Апеляційний суд
Житомирської області
Справа № 276/232/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Житомирської області в складі:

головуючого судді:
Григорусь Н.Й.

суддів:
Косигіної Л.М., Талько О.Б.

секретаря судового засідання
Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Кредитної спілки «Аккорд»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 08 жовтня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач звернувся до
суду з даним позовом, в якому просив
стягнути з ОСОБА_1 заборгованність за
кредитним договором № 631Жит від 27.10.2007
року в розмірі 16 772,98 грн.

Рішенням Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 08 жовтня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 15 672,98 грн
та 243,60 грн судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
першої інстанції в частині стягнення з
неї коштів на підставі ст. 625 ЦК України,
в решті рішення залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах,
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 27.10.2007 року між КС
«Аккорд» та ОСОБА_1 укладений кредитний
договір, на підставі якого остання
отримала на соціальні потреби кредит в
сумі 4 450,00 грн (а.с. 5).

Відповідно до п. 2.1 цього Договору,
позичальник зобов'язується щомісячно
сплачувати Спілці нараховані проценти
та частину кредиту в терміни та
розмірах не менше, ніж вказано у
рекомендованому графіку платежів
(додаток № 1).

Оскільки боржник не виконує
передбачені договором умови щодо
своєчасного погашення кредиту та
відсотків, на день звернення до суду
утворилась заборгованість в сумі 16 772,98
грн, яка складається із: заборгованості
за кредитом - 3 701,88 грн; залишку
відсотків - 4 991,28 грн, нарахованих
штрафних санкцій - 550,00 грн, а також
інфляційної складової та 3% річних в
сумі 7 529,82 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що позивачем у відповідності до вимог
ст. 1054 ЦК України належним чином були
виконані взяті на себе зобов'язання
перед позичальником за кредитним
договором.

У той же час, в порушення умов цього
договору, позичальник припинив
сплачувати кредит та проценти за його
користування, внаслідок чого виникла
заборгованість, що підтверджується
розрахунками, наданими позивачем в
обґрунтування своїх вимог.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що
порушенням зобов'язання є невиконання
або виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Судом правильно встановлено, що
відповідач не виконав свої
зобов'язання за кредитним договором,
позивач згідно умов договору має право
вимагати погашення залишку кредиту,
тому наявні підстави для стягнення
кредитної заборгованості з
відповідача.

Доводи апеляційної скарги відносно
того, що при ухваленні рішення суд не
звернув увагу на те, що на думку
апелянта позивачем безпідставно
стягнуто кошти, передбачені ст. 625 ЦК
України є безпідставними, оскільки
відсотки, визначені умовами договору є
платою за користування чужими
грошовими коштами, яка за відсутності
іншої домовленості сторін, сплачується
боржником за весь час користування
грошовими коштами, у тому числі і після
настання терміну їх повернення. Поряд з
цим за порушення виконання грошового
зобов'язання на боржника покладається
відповідальність відповідно до ст. 625
ЦК України, яка полягає у приєднані до
невиконаного обов'язку нового
додаткового обов'язку у вигляді
відшкодування матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
за весь час прострочення, а також
сплати трьох процентів річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом. Враховуючи вищевикладене
одночасне стягнення процентів,
передбачених ст. 536 ЦК та іншими
статтями, і відшкодування інфляційних
збитків за весь час прострочення, а
також сплата трьох процентів річних
від простроченої суми, передбачених ст.
625 ЦК України, є правомірними. Ця
позиція підтверджується і практикою
Верховного Суду України, яка є
обов'язковою для всіх суб'єктів владних
повноважень та судів України (ст. 360-7 ЦК
України).

Разом з тим, ухвалюючи рішення про
часткове задоволення позовних вимог,
суд першої інстанції безпідставно
стягнув на користь позивача кошти,
передбачені ст. 625 ЦК України в повному
обсязі, оскільки три відсотка річних та
інфляційні втрати мають
нараховуватися на суму основного боргу
без урахування вже нарахованих
процентів за користування чужими
грошовими коштами, оскільки в договорі
631 Жит від 27.10.2007 року немає прямої
вказівки щодо іншого порядку
нарахування процентів. За таких
обставин, на користь позивача підлягає
стягненню за період з 28.10.2008 року по
31.12.2013 року три відсотка річних в сумі
575,36 грн та інфляційні нарахування в
сумі 1 806,72 грн.

У зв'язку з цим, рішення суду підлягає
зміні, зі зменшенням загального
розміру заборгованості з 15 672,98 грн до 10
525,04 грн.

В решті рішення ніким не оскаржується,
тому не є предметом апеляційного
розгляду (п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку»).

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316,
317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Володарсько-Волинського
районного суду Житомирської області
від 08 жовтня 2014 року змінити, зменшивши
заборгованість з 15 672,98 грн до 10 525,04
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий
Судді