АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Т.Л.Транс», яка подана представником
ГРИЦИКОМДенисом Сергійовичем, та
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «ПРОСТО -
страхування», поданою представником
ОСОБА_3, на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Т.Л. Транс»,
Приватного акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування», ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

встановила:

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_4
звернулася до суду з даним позовом, в
якому, з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог, просила
стягнути на її користь з відповідача
ТОВ «Т.Л. Транс» : матеріальну шкоду
внаслідок пошкодження автомобіля - 5343
грн. 46 коп.; суму втрати товарної
вартості 3191 грн. 08 коп.; відшкодування
моральної шкоди - 10 000 грн.; компенсацію
вартості проведення експертизи та
направлення телеграм - 806 грн. 08 коп.;
витрати на правову допомогу - 5500 грн. та
судовий збір - 249 грн.

З відповідача ПрАТ
«Просто-страхування» позивач просила
стягнути: страхове відшкодування - 50 000
грн. внаслідок заподіяної матеріальної
шкоди; відшкодування моральної шкоди -
5000 грн.; витрати по сплаті судового
збору - 550 грн.

З відповідача ОСОБА_5 просила
стягнути на її користь відшкодування
моральної шкоди - 5000 грн. та 50 грн.
судового збору.

Рішенням Святошинського
районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014
року позовні вимоги задоволено
частково. Стягнуто на користь ОСОБА_4:

- з ТОВ «Т.Л. Транс» у відшкодування
матеріальної шкоди 8534 грн. 46 коп.,
моральної шкоди - 2000 грн., вартість
оцінки матеріального збитку та
направлених телеграм - 806 грн. 08 коп.,
витрати на правову допомогу - 4000 грн. та
153 грн. 40 коп. судового збору, а всього - 15
493 грн. 94 коп.

- з ПрАТ «Просто-страхування» - 50 000 грн.
страхового відшкодування за завдану
майнову шкоду та 500 грн. судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача ТОВ «Т.Л.
Транс» звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду у повному обсязі та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
обставин справи.

Посилається на те, що позивач діяла
всупереч вимогам ст. 33, 34, 22, 37 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», тому в матеріалах справи
відсутні будь-які докази повідомлення
позивачем ПрАТ «Просто-страхування»
про настання страхового випадку, що є
підставою для проведення
розслідування причин аварії та у
подальшому страхового відшкодування
потерпілому, що свідчить про те, що
позивачем порушено вимоги вказаного
закону, які встановлюють порядок
отримання страхового відшкодування.

Апелянт вважає, що судом значно
завищено розмір стягнутої моральної
шкоди, оскільки позивачу ушкоджень
здоров'ю не завдано, а душевні
страждання та хвилювання, про які
зазначає позивач у позовній заяві,
ґрунтуються на припущеннях та нічим не
підтверджені.

Крім того, суд необґрунтовано стягнув
витрати на правову допомогу у розмірі
4000 грн., оскільки, враховуючи, що судові
засідання відбувались 22.05.2014 року,
16.06.2014 року, 14.08.2014 року, 18.09.2014 року та
13.10.2014 року, а окремих процесуальних дій
поза судовим засіданням не
проводилось, то навіть максимальний
розмір витрат за годину не відповідає
сумі 4000 грн.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ПрАТ «Просто-страхування»
також просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити, посилаючись на
порушення позивачем та невірне
застосування судом першої інстанції
вимог Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів».

Позивач не звернулась до страхової
компанії та не надала можливість
провести огляд пошкодженого
автомобіля, що є підставою для відмови
у виплаті страхового відшкодування , що
передбачено п. 37.1.3 ст. 37 Закону за
невиконання потерпілим або іншою
особою, яка має право на отримання
відшкодування, своїх обов'язків ,
визначених цим Законом, якщо це
призвело до неможливості страховика
(МТСБУ) встановити факт
дорожньо-транспортної пригоди, причини
та обставини її настання або розмір
заподіяної шкоди.

