Справа № 383/1409/14-ц
Провадження № 2/383/457/14
У Х В А Л А

27 листопада 2014 року суддя
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області Бондаренко
В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по справі
№383/1409/14-ц за позовом прокурора
Бобринецького району в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Бобринецького району в
інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2 45855 грн.
на відшкодування матеріальної шкоди
спричиненої злочином та 20000 моральної
шкоди.

Ухвалою Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 17.11.2014 року
відкрито провадження у справі.

27.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою про забезпечення позову, в якій
просить з метою забезпечення позовних
накласти арешт на майно, яке належить
на праві власності відповідачу, а саме:
квартиру за адресою: АДРЕСА_1;
автомобіль «Mitsubishi»; офіс в будинку
дружини по вул. Пермська, 21. В
обґрунтування заяви посилається на те,
що відповідач працює арбітражним
керуючим і не має постійного заробітку,
що унеможливить виконання рішення суду
у разі задоволення позову.

Перевіривши вищезазначену заяву про
забезпечення позову, зваживши доводи
викладені в ній, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заяви з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов може
забезпечуватися накладанням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України “Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову” №9 від 22 грудня
2006 року роз’яснено, що забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено причини,
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності, обґрунтуванням
співмірності виду забезпечення позову,
інші відомості, необхідні для
забезпечення позову.

Крім того, згідно ст. 17 Закону України
«Про виконавче провадження» ухвали
судів по цивільних справах є
виконавчим документом.

Статтею 18 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено
вимоги, що пред’являються до
виконавчих документів. Отже, в ухвалі
повинно бути зазначено, зокрема,
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (для фізичних осіб - платників
податків) або номер і серія паспорта
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, місцезнаходження майна
боржника тощо.

Разом з тим в заяві відсутні відомості,
потрібні для забезпечення позову, а
саме дані про особу відповідача щодо
майна якої просить вжити заходи
забезпечення позову (зокрема,
ідентифікаційний код, а у разі його
неприсвоєння - повні паспортні дані,
тощо), повна адреса місця знаходження
майна, докази належності майна
відповідачу, ідентифікуючі ознаки
майна (марка транспортного засобу,
реєстраційний номер, на кого
зареєстрований, тощо) та інформація
щодо осіб, у яких знаходиться майно.
Отже, позивач також фактично не
зазначив, на яке саме майно на його
думку, слід накласти арешт.

Також позивач не обґрунтував
співмірність виду забезпечення позову
позовним вимогам, що полягає в тому, щоб
засіб забезпечення відповідав
предмету позову за вартістю, а саме не
надав суду будь-яких доказів вартості
майна, на яке просить накласти арешт.

Разом з тим, позивач порушуючи питання
про накладення арешту на вищевказане
майно, не надав суду будь-яких доказів,
що дане майно існує і комусь належить, а
відповідач має намір і вчиняє реальні
спроби уникнути виконання в
майбутньому можливого рішення суду. Не
обґрунтував необхідність застосування
вибраного виду забезпечення позову.

Позивачем не надано доказів належності
майна. Така невизначеність може
призвести до порушення прав третіх
осіб: власників, співвласників,
володільців, обтяжувачів, що призведе
до негативних цивільно-правових
наслідків, обмеженню прав і свобод
інших осіб, не співмірності
забезпечених вимог.

Таке забезпечення позовних вимог
позивача можливе при ідеальній
сукупності перерахованих умов із
наданням доказів що підтверджують
кожну обставину.

Відмова в задоволенні заяви про
забезпечення позову не позбавляє
позивача права звернутися до суду із
заявою про забезпечення позову з інших
підстав.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст.151-153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову – відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя

В.В.
Бондаренко