Справа № 487/6851/13-ц
Провадження № 2/487/593/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2014 року Заводський районний суд
м. Миколаєва в складі головуючого –
судді Андрощука В.В., при секретарі -
Забродській Г.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу
недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2013 року ОСОБА_1,
діючи в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_3, звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу
недійсним.

В позові вказувала, що з грудня 1999 року
перебувала в зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_4 У шлюбі в них народилася донька
– ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду
від 09.12.2010 року їх шлюб розірвано за
ініціативою ОСОБА_4 В подальшому ОСОБА_4
уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 25
лютого 2012 року ОСОБА_4 помер. Після
смерті ОСОБА_4 від відповідачки почали
надходити вимоги щодо звільнення
квартири, належної померлому, та вимоги
не заявляти будь-яких прав з приводу
спадщини.

Посилаючись на те, що єдиною метою
укладення оспорюваного шлюбу було
позбавлення неповнолітньої ОСОБА_3
майнових прав, як спадкоємця, що
відповідачка та померлий ОСОБА_4, разом
ніколи не проживали, спільне
господарство не вели, ОСОБА_1 просила
визнати шлюб, укладений між ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 недійсним, оскільки він носить
фіктивний характер, так як при його
укладенні відповідачка не мала наміру
створити сім’ю, а мала намір
успадкувати його квартиру.

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_1 та її представник позов
підтримали та наполягали на його
задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та
просила відмовити в його задоволенні.
Посилалась на відсутність законних
підстав для визнання шлюбу недійсним.
Стверджувала, що з ОСОБА_4 вони
проживали однією сім’єю, вели спільне
господарство. При цьому, звертала
увагу, що сам ОСОБА_4 за життя не вважав
їх шлюб недійсним (фіктивним) та не
ставив питання про визнання його
таким.

Заслухавши доводи позивача та його
представника, заперечення відповідача,
показання свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши
надані сторонами докази, суд приходить
до висновку, що позов ОСОБА_1 не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.1 ст.21, ч.1 ст.24, ч.1 ст.36
Сімейного кодексу України шлюбом є
сімейний союз жінки та чоловіка,
зареєстрований у державному органі
реєстрації актів цивільного стану.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді
жінки та чоловіка. Шлюб є підставою для
виникнення прав та обов’язків
подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.40 Сімейного
кодексу України шлюб визнається
недійсним за рішенням суду у разі його
фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо
його укладено жінкою та чоловіком або
одним із них без наміру створення
сім’ї та набуття прав і обов'язків
подружжя.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» за рішенням
суду шлюб обов'язково визнається
недійсним, якщо він був зареєстрований
без вільної згоди жінки або чоловіка,
а

також у разі його фіктивності (ст. 40
СК) ( 2947-14 ). Шлюб не може бути визнано
недійсним, якщо на момент розгляду
справи відпали обставини, які
засвідчують відсутність згоди особи на
шлюб або її небажання створити сім'ю.

Судом встановлено, що 17 грудня 1999
року Веснянською сільрадою
Миколаївського району Миколаївської
області було зареєстровано шлюб
(актовий запис №32) між ОСОБА_4 і ОСОБА_1
Георгієвною (дошлюбне призвіще
Заватин)

Від шлюбу ОСОБА_4 і ОСОБА_1 мають доньку
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи копією свідоцтва про народження
Л-ФП №070895 від 10.08.2000 року.

Рішенням Миколаївського районного
суду Миколаївської області від 09.12.2010
року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Миколаївської
області від 15.11.2011 року, шлюб між ОСОБА_4
та ОСОБА_1 розірвано.

При цьому, зі змісту рішення суду від
09.12.2010 року вбачається, що ОСОБА_4,
обґрунтовуючи в судовому засіданні
свій позов про розірвання шлюбу з
ОСОБА_1, крім іншого посилався на
створення ним іншої сім’ї.

11.06.2011 року Веснянською сільською
радою Миколаївського району
Миколаївської області зареєстровано
шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 (актовий запис
за №03), що підтверджується копією
свідоцтва про шлюб 1-ФП №069995 від 11.06.2011
року та довідкою Веснянської сільської
ради Миколаївського району
Миколаївської області за №6-4.3 від
21.01.2014 року.

25.02.2012 року ОСОБА_4 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть 1-ФП №159066 від 06.04.2012 року.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи довідки Веснянської сільської
ради Миколаївського району
Миколаївської області за №241 від 10.04.2014
року, ОСОБА_4 проживав без реєстрації за
адресою – АДРЕСА_1 з вересня 2011 року.
Помер в даній квартирі. Відповідно до
наявної в матеріалах справи довідки
Веснянської сільської ради
Миколаївського району Миколаївської
області за №240 від 10.04.2014 року, ОСОБА_2
зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2, але
за вказаною адресою не проживає.
Відповідно до акту, засвідченого
головою Комітету самоорганізації
населення Залізничного селища м.
Миколаєва, ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_2 без
реєстрації за адресою – м. Миколаїв,
НІХ 36-а.

Відповідно до наявної в матеріалах
справи квитанції до прибуткового
касового ордеру від 27.02.2012 року ОСОБА_2
сплачено 6200 гривень за ритуальну
атрибутику, що свідчить про те, що
відповідач була заказником
захоронення ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Враховуючи викладене, характер
взаємних стосунків ОСОБА_4 і ОСОБА_2 та
їх тривалість, суд приходить до
висновку, що позивачем не доведено
належними та допустимими доказами той
факт, що відповідачка уклала з ОСОБА_4
фіктивний шлюб, без наміру створення
сім’ї та набуття прав та обов'язків
подружжя.

Доводи позивача, її представника та
показання свідків сторони позивача
відносно того, що ОСОБА_4 і ОСОБА_2
проживали окремо, а отже не вели
спільне господарство, не можуть
свідчити про наявність наміру на
створення фіктивної сім’ї, оскільки, в
силу ст.56 СК України дружина та чоловік
мають право на вибір місця свого
проживання.

Суд також оцінює критично та не приймає
до уваги доводи позивача та її
представника про те, що шлюб між ОСОБА_4
і ОСОБА_2 було укладено з метою
позбавлення майнових прав ОСОБА_3
Остання є спадкоємицею за законом
першої черги після смерті ОСОБА_4, не
позбавлена права спадкування та
оформлення спадщини у встановленому
законом порядку.

Керуючись ст.ст.6,10,11,60,79,88,209-212,215,218 ЦПК
України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним –
відмовити.

Рінення набирає законної сили
через 10 днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва в
порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК
України.

СУДДЯ:
В.В. АНДРОЩУК