Справа № 462/2064/14
Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/5797/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя
Шумська Н.Л.

судді: Струс
Л.Б., Шандра М.М.

секретар Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу Прокуратури Залізничного
району м. Львова на рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 17 квітня 2014 року за заявою ОСОБА_4 до
Відділу роботи з репресованими та
реабілітованими Львівської обласної
ради, Залізничної районної
адміністрації Львівської міської ради
про встановлення факту, що має юридичне
значення, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Залізничного районного суду
м.Львова від 17 квітня 2014 року заяву
ОСОБА_4 до Відділу роботи з
репресованими та реабілітованими
Львівської обласної ради, Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про встановлення факту, що
має юридичне значення задоволено;
встановлено факт, що ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку необґрунтованого
піддано покаранню позасудовим органом,
є особою що реабілітована на підставі
ст.1 ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні».

Рішення суду оскаржено Прокуратурою
Залізничного району м.Львова. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність та
необґрунтованість. Зокрема зазначає,
що постановою особливої наради при
міністрі Державної Безпеки Союзу РСР
від 03.02.1951 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як сім'ю
посібника учасникам ОУН, виселено на
спецпоселення з політичних мотивів в
Іркутську область з конфіскацією
майна. Згідно з довідкою
інформаційного бюро Управління
внутрішніх справ Львівської області
МВС УРСР, одночасно з сім'єю виселено і
ОСОБА_4, оскільки вона народилася 09.12.1950
року на збірному пункті №2 УМДБ
м.Львова. ухвалою судової колегії у
кримінальних справах Верховного суду
УРСР від 06.06.1959 року вищевказану
постанову стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6
скасовано, а справу закрито із
звільненням їх із спецпоселення та
поверненням конфіскованого майна.
Верховним судом УРСР 11.12.1967 року ОСОБА_5
видано довідку про реабілітацію. Також,
Управління міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області
видано довідку №4/4-126 про те, що ОСОБА_4 є
реабілітованою на підставі ст.3 ЗУ «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні», а підстав
визнавати ОСОБА_4 реабілітованою
відповідно до ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»
немає, оскільки по відношенню до неї не
вчинялася жодна з дій передбачених
цією статтею. Таким чином, ОСОБА_4, як
член сім'ї посібника учасникам ОУН,
виселено на спецпоселення з політичних
мотивів в Іркутську область, а тому на
неї поширюється дія саме ст. 3 ЗУ «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні» від 17.04.1991 року.
Крім того, як вбачається даний спір про
право, а відтак подана заява ОСОБА_4
підлягала залишенню без розгляду.
Також зацікавленою особою у заяві
зазначено Відділ роботи з
репресованими та реабілітованими
Львівської обласної ради, разом з тим
даний відділ не може бути залучений до
розгляду справи, оскільки не наділений
правом юридичної особи, а структурним
підрозділом. Просить рішення
Залізничного районного суду м.Львова
від 17 квітня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволення заяви відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які беруть участь у справі,
перевіривши доводи скарги та обставини
справи, колегія суддів знаходить
підстави для часткового задоволення
апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою в
якій просила визнати її такою, яку
необґрунтовано піддано покаранню
позасудовим органом та такою, що
реабілітована відповідно до ст. 1 ЗУ
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій».

Судом першої інстанції встановлено, що
за рішенням особливої наради при МДБ
СРСР від 03.02.1951 року по політичних
мотивах, у квітня 1951 року родину ОСОБА_4
разом з нею виселено на спец поселення
в Іркутську область, де вони пробули до
25 червня 1958 року. Ухвалою Судової
колегії у кримінальних справах
Верховного суду УРСР від 06.06.1959 року
постанову щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_6
скасовано, а справу закрито із
звільненням їх із спец поселення та
поверненням конфіскованого майна.
11.12.1967 року Верховним судом УРСР ОСОБА_5
видано довідки про реабілітацію.
Згідно з довідкою виданою Управлінням
міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області №4/4-126 ОСОБА_4 є
реабілітованою на підставі ст. 3 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на України».

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 5 "Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення", суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, якщо: згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право .

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про реабілітацію
жертв політичних репресій в Україні»,
на реабілітованих осіб за ст. 1 даного
закону, органи прокуратури видають
відповідні довідки.

Як вбачається з матеріалів справи
встановлення факту, про який просить
заявник, необхідне для вирішення
питання про надання пільг,
передбачених для осіб, які
реабілітовані відповідно до ст.1 ЗУ
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні».

Аналіз встановлених судом обставин дає
підстави для висновку, що в даному
випадку виник спір про право.

На підставі ч.4 ст.256 ЦПК України, суддя
відмовляє у відкритті провадження у
справі, якщо з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право, а якщо спір
про право буде виявлено під час
розгляду справи,- залишає заяву без
розгляду.

Суд першої інстанції допустив
порушення норм процесуального права,
відкривши провадження у справі
оскільки наявність спору про право
вбачається ще зі змісту заяви.

За положеннями ч. 6 ст. 235 ЦПК України,
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Зазначені вимоги процесуального права
суд не врахував та передчасно
задовольнив заяву ОСОБА_4 про
встановлення факту.

Оскільки виник спір про право, який
повинен вирішуватися в порядку
позовного провадження, судові рішення
підлягають скасуванню, а заява ОСОБА_4 -
залишенню без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 ЦПК України
апеляційний суд скасовує ухвалу суду
першої інстанції та постановляє нову
про залишення заяви без розгляду,
роз'яснивши ОСОБА_4 право на звернення
до суду на загальних підставах - у
порядку позовного провадження.

Керуючись ч. 4 ст. 256, ст.303, п.4 ч.1 ст.307, п.2
ч.1 ст.312, п.3 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу Прокуратури
Залізничного району м. Львова
задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 17 квітня 2014 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту, що
має юридичне значення - залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання на касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
Л.Б. Струс

М.М. Шандра