Крім того, особа, яка виконала звіти
автотоварознавчого дослідження - СПД
ОСОБА_7 є суб'єктом оціночної
діяльності та має право проводити
оцінку колісних транспортних засобів
та не наділений повноваженнями на
проведення досліджень щодо
встановлення матеріального збитку чи
відновлювального ремонту, завданого
власникам транспортних засобів, отже,
надані звіти про дослідження не є
належними та допустимими доказами.

Зі звітів автотоварознавчих
досліджень вбачається, що було
розраховано саме вартість
відновлювального ремонту без
застосування коефіцієнту фізичного
зносу та з додаванням втрати товарної
вартості. Проте відповідно до ст. 29
Закону, страхова компанія повинна
відшкодовувати саме вартість
матеріального збитку, а не витрати,
пов'язані з відновлювальним ремонтом
та втратою товарної вартості.

При цьому суд стягнув ліміт
відповідальності 50 000 грн., проте за
відсутності доказів того, що роботи по
відновленню автомобіля були проведені,
на підставі ст. 36.2 Закону та п.196.13. ст. 196
Податкового кодексу України виплата
страхового відшкодування повинна
проводитись із вирахуванням ПДВ.
Апелянт вказує, що страхова виплата по
зазначеній події могла становити 35 687
грн. 35 коп., тобто: 45 287 грн. 73 коп. - 2469
грн. 91 коп. (ВТВ) - 7137 грн. 47 коп. ( ПДВ).

В судовому засіданні представник
апелянта ТОВ «Т.Л.Транс» - Боровенко Д.В.
підтримав апеляційну скаргу та просив
задовольнити.

Представник апелянта ПрАТ
«Просто-страхування» в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, колегією суддів
визнано за можливе розглянути справу в
його відсутності.

Позивач та її представник в судовому
засіданні вважали доводи апеляційних
скарг відповідачів безпідставними та
просили залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали справи
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
23.10.2013 року працівниками ДАІ було
складено протокол про адміністративне
правопорушення щодо ОСОБА_4, яка 23.10.2013
року о 15 год. 40 хв., керуючи автомобілем
НОМЕР_1 на Кільцевій дорозі - вул.
Петропавлівська, 24 у м. Києві, при зміні
напрямку руху не переконалась, що це
буде безпечним, при перестроюванні з
першої смуги не надала дорогу
автомобілю НОМЕР_2 з напівпричепом, д.н.
НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_5, що
призвело до пошкодження обох
транспортних засобів.

Однак постановою Святошинського
районного суду м. Києва від 19.12.2013 року
провадження по справі про
адміністративне правопорушення
стосовно ОСОБА_4 було закрито, оскільки
в діях позивача не вбачалося порушення
правил дорожнього руху, відсутня подія
і склад адміністративного
правопорушення, а вказана
дорожньо-транспортна пригода сталась в
результаті порушення правил
дорожнього руху ОСОБА_5

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 10 липня 2014 року ОСОБА_5
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України.

Також судом першої інстанції
встановлено, що автомобіль ДАФ, д.н.
НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5, належить
на праві власності відповідачу ТОВ
«Т.Л.Транс», з яким ОСОБА_5 знаходиться
у трудових відносинах.

Задовольняючи позовні вимоги про
відшкодування матеріальної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до полісу АС 3833289
цивільно-правова відповідальність ТОВ
«Т.Л. Транс» як власника транспортного
засобу - автомобіля «ДАФ», д.н.НОМЕР_2 на
момент ДТП була застрахована у
відповідача ПрАТ «Просто-страхування».
Страхова сума за шкоду, заподіяну майну
третіх осіб, складає 50 000 грн., при цьому
франшиза становить нуль гривень.
Враховуючи, що звітом з визначення
вартості матеріального збитку від
12.08.2014 року встановлено, що позивачу
ОСОБА_4 як власнику пошкодженого
автомобіля «Kia Picanto», д.н. НОМЕР_4 завдано
шкоди в розмірі 58 534 грн. 46 коп., то суд
першої інстанції дійшов висновку про
стягнення з відповідача ПрАТ «Просто
страхування» на користь позивача суми
відшкодування в межах ліміту
відповідальності - 50 000 грн.

Решту суми завданої шкоди внаслідок
пошкодження автомобіля - 5343 грн. 46 коп.
та суму втрати товарної вартості 3191
грн. 08 коп., всього - 8534 грн. 54 коп.
стягнуто з відповідача ТОВ «Т.Л. Транс».
Також з вказаного відповідача
стягнуто на користь позивача
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 2000 грн., витрати на проведення
оцінки вартості матеріального збитку
та направлення телеграм - 806 грн. 08 коп.
та відшкодування витрат на правову
допомогу - 4000 грн.

Колегія суддів погоджується з
вищевказаними висновками суду першої
інстанції, вважає їх законними,
обґрунтованими і такими, що
відповідають обставинам справи та
положенням матеріального і
процесуального закону. Норми
матеріального права - ст. 1194, 1187, 1167 ЦК
України відповідно до спірних
правовідносин застосовані правильно.

Доводи апелянтів про те, що позивачем
не було подано до суду першої інстанції
документів, що підтверджують її право
власності на пошкоджений автомобіль
«Kia Picanto», д.н. НОМЕР_4, спростовується
наявною у матеріалах справи копією про
реєстрацію транспортного засобу від
11.08.2009 року на ім'я ОСОБА_4 ( а.с. 40),
оригінал якого був також наданий
позивачем для огляду в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції.

Доводи апеляційних скарг відповідачів
щодо безпідставного та передчасного
стягнення відшкодування з ПрАТ
«Просто-страхування» з посиланням на
те, що позивач порушила вимоги ст. 33, 34,
22, 37 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» та не повідомила
відповідача у визначений законом
строк про настання ДТП, не подала у
визначений строк заяви про виплату
страхового відшкодування, що є
підставою для відмови у виплаті
страхового відшкодування - колегія
суддів вважає безпідставними
враховуючи наступне.

Так, відповідно до п. 33.1.4. ст. 33 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди, яка
може бути підставою для здійснення
страхового відшкодування
(регламентної виплати), водій
транспортного засобу, причетний до
такої пригоди, зобов'язаний
невідкладно, але не пізніше трьох
робочих днів з дня настання
дорожньо-транспортної пригоди,
письмово надати страховику, з яким
укладено договір обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду
встановленого МТСБУ зразка, а також
відомості про місцезнаходження свого
транспортного засобу та пошкодженого
майна, контактний телефон та свою
адресу.

Отже, статтею 33 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» визначено, що обов'язок подати
повідомлення про настання ДТП
установленого МТСБУ зразка покладено
на водія транспортного засобу,
причетного до ДТП, а подається
зазначене повідомлення тому
страховику, з яким укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Таким чином, обов'язок повідомити ПрАТ
«Просто-страхування» про настання ДТП
покладено на водія ОСОБА_5

Згідно з п.33.1 ст. 35 Закону для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву
про страхове відшкодування.

Разом з тим, зазначені терміни не могли
були дотримані позивачем ОСОБА_4,
оскільки після настання ДТП 23.10.2013 року
щодо неї необґрунтовано було складено
протокол про адміністративне
правопорушення, а тому на той період
часу статусу потерпілої вона не набула.

Можливості дотриматись термінів,
визначених ст. 35 Закону, а саме -
протягом 30 днів з дня подання
повідомлення подати заяву про страхове
відшкодування, позивач ОСОБА_4 також
була позбавлена, оскільки лише 19
грудня 2013 року постановою
Святошинського районного суду м. Києва
провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
передбачене ст. 124 КпАП України, щодо
ОСОБА_9 було закрите за відсутністю
події і складу адміністративного
правопорушення.

Пунктом 33-1.1. ст. 33-1 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачено, що
страхувальник, інша особа,
відповідальність якої застрахована,
водій транспортного засобу, причетного
до дорожньо-транспортної пригоди,
особа, яка має право на отримання
відшкодування (потерпілий), зобов'язані
сприяти страховику та МТСБУ в
розслідуванні причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, а саме:
надати для огляду належний їй
транспортний засіб або інше пошкоджене
майно, повідомити страховика про всі
відомі їй обставини та надати для
огляду та копіювання наявні у неї
документи щодо цієї
дорожньо-транспортної пригоди
протягом семи робочих днів з дня
отримання нею відповідної інформації
або документа.

При цьому відповідно до п.33.3 ст. 33
вказаного Закону, водії та власники
транспортних засобів, причетних до
дорожньо-транспортної пригоди,
власники пошкодженого майна
зобов'язані зберігати пошкоджене майно
(транспортні засоби) у такому стані, в
якому воно знаходилося після
дорожньо-транспортної пригоди, до тих
пір, поки його не огляне призначений
страховиком (у випадках, передбачених
статтею 41 цього Закону, - МТСБУ)
представник (працівник, аварійний
комісар або експерт), а також
забезпечити йому можливість провести
огляд пошкодженого майна (транспортних
засобів).

З огляду на те, що 23.10.2013 року протокол
про адміністративне правопорушення
щодо ОСОБА_5 працівниками ДАІ не
складався, не був складений такий
протокол і після закриття провадження
19.12.2013 року щодо ОСОБА_4, а був складений
лише 24 червня 2014 року, позивач ОСОБА_4 з
метою дотримання вимог закону щодо
необхідності огляду транспортного
засобу представниками відповідача
ПрАТ «Просто-страхування», у лютому 2014
року звернулась до СПД-ФО ОСОБА_7 із
заявою про визначення вартості
матеріального збитку внаслідок
пошкодження автомобіля, у зв'язку із
чим 07 лютого 2014 року відповідачам ТОВ
«Т.Л.Транс» та ПрАТ
«Просто-страхування» були направлені
телеграми із запрошенням на огляд
автомобіля спеціалістом ( а.с. 44).

Відповідно до наявних у матеріалах
справи оригіналів зворотних
повідомлень, телеграми були вручені в
той же день директору ТОВ «Т.Л.Транс»
та уповноваженій особі на прийом
кореспонденції ПрАТ
«Просто-страхування» ( а.с. 49-50).

Отже, будучи завчасно належно
повідомленими про дату огляду
транспортного засобу, представники
відповідачів для огляду не з'явились,
що підтверджується дефектною
відомістю огляду транспортного засобу
12 лютого 2014 року, складеною
спеціалістом за участю власника
автомобіля ОСОБА_4 ( а.с. 26).

Враховуючи викладене, доводи
апелянтів про те, що дії позивача
призвели до неможливості страховика
встановити розмір заподіяної шкоди, є
необґрунтованими. Крім того, як
пояснила позивач в суді апеляційної
інстанції, автомобіль до цього часу
залишається невідремонтованим, і
позивач протягом усього часу розгляду
справи в суді не заперечувала проти
надання автомобіля на огляд.

Як вбачається зі звіту № 936 про
визначення вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу «Кіа Picanto», д.н.
НОМЕР_4, звіт був складений суб'єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою ОСОБА_7, який має відповідний
сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності. При складанні звіту від
13.02.2014 року була використана дефектна
відомість огляду транспортного засобу
від 12.02.2014 року, а для визначення
вартості деталей, що підлягають
заміні, та інших матеріалів і робіт
спеціалістом використовувався
прайс-лист станом на 24.01.2014 року. Станом
на день проведення оцінки розмір
матеріального збитку, завданого
позивачу ОСОБА_4 внаслідок пошкодження
автомобіля, становив 45 287 грн. 73 коп. з
урахуванням 20% ПДВ.

Згідно з пунктом 2.4. Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092,
вартість матеріального збитку (реальні
збитки) визначається як вартісне
значення витрат, яких зазнає власник у
разі пошкодження або
розукомплектування КТЗ, з урахуванням
фізичного зносу та витрат, яких зазнає
чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування КТЗ (втрати товарної
вартості).

Відповідно до п. 8.5.10. Методики, дані
про вартість складових частин КТЗ,
які підлягають заміні, беруть
відповідно до додатка 8, інформаційного
забезпечення від виробника КТЗ, а
також інших джерел, які містять у собі
необхідну інформацію щодо
оригінальних складників.

Пунктом 8.5.12. Методики визначено, що
вартість складових частин КТЗ за
даними іноземних джерел інформації,
зокрема зазначених у додатку 8,
коригується з урахуванням ввізного
мита (якщо КТЗ виготовлено за
межами України), податків, зборів і
інших обов'язкових платежів.

При цьому пунктом 7.2 Методики
визначено, що вартість КТЗ, яка
наведена в іноземній валюті,
визначається в гривнях за офіційним
курсом НБУ на дату оцінки.

Враховуючи, що пошкоджений
транспортний засіб є автомобілем
іноземного виробництва (Південна
Корея), то під час розгляду даної справи
в суді позивачем було подано до суду
звіт № 936-1, виконаний цим же
спеціалістом станом на 12 серпня 2014
року, з використанням прайс-листа
вартості деталей і матеріалів станом
на 07.07.2014 року та з використанням
офіційного курсу НБУ станом на дату
оцінки.

Відповідно до звіту від 12.08.2014 року,
вартість матеріального збитку,
заподіяного позивачу внаслідок
пошкодження автомобіля в ДТП, станом на
вказану дату становить 58 534 грн. 46 коп., з
урахуванням 20% ПДВ. До вказаного
розміру збитку включена також втрата
товарної вартості в сумі 3191 грн. 08 коп.

Посилання апелянта ПрАТ
«Просто-страхування» на те, що
покладений судом в основу рішення звіт
з визначення вартості матеріального
збитку не відповідає вимогам ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», оскільки
спеціаліст не застосував коефіцієнт
фізичного зносу деталей автомобіля,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки, як вбачається із вказаного
звіту ( п.5.2.1), спеціаліст визначав
вартість деталей з урахуванням
коефіцієнту фізичного зносу, проте
значення такого коефіцієнта визначене
спеціалістом як «нуль». Таке
визначення проведено спеціалістом
відповідно до вимог п.7.38 Методики,
оскільки строк експлуатації
автомобіля «Кіа Picanto», д.н. НОМЕР_4
становив 5,58 років, та при нормативному
середньорічному пробігу 16,1 тис. км.,
фактичний середньорічний пробіг
оцінюваного КТЗ становить 2,472 , тобто
недопробіг становить 13,628 тис. км.

Таким чином, доводи апелянтів
щодо неможливості прийняття до уваги
зазначеного висновку з виходячи з того,
що при огляді пошкоджень транспортного
засобу був відсутній представник
страхової компанії, а позивач на свій
розсуд вибрала спеціаліста для
проведення дослідження - колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
зазначений висновок спеціаліста
відповідає вимогам законодавства та
відповідачами не спростовано іншими
належними доказами щодо визначення
розміру завданої шкоди, клопотання про
призначення експертизи відповідачі не
заявляли.

Посилання апелянта ПрАТ
«Просто-страхування» на те, що до уваги
можливо брати лише звіт про оцінку
вартості збитку від 13.02.2014 року, колегія
суддів вважає безпідставним, оскільки
ст. 1192 ЦК України визначено, що розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Доводи апеляційної скарги відповідача
ПрАТ «Просто-страхування» про
необхідність вирахування із суми
страхового відшкодування 20% вартості
ПДВ з огляду на те, що позивачем не
надано доказів вартості проведеного
відновлювального ремонту автомобіля,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки п.36.2 ст. 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», якою передбачено зменшення
суми витрат на проведення
відновлювального ремонту на суму
податку на додану вартість, у даному
випадку не може бути застосовано,
оскільки вказана норма регулює порядок
виплати у разі визнання страховиком
вимог заявника обґрунтованими та
прийняття рішення про виплату.

Враховуючи, що відповідач заперечує
наявність підстав для виплати
відшкодування позивачу, посилаючись на
недотримання нею п. 37.1.3 ст. 37 Закону
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», а проведення
відновлювального ремонту автомобіля
позивача без сплати податку на додану
вартість є неможливим, оскільки ПДВ
включається до ціни товарів та послуг
і, хоча сплачується платником податку,
але за рахунок коштів покупця і
матеріали справи не містять доказів
того, що позивач має можливість
придбати запасні частини та отримати
послуги з ремонту пошкодженого
автомобіля без сплати вказаного
податку, тому суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
стягнення страхового відшкодування у
розмірі, що дорівнює ліміту
відповідальності, у повному обсязі.

Доводи апелянта ПрАТ
«Просто-страхування» щодо відсутності
правових підстав для стягнення суми
втрати товарної вартості автомобіля,
оскільки законом передбачено, що
втрату товарної вартості страховики не
відшкодовують, колегія суддів не
приймає до уваги, адже суму цього
збитку стягнуто судом з відповідача
ТОВ «Т.Л. Транс».

Відповідно до пункту 8.3. вищевказаної
Методики вартість матеріального
збитку визначається як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу складників КТЗ та
величини втрати товарної вартості.
Пунктом 1.6. Методики визначено, що
величина втрати товарної вартості - це
умовна величина зниження ринкової
вартості КТЗ, відновленого за
нормативними вимогами після
пошкодження, порівняно з ринковою
вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 32.1 ст. 32 «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» встановлено, що
страховик або МТСБУ не відшкодовує
шкоду, пов'язану із втратою
товарної вартості транспортного
засобу.

Відповідно до правової позиції,
висловленої Верховним Судом України у
постанові № 6-49цс14 від 04.06.2014 року,
застосування якої є обов'язковим в силу
ст. 360-7 ЦПК України, Методикою
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів
передбачено можливість і порядок
обчислення показника втрати товарної
вартості колісного транспортного
засобу як складової загального розміру
майнової шкоди, яка завдана власнику
транспортного засобу, пошкодженого
внаслідок ДТП. Оскільки від сплати
відповідного відшкодування
законодавством звільнено страховика,
то його згідно зі статтями 1166, 1187, 1194 ЦК
України може бути стягнуто з особи, яка
завдала шкоду.

Таким чином, за наявності законодавчих
обмежень щодо відшкодування шкоди
страховиком, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
матеріальний збиток, який полягає у
втраті товарної вартості, підлягає
стягненню з відповідача ТОВ
«Т.Л.Транс» як з власника джерела
підвищеної небезпеки, який в силу ст.
1187, 1172 ЦК України, несе
відповідальність перед позивачем.

Доводи апелянта про відсутність
доказів заподіяння моральної шкоди є
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки матеріалами справи доведено
факт пошкодження належного позивачу на
праві власності автомобіля, вину водія
автомобіля НОМЕР_2, ОСОБА_5, який є
працівником підприємства відповідача,
причинний зв'язок між діями ОСОБА_5 та
пошкодженням майна позивача. Отже, суд
дійшов правильних висновків про
наявність підстав для відшкодування
моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових (
службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

Суд першої інстанції, встановивши, що
пошкодження майна позивача, належного
їй на праві власності, призвело до
моральних страждань позивача і вимагає
від неї додаткових зусиль для
організації свого життя, вжиття
заходів до проведення
відновлювального ремонту автомобіля,
дійшов обґрунтованого висновку про
необхідність відшкодування завданої
позивачу моральної шкоди.

Розмір такого відшкодування суд
обґрунтовано визначив з урахуванням
принципів розумності та
справедливості в сумі 2000 грн., при цьому
належним чином врахував і характер
правопорушення, і ступінь вини особи,
що завдала шкоди, а також інші
обставини, що мають істотне значення.

Також представник апелянта ТОВ
«Т.Л.Транс» посилався на те, що сума
коштів, сплачена позивачем за
проведення огляду автомобіля та
визначення вартості збитку в розмірі 700
грн., відшкодуванню за рахунок
відповідача не підлягає, оскільки за
змістом положення ст. 34 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» вони не відносяться до
матеріальних витрат .

Проте такі доводи не можуть бути
підставою для скасування рішення суду
у цій частині, оскільки ч.3 ст. 79 ЦПК
України до витрат, пов'язаних з
розглядом справи, віднесено витрати,
пов'язані із залученням спеціалістів;
витрати, пов'язані із проведенням
огляду доказів за місцем їх
знаходження та вчиненням інших дій,
необхідних для розгляду справи.

Доводи представника апелянта щодо
необґрунтованого завищення
відшкодування витрат на правову
допомогу, що було сплачене позивачем на
рахунок адвоката ОСОБА_10, колегія
суддів також вважає безпідставними,
оскільки відповідно до п.2 додаткової
угоди № 1 від 28.01.2014 року до договору №
1020 про надання правової допомоги від
25.10.2013 року загальна вартість послуг
адвоката становить 5500 грн. із
розрахунку 1500 грн. за участь у судових
засіданнях по розгляду
адміністративного протоколу та 4000 грн.
за участь у судових засіданнях по
розгляду цивільного позову про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок ДТП. Зарахування коштів
позивачем на картковий рахунок,
відкритий адвокатом в ПАТ КБ
«ПриватБанк», підтверджується
квитанціями від 25.10.2013 року на суму 4000
грн. ( а.с. 159-160).

При цьому колегія суддів вважає, що
розмір витрат на правову допомогу,
присуджений до відшкодування за
рахунок відповідача ТОВ «Т.Л.Транс»,
відповідає вимогам ст. 1 Закону
України « Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах». Як вбачається з матеріалів
справи, в акті виконаних робіт від
10.10.2014 року зазначено, що адвокат надав
правову допомогу, на проведення якої
було витрачено 55 годин: на підготовку
процесуальних документів (письмових
пояснень, позовної заяви та уточнення
позовних вимог, клопотань), участь в
судових засіданнях у цивільній справі
та справі про адміністративне
правопорушення.

Визначений судом розмір відшкодування
витрат на правову допомогу в сумі 4000
грн. колегія суддів вважає правильним,
оскільки стягненню підлягають лише
витрати, понесені позивачем за надання
правової допомоги у даній цивільній
справі, виходячи із тривалості
судових засідань (22.05.2014 року, 16.06.2014
року, 14.08.2014 року, 18.09.2014 року та 13.10.2014
року), в яких брала участь адвокат
ОСОБА_10, що загалом тривали 2 год. 40 хв.
Також з матеріалів справи вбачається,
що правова допомога полягала у
складанні позовної заяви, заяви про
уточнення позовних вимог, складанні та
направленні запитів, пов'язаних із
необхідністю збору доказів по справі,
наданні консультацій.

Відповідно до п. 48 Постанови № 10
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»,
витрати на правову допомогу, граничний
розмір якої визначено відповідним
законом, стягуються не лише за участь у
судовому засіданні при розгляді
справи, а й у разі вчинення інших дій
поза судовим засіданням, безпосередньо
пов'язаних із наданням правової
допомоги у конкретній справі
(наприклад, складання позовної заяви,
надання консультацій, переклад
документів).

Таким чином, виходячи із кількості
годин, зазначених у акті виконаних
робіт, та визначеного ним обсягу
правової допомоги, а також визначеного
законом граничного розміру
компенсації за 1 годину роботи, яка у
грошовому виразі становить 487 грн. 20
коп. ( 1218 грн. х 40%), суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
стягнення витрат на правову допомогу в
сумі 4000 грн.

Інші доводи апеляційних скарг щодо
невідповідності висновків суду
обставинам справи та недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
не можуть бути прийняті судом
апеляційної інстанції в якості підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
оскільки решти висновків суду не
спростовують та на їх правильність не
впливають.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, надано вірну оцінку
зібраним доказам, відповідно до
спірних правовідносин правильно
застосовано норми матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, доводи, викладені в апеляційних
скаргах, висновків суду не
спростовують, а тому рішення
скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-308, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Т.Л.
Транс» - відхилити. Апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» - відхилити.

Рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 13 жовтня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: