'язків або
будь-якого кримінального
обвинувачення проти неї на
справедливий і відкритий розгляд
впродовж розумного терміну незалежним
і безстороннім судом, створеним
відповідно до закону.

Стаття 5 цієї Конвенції гарантує право
потерпілого від арешту або затримання
відшкодування шкоди.

За змістом зазначених положень
Конвенції під справедливим та
відкритим розглядом протягом
розумного строку слід розуміти також
розумні строки ведення досудового
слідства, оскільки відповідно до норм
КПК України під час розслідування з
приводу підозри у скоєнні
кримінального злочину особа
обмежується у певних правах та зазнає
певні обмеження життя, зокрема:
обмеження свободи пересування, свободи
працевлаштування, свободи спілкування
тощо.

Отже, тривалість досудового слідства
та судового розгляду протягом
необмеженого строку може завдати особі
певну шкоду: матеріальну та моральну.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи ОСОБА_2 про те, що вона
перебувала під слідством і судом 46
місяців у зв'язку з чим мінімальна сума
відшкодування повинна складати 56 028
грн., оскільки відшкодування моральної
шкоди провадиться саме за час
перебування під слідством чи судом, а
не з моменту розпочатих
слідчо-оперативних дій.

При визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди, місцевий суд врахував
надані позивачем докази, а відтак
безпідставними є твердження ОСОБА_2, що
визначений розмір моральної шкоди не
відповідає рівню її страждань.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційні скарг УМВС України у
Вінницькій області, Головного
управління Державної казначейської
служби України у Вінницькій області,
прокурора м. Вінниці, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 27 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В.
Оніщук

/підпис/ В.О.
Чуприна

З оригіналом вірно: