№142/232/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем
України

27.11.2014 року
смт.Піщанка

Піщанський районний суд Вінницької
області в складі:

головуючого судді Гринишиної А.А.,

секретаря Курасевич В.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача
ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Піщанка Вінницької
області справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_5, третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним та його скасування, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_5 про визнання заповіту ОСОБА_9
від 13 лютого 2009 року недійсним та його
скасування. В позовній заяві ОСОБА_1
зазначила, що є дочкою ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_6, що доводиться
рішенням Крижопільського районного
суду Вінницької області від 22 жовтня 2012
року, яким встановлено факт родинних
відносин між ними як дочкою та батьком.
Після смерті батька відкрилась
спадщина, яку може отримати відповідач
ОСОБА_5, оскільки на її ім"я складено
вказаний заповіт. Однак, вважає
позивач, заповіт є недійсним та повинен
бути скасований, оскільки в заповіті
невірно зазначено прізвище батька як
ОСОБА_10, а має бути ОСОБА_10; в заповіті є
багато порушень та він не відповідає
дійсності; ОСОБА_5 не є дочкою ОСОБА_9; у
заповіті зазначено адресу проживання
ОСОБА_9 АДРЕСА_2, але заповіт складено за
адресою по АДРЕСА_1; заповіт складено
приватним нотаріусом; в заповіті з
помилкою написано прізвище свідка
ОСОБА_11, але має бути ОСОБА_12; свідок
ОСОБА_13 тривалий час проживав за межами
України і він є онуком ОСОБА_14, яка
підписала заповіт; в заповіті відсутнє
прізвище її батька. Заявою про
уточнення позовних вимог позивач ще
раз просила скасувати заповіт, так як
його не підписував ОСОБА_9

Судом було залучено до участі в справі
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: приватного
нотаріуса ОСОБА_6, дітей заповідача:
ОСОБА_7, ОСОБА_8, подружжя заповідача
ОСОБА_4 В ухвалі суду від 20 лютого 2014
року на а.с. 30 прізвище третьої особи
вказано за повідомленням позивача
ОСОБА_1 як ОСОБА_15, але після
надходження до суду заяви на а.с.40 від
самої третьої особи та рішення
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 25 червня 2014 року
на а.с.67 встановлено, що правильним є
прізвище третьої особи як ОСОБА_8.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала
поданий нею позов та пояснила, що є
дочкою ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6,
що доводиться рішенням
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 22 жовтня 2012
року, яким встановлено факт родинних
відносин між ними як дочкою та батьком.
Позивач вважає, що, як дочка померлого
ОСОБА_9, має право на спадщину саме вона,
а не ОСОБА_5, на ім"я якої зробив
заповідальне розпорядження ОСОБА_9
Інші діти ОСОБА_9, треті особи ОСОБА_8,
ОСОБА_7, також можуть претендувати на
спадкове майно свого батька.
Оспорюваний заповіт виготовлено з
порушеннями, які зазначені в позовній
заяві, тому його слід визнати недійсним
та скасувати. Крім того, додала позивач,
анкетні дані заповідача ОСОБА_9 в
заповіті про його дату народження
ІНФОРМАЦІЯ_7 не відповідають анкетним
даним її батька, який народився
ІНФОРМАЦІЯ_8, що є додатковою підставою
до визнання заповіту недійсним.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав
свого довірителя ОСОБА_1 та просив
позов задовольнити .В доповнення до
пояснень ОСОБА_1 ОСОБА_2 зазначив, що
заповіт було укладено з порушенням
Порядку посвідчення заповітів і
довіреностей, що прирівнюються до
нотаріально посвідчених,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 1994 р. №
419 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940),
що робить заповіт нікчемним, а саме:у
заповіті зазначено місце посвідчення
заповіту смт.Студена Піщанського
району, а не смт.Піщанка; у заповіті
помилково написане прізвище
заповідача виправлено не у всіх місцях,
де вказано прізвище, а вчинені
виправлення зроблені з порушенням
зазначеного Порядку; не встановлено
особу, яка підписала заповіт; особі, яка
підписала заповіт, заповідач не надав
доручення; в заповіті не зазначені дати
народження свідків; заповідачу не
роз"яснено нотаріусом зміст ст.ст.1241, 1307
ЦК; в спадковій справі ОСОБА_9 наявні
суперечливі дані про заповідача;
нотаріальна форма заповіту правильна,
але із-за порушення порядку його
посвідчення оспорюваний заповіт є
нікчемним.

Відповідач ОСОБА_5 позову не визнала,
просила відмовити в його задоволенні,
пояснивши суду, що заповіт було
складено на її ім"я ОСОБА_9 за його
бажанням відповідно до процедури
посвідчення заповіту.Покійний ОСОБА_9
доводився її вітчимом, оскільки
перебував з її матір"ю ОСОБА_4 в
зареєстрованому шлюбі з 06 липня 1982 року
до дня смерті. ОСОБА_9 завжди ставився
до неї дуже добре, натомість і вона
вважала його близькою людиною.Оскільки
покійний вітчим останніх одинадцять
років був сліпий, тривалий час хворів,
мав онкологічне захворювання і
потребував стороннього догляду, вона
допомагала своїй матері ОСОБА_4
доглядати за ним. Натомість діти
ОСОБА_9, зокрема й позивач ОСОБА_1, з
батьком не спілкувалися взагалі,
ніколи не цікавилися його життям та
проблемами.За таких обставин
відповідач вважає своє право на
спадкування за заповітом ОСОБА_9 не
тільки законним, а й справедливим.

Представник відповідача ОСОБА_3 вважає
позов безпідставним та просив
відмовити в його задоволенні,
заначивши, що позивач не впоралась з
доведенням своїх вимог належними та
допустими доказами по справі, вимога
про визнання заповіту нікчемним до
суду не подавалась, наявність помилок в
заповіті не тягне за собою його
недійсність, оскільки воля заповідача
не спотворена.

Третя особа ОСОБА_4 суду пояснила, що
перебувала з ОСОБА_9 в зареєстрованому
шлюбі з 06 липня 1982 року до дня смерті. У
покійного було троє дітей: ОСОБА_7,
ОСОБА_1, ОСОБА_8 З усіх дітей з батьком
спілкувалася лише ОСОБА_8 за часів, коли
ще була молодою дівчиною, однак після
того, як батько не позичив її чималу
суму коштів на придбання автомобіля,
спілкуватися з батьком перестала, як і
інші діти. Покійний ОСОБА_9 добре
ставився до неї, як до дружини, та до її
дочки ОСОБА_5 Останніх одинадцять років
чоловік тяжко хворів, осліп, потребував
постійного стороннього догляду, в чому
й допомагала її дочка ОСОБА_5 Очевидно
ОСОБА_9, бажаючи в такий спосіб
подякувати її за турботу про нього,
вирішив скласти заповіт на ім"я дочки,
але це питання ніколи ними не
обговорювалось, тим більше вона,
ОСОБА_4, його до цього не спонукала та не
примушувала. Так як покійний був сліпий
і тяжко хворий, нотаріус прибув до них
до дому на АДРЕСА_1 для того, щоб скласти
заповіт. Заповіт було зроблено при
свідках ОСОБА_12 та ОСОБА_13, підписано
ОСОБА_14, так як чоловік був сліпий.
Вважає, що при укладенні заповіту все
було зроблено законно, ОСОБА_9
перебував при своєму розумі, все
розумів, вільно розпорядився майном
без тиску чи примусу. За наведених
обставин вважає неможливим
задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_8 в судовому
засіданні участі не приймала, проте
надіслала на адресу суду заяву на а.с.84,
в якій просила розглянути справу без її
участі, позовні вимоги ОСОБА_1
пітримала повністю.

Третя особа ОСОБА_7 до суду не з"явився,
про час та місце розгляду справи
інформувався належним чином, сторони
повідомили суд про те, що ОСОБА_7
обізнаний про дану справу, але не бажає
приймати в нії участь.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому
засіданні участі не приймала, надавши
письмові пояснення на а.с.133 від 13
жовтня 2014 року та на а.с.233 від 21
листопада 2014 року про те, що 13 лютого 2009
року нею було дійсно посвідчено
заповіт від імені ОСОБА_9, яким він
заповів свою земельну ділянку плщею
2,6928 га ОСОБА_5.У зв"язку з хворобою
ОСОБА_9 заповіт посвідчувався вдома за
адресою: АДРЕСА_1, де проживав
заповідач. Згідно паспорта, згідно
якого було встановлено його особу,
місце реєстрації заповідача на той час
було : АДРЕСА_2. Порядок вчинення
нотаріальних дій вдома передбачено п.2
глави 1 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, де зазначено,
що коли фізична особа не може з"явитися
в нотаріальну контору або в приміщення,
яке є робочим місцем (конторою)
приватного нотаріуса, такі нотаріальні
дії можуть бути вчинені поза вказаним
приміщенням.В посвідчувальному написі
на заповіті та в реєстрі для реєстрації
нотаріальних дій зазначено місце
вчинення нотаріальної дії із
зазначенням адреси, а також причини, з
якої заповіт був посвідчений
вдома.Також такий запис, стверджує
третя особа ОСОБА_6, був занесений нею
до Книги обліку викликів нотаріуса за
межі робочого місця приватного
нотаріуса 13 лютого 2009 року. Із-за
хвороби (поганого зору) ОСОБА_9 не міг
сам прочитати складений заповіт та
власноручно підписати його. Крім
підпису, заповідачу слід було написати
власноручно : " Мною, ОСОБА_9, текст
заповіту прочитано вголос і
власноручно підписано". За його
дорученням, в його, заповідача, та її,
нотаріуса, присутності заповіт був
підписаний іншою особою ОСОБА_14. Якщо
заповідач через фізичні вади не може
сам прочитати заповіт, посвідчення
заповіту має відбутися не менше, ніж
при двох свідках. Свідками посвідчення
заповіту були ОСОБА_12 та ОСОБА_13. 13
лютого 2009 року, зазначає ОСОБА_6, через
велику кількість відвідувачів та
значну кількість нотаріальних дій, в
тому числі посвідчення заповітів, при
посвідченні заповіту ОСОБА_9, в тексті
заповіту було допущено орфографічну
описку, а саме була вказана невірна
дата народження ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_7.
При реєстрації заповіту в приміщенні
нотаріальної контори в Спадковому
реєстрі та в книзі реєстрації
нотаріальних дій за 2009 рік було вказано
вірну дату народження заповідача -
ІНФОРМАЦІЯ_8.У зв"язку з тим, що жодна із
зацікавлених осіб не зверталась до
нотаріуса з приводу невірної дати
народження заповідача, виправлення в
тексті заповіту не проводилось.Заповіт
ОСОБА_9 складено без порушення вимог
щодо його форми та посвідчення,
волевиявлення заповідача було вільним
і відповідало його волі. З наведених
підстав, тертя особа ОСОБА_6 вважає, що в
задоволенні позову ОСОБА_1 слід
відмовити.

Допитані судом свідки ОСОБА_12 та
ОСОБА_13 суду пояснили, що дійсно 13
лютого 2009 року були свідками при
вчиненні заповіту їх сусідом ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_5 Так як ОСОБА_9 був на той
час людиною похилого віку, хворів, не
бачив, замість нього заповіт підписала
сусідка ОСОБА_14, а вони, свідки, вголос
прочитали заповіт та підписали його.
Свідки не є родичами ні ОСОБА_9, ні
ОСОБА_5 ОСОБА_9 був при своєму розумі,
все розумів та все усвідомлював, на
нього ніхто не тиснув, він зрозумів
зміст заповіту та не мав до його тексту
ніяких зауважень.

Свідок Шигида І.В., державний нотаріус
Піщанської державної нотаріальної
контори, суду пояснила, що 20 червня 2012
року нею було заведено спадкову справу
№ 104/ 2012 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_6
ОСОБА_9, оскільки до нотаріальної
контори із відповідними заявами про
прийняття спадщини звернулись
спадкоємці ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_8, які
надали свідоцтво про смерть ОСОБА_9 від
23 січня 2012 року, довідку Піщанської
селищної ради Піщанського району
Вінницької області від 21 травня 2012 року
про те, що ОСОБА_9 на день смерті
проживав в АДРЕСА_1, копію свідоцтва про
народження померлого № НОМЕР_3, в якому
зазначено, що ОСОБА_10 народився
ІНФОРМАЦІЯ_8, а також заповіт ОСОБА_9 від
13 лютого 2009 року. На підставі наданого
її свідоцтва про смерть ОСОБА_9 вона
зробила відповідні запити до
Спадкового реєстру та отримала
Інформаційну довідку №30833769,
Інформаційну довідку №30833777, з яких
слідувало, що за параметрами запиту на
ОСОБА_9 інформація у Спадковому реєстрі
відсутня. Відсутність інформації
нотаріус пояснила тим, що написання
прізвища та інших анкетних даних особи
має бути безпомилковим та ідентичним з
усіма іншими документами.Оскільки
написання прізвища спадкодавця є
різним, інформація цілком можливо
могла бути відсутня. З огляду на те, що
при прийнятті рішення по спадковій
справі нотаріус ретельно вивчає всі
наявні документи і тільки в разі їх
повної відповідності приймає рішення
та видає відповідний документ, вказані
інформаційні довідки не носять
остаточного характеру. Продовжуючи
роботу по спадковій справі, державний
нотаріус зареєструвала дану спадкову
справу в Спадковому реєстрі, що
доводиться витягом №30833829. Згодом
спадкоємці повідомили її про наявність
судових справ з приводу заповіту та
права на спадщину, тому робота зі
спадковою справою була припинена до
закінчення розгляду справ в суді. 16
жовтня 2014 року нею було отримано ще
одну інформаційну довідку зі
Спадкового реєстру №38644206, з якої
слідує, що 13 лютого 2009 року приватним
нотаріусом ОСОБА_6 було внесено до
Спадкового реєстру відомості про
виправлення прізвища заповідача з
"ОСОБА_4" на "ОСОБА_4" в заповіті від 13
лютого 2009 року, який виготовлено на
бланку ВМС 269712. Інших дій в спадковій
справі нотаріус не проводила, що
доводиться її матеріалами, які надані
суду.

Заслухавши сторони, їх представників,
пояснення третіх осіб, свідків та
дослідивши письмові докази по справі,
матеріали спадкової справи, суд вважає,
що в задоволенні позову слід відмовити
з наступних підстав.

Під час судового розгляду встановлено,
що ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_9, що
доводиться свідоцтвом про смерть серії
НОМЕР_1 від 23 січня 2012 року на а.с.26. 13
лютого 2009 року ОСОБА_9 зробив
заповідальне розпорядження ( заповіт),
посвідчений приватним нотаріусом
Піщанського районного нотаріального
округу ОСОБА_6, за яким належну йому
земельну ділянку площею 2.6928 га, яка
розташована на території Піщанської
селищної ради Піщанського району
Вінницької області, грошовий вклад з
нарахованими відсотками та
компенсацією, який зберігається в
Піщанській філії Крижопільського
Ощадбанку Вінницької області № 2924/026 на
рахунку № НОМЕР_2, заповів ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, відповідачеві по справі.

Після смерті ОСОБА_9 у нього залишились:
дружина, ОСОБА_4, з якою покійний
перебував в зареєстрованому шлюбі з 06
липня 1982 року до дня смерті; діти
ОСОБА_7, ОСОБА_1, ОСОБА_8 Факт родинних
відносин між позивачем ОСОБА_1 та
ОСОБА_9 як між дочкою та батьком
встановлено рішенням Крижопільського
районного суду Вінницької області від
22 жовтня 2012 року на а.с.5 та ухвалою
Крижопільського районного суду
Вінницької області від 22 січня 2014 року
про виправлення описки на а.с.6. Факт
родинних відносин між третьою особою
по справі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 як між
дочкою та батьком встановлено рішенням
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області від 25 червня 2014 року
на а.с.67.

Відповідач по справі ОСОБА_5, на користь
якої складено оспорюваний заповіт,
доводиться покійному ОСОБА_9 падчіркою,
дочкою дружини ОСОБА_4

Згідно виписки із акту огляду МСЕК
№233848 на а.с.112а, 19 лютого 2008 року ОСОБА_9,
1933 року народження, було встановлено
безтерміново першу "А" групу
інвалідності по зору, причиною
інвалідності зазначено загальне
захворювання та вказано на потребу в
постійній сторонній допомозі.

У зв"язку з хворобою ОСОБА_9 заповіт
посвідчувався приватним нотаріусом
ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, де фактично
проживав заповідач разом з дружиною
ОСОБА_4, що не запечується сторонами,
підтверджується поясненнями третіх
осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_6, показаннями
свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13

З пояснень нотаріуса ОСОБА_6 слідує, що
особа заповідача ОСОБА_9 була
встановлена нею згідно його паспорта,
також було встановлено місце
реєстрації заповідача за адресою :
АДРЕСА_2.

На час посвідчення заповіту 13 лютого 2009
року була чинною Інструкція про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затверджена
наказом Міністерства юстиції України 03
березня 2004 року за №320/15, зареєстрована
в Міністерстві юстиції України 03
березня 2004 року за №283/8882, з
відповідними змінами та доповненнями,
за якою, відповідно до глави1 п.1 чинення
нотаріальних дій в Україні
покладається на нотаріусів, які
працюють у державних нотаріальних
конторах, державних нотаріальних
архівах (далі - державні нотаріуси) або
займаються приватною нотаріальною
діяльністю (далі - приватні нотаріуси)(
далі по тексту Інструкція).

Суд не приймає до уваги доводи
представника позивача ОСОБА_2 про
порушення нотаріусом порядку
посвідчення заповіту в порушення
Порядку посвідчення заповітів і
довіреностей, що прирівнюються до
нотаріально посвідчених,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 15 червня 1994 р. №
419 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 6 липня 2006 р. № 940),
так як даний порядок поширюється на
уповноважених посадових осіб органів
місцевого самоврядування; начальників
госпіталів, санаторіїв, інших
військово-лікувальних закладів, їх
заступників з медичної частини,
старших або чергових лікарів
;командирів (начальників) військових
частин, з'єднань, установ,
військово-навчальних
закладів;головних лікарів, їх
заступників з медичної частини або
чергових лікарів лікарень, госпіталів,
інших стаціонарних закладів охорони
здоров'я; директорів або головних
лікарів будинків для осіб похилого
віку та інвалідів; начальників установ
виконання покарань та слідчих
ізоляторів; капітанів морських або
річкових суден; начальників пошукових
або інших експедицій .

Главою 1 п.2 даної Інструкції
передбачено, що, відповідно до Закону
України "Про нотаріат", Цивільного та
Сімейного кодексів України нотаріуси
вчиняють такі нотаріальні дії як
посвідчення правочинів (договорів,
заповітів, довіреностей, тощо).

За п.5 глави 1 Інструкції, тексти
заповітів викладаються на спеціальних
бланках нотаріальних документів.
Зразок, опис, порядок витрачання,
зберігання, обігу та звітності
спеціальних бланків нотаріальних
документів установлюються Кабінетом
Міністрів України.Зазначені
нотаріальні дії, вчинені без
використання спеціальних бланків
нотаріальних документів, є нечинними.

Згідно глави 2 про загальні правила
вчинення нотаріальних дій, в п.10
зазначено, що нотаріальні дії можуть
вчинятися будь-яким нотаріусом на всій
території України, за винятком
обмежень у праві вчинення нотаріальних
дій, установлених Законом України "Про
нотаріат" та іншими актами
законодавства України. Пунктом 11
передбачено, що нотаріальні дії
вчиняються в приміщенні державної
нотаріальної контори, у державному
нотаріальному архіві, приміщенні, яке є
робочим місцем (конторою) приватного
нотаріуса. В окремих випадках, коли
фізична особа не може з'явитися в
зазначене приміщення, а також коли того
вимагають особливості посвідчуваного
правочину, такі нотаріальні дії можуть
бути вчинені поза вказаними
приміщеннями, але в межах
нотаріального округу. Якщо нотаріальна
дія вчиняється поза приміщенням
державної нотаріальної контори,
державного нотаріального архіву,
приміщенням, яке є робочим місцем
(конторою) приватного нотаріуса, у
посвідчувальному написі та в реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій
зазначається місце вчинення
нотаріальної дії (удома, у лікарні, за
місцезнаходженням юридичної особи та
ін.) із зазначенням адреси, а також
причин, з яких нотаріальна дія була
вчинена поза вказаними приміщеннями.
Такий запис був занесений приватним
нотаріусом ОСОБА_6 до Книги обліку
викликів нотаріуса за межі робочого
місця приватного нотаріуса 13 лютого 2009
року. Із-за хвороби (поганого зору)
ОСОБА_9 не міг сам прочитати складений
заповіт та власноручно підписати його,
оскільки, крім підпису, заповідачу слід
було написати власноручно речення: "
Мною, ОСОБА_9, текст заповіту прочитано
вголос і власноручно підписано". За
його дорученням, в його, заповідача, та
її, нотаріуса, присутності заповіт був
підписаний іншою особою ОСОБА_14.
Свідками посвідчення заповіту були
ОСОБА_12 та ОСОБА_13.

Главою 2 пунктом 16 Інструкції
передбачено, що нотаріально
посвідчувані правочини, а також заяви
та інші документи підписуються у
присутності нотаріуса. Якщо фізична
особа внаслідок фізичної вади або
хвороби не може власноручно підписати
документ, то за її дорученням у її
присутності та в присутності нотаріуса
цей документ може підписати інша особа.
Про причини, з яких фізична особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії, не могла підписати документ,
зазначається у посвідчувальному
написі. Правочин за особу, яка не може
підписати його, не може підписувати
особа, на користь або за участю якої
його посвідчено.Якщо фізична особа, яка
звернулася за вчиненням нотаріальної
дії є сліпою, нотаріус, крім того,
прочитує їй текст документа, про що на
документі робиться відповідна
відмітка. В даному випадку під
дорученням заповідача підписати
документ іншою особою не слід розуміти
правовідносини з представництва за
довіреністю за ст.244 ЦК, як вважає
представник позивача і які, на його
думку, не були оформлені належним
чином. Згідно зі ст.1234 ч.2 ЦК, право на
заповіт здійснюється особисто,
вчинення заповіту через представника
не допускається, а відповідно до ст.238
ч.2 ЦК представник не може вчиняти
правочин, який відповідно до його
змісту може бути вчинений лише
особисто тією особою, яку він
представляє.

Пунктом 23 глави 2 Інструкції
передбачено, що при посвідченні
правочину всі дописки і виправлення
можуть бути зроблені тільки під час
вчинення нотаріальної дії.Усі
виправлення мають бути зроблені так,
щоб усе помилково написане, а потім
закреслене можна було
прочитати.Виправлення, зроблені в
тексті нотаріально оформлюваного
документа, який не потребує підпису
особи, що звернулася за вчиненням
нотаріальної дії (наприклад, копія
документа), застерігаються нотаріусом
лише в кінці посвідчувального напису з
проставленням підпису нотаріуса і
печатки на такому застереженні.Дописки
чи виправлення, зроблені в тексті
правочину, повинні бути застережені
нотаріусом, підписані особами, які
вчиняють нотаріальну дію, із
зазначенням дати внесених виправлень
чи дописок та скріплені підписом і
печаткою нотаріуса.

Пункт 25 глави 2 Інструкції передбачає,
що про всі нотаріальні дії робиться
запис у реєстрах для реєстрації
нотаріальних дій після того, як
нотаріус зробить посвідчувальний
напис на документі або підпише
документ, що ним видається.

Як слідує зі встановленого під час
розгляду справи, описана вище
процедура посвідчення заповіту
приватним нотаріусом була витримана.

Серед інших, однією з підстав визнання
заповіту недійсним, позивач ОСОБА_1
вказує на неправильність написання
дати народження заповідача, яка має
бути не ІНФОРМАЦІЯ_7, як вказано в
заповіті, а ІНФОРМАЦІЯ_8, як про це
зазначено в довідці Піщанського РС
УДМС України у Вінницькій області від 7
жовтня 2014 року на а.с.134. При цьому, ні
позивач, ні інші учасники розгляду
справи не сумніваються в особі
заповідача, знають дату його
народження як ІНФОРМАЦІЯ_8. Дану
розбіжність в датах написання
народження заповідача в заповіті
ОСОБА_9 від 13 лютого 2009 року третя особа
ОСОБА_6 пояснила, що через велику
кількість відвідувачів та значну
кількість нотаріальних дій, в тому
числі посвідчення заповітів, при
посвідченні заповіту ОСОБА_9, в тесті
заповіту було допущено орфографічну
описку, а саме була вказана невірна
дата народження ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_7.
При реєстрації заповіту в приміщенні
нотаріальної контори в Спадковому
реєстрі та в книзі реєстрації
нотаріальних дій за 2009 рік було вказано
вірну дату народження заповідача -
ІНФОРМАЦІЯ_8.У зв"язку з тим, що жодна із
зацікавлених осіб не зверталась до
нотаріуса з приводу невірної дати
народження заповідача, виправлення в
тексті заповіту не проводилось.Заповіт
ОСОБА_9 складено без порушення вимог
щодо його форми та посвідчення,
волевиявлення заповідача було вільним
і відповідало його волі.

З наведеного слідує, що при оформленні
заповіту ОСОБА_9 нотаріус, відповідно
до п.13 глави 2 Інструкції, встановила
особу, яка звернулася за оформленням
нотаріальної дії за паспортом, що
унеможливило будь-які сумніви щодо
особи громадянина, оскільки, приватний
нотаріус ОСОБА_6, зареєструвавши
посвідчений правочин в спадковому
реєстрі 13 лютого 2009 року о 13 год. 59
хвилин, зазначила заповідачем ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_5, що доводиться витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі на
а.с.225.

Встановлення особи заповідача
здійснювала і державний нотаріус
Шигида І.В. при оформленні спадкової
справи, оскільки прізвище заповідача
за написанням різниться не тільки із
заповітом, свідоцтвом про смерть, а й зі
свідоцтвом про народження померлого, в
якому по батькові заповідача також
написано по іншому як "ОСОБА_9", замість
"ОСОБА_9".

Пункт 36 глави 3 Інструкції зобов"язує
нотаріуса встановити дійсні наміри
кожної із сторін до вчинення правочину,
який він посвідчує, а також відсутність
у сторін заперечень щодо кожної з умов
правочину. Встановлення дійсних
намірів кожного з учасників правочину
здійснюється шляхом встановлення
нотаріусом однакового розуміння
сторонами значення, умов правочину та
його правових наслідків для кожної із
сторін .Встановлення дійсних намірів
однієї із сторін правочину може бути
здійснено нотаріусом за відсутності
іншої сторони з метою виключення
можливості стороннього впливу на її
волевиявлення. Правочин посвідчується
нотаріусом, якщо кожна із сторін
однаково розуміє значення, умови
правочину та його правові наслідки, про
що свідчать особисті підписи сторін на
правочині.

Розділ 17 Інструкції регулює питання
посвідчення заповітів та вказує, що
нотаріус посвідчує заповіти
дієздатних фізичних осіб, у тому числі
подружжя, які складені відповідно до
вимог статей 1233 - 1257 Цивільного кодексу
України та особисто подані
нотаріусу.Посвідчення заповіту через
представників не допускається.

Заповіт має бути складений у письмовій
формі, із зазначенням місця і часу
складення заповіту, дати та місця
народження заповідача та підписаний
особисто заповідачем.Нотаріус
посвідчує заповіт, який написаний
заповідачем власноручно або за
допомогою загальноприйнятих технічних
засобів.У цьому разі заповіт має бути
вголос прочитаний заповідачем і
підписаний ним, про що зазначається ним
перед його підписом.

Якщо заповідач унаслідок фізичної
вади, хвороби або з будь-яких інших
причин не може власноручно підписати
заповіт, за дорученням заповідача він
може бути підписаний іншою фізичною
особою за правилами, викладеними в
пункті 16 цієї Інструкції.

Фізична особа, на користь якої
заповідається майно, не вправі
підписувати заповіт за заповідача. На
бажання заповідача, а також у випадках,
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
при свідках.

Присутність не менш як двох свідків при
посвідченні заповіту є обов'язковою.

Свідками можуть бути особи з повною
цивільною дієздатністю. Свідками не
можуть бути:нотаріус,особи, на користь
яких складено заповіт, члени сім'ї та
близькі родичі спадкоємців за
заповітом, які не можуть прочитати або
підписати заповіт.

Текст заповіту має містити відомості
про особу свідків, а саме: прізвище,
ім'я, по батькові кожного з них, дату
народження, місце проживання,
реквізити паспорта чи іншого
документа, на підставі якого було
встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт,
зачитують його вголос та ставлять свої
підписи на ньому.

Зміст ст.ст.1241,1254,1307 ЦК нотаріусом
заповідачеві роз"яснено, що спростовує
доводи прдставника позивача про
наявність порушення процедури
оформлення заповіту та, як наслідок,
його нікчемність.

Наведенні положення Інструкції
кореспондують з нормами Закону України
"Про нотаріат" від 02 вересня 1993 року в
чинній на час посвідчення оспорюваного
заповіту редакції, а саме зі
ст.ст.1,7,34,41,43,44,45,52 даного закону.

Аналіз наведених вище норм Інструкції,
перевірка доводів позивача ,
спрстувань відповідача, пояснень
третіх осіб, показань свідків дають
суду всі підстави до висновку, що при
посвідченні заповіту ОСОБА_9 не було
допущено порушень процедури, форми,
порядку, місця та способу його
укладання, підписання, посвідчення та
реєстрації.

Відповідно до ст. 1233 ЦК, заповіт - це
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Заповіт є правочином, який укладається
фізичною особою (заповідачем) на
випадок смерті, вчиняється в
передбаченій законом формі, тому на
нього також поширюються загальні
положення про правочини. Заповіт може
бути визнано недійсним з часу його
укладення у разі, якщо заповіт уклала
особа, яку визнано в судовому порядку
недієздатною або котра не досягла віку
заповідальної дієздатності; заповідач
не підписав особисто заповіт і за його
проханням заповіт не підписаний іншим
громадянином; за проханням заповідача
заповіт підписано особою, яка не мала
права його підписувати; заповіт
посвідчений особою, якій чинне
законодавство таких повноважень не
надає.

Підстави визнання заповіту недійсним
можуть бути встановлені і після
відкриття спадщини складання іншого
заповіту який, по суті, скасував
попередній; встановлення обставин, які
б спотворили волю заповідача на момент
укладання заповіту ( насильство, обман,
помилка);встановлення факту, що на
момент складання заповіту заповідач не
здатний був усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними.

Для дійсності заповіту необхідно
з'ясувати волю особи, яка бажає
складати заповіт та належним чином
оформити волевиявлення. Саме
нотаріальна форма заповіту, яка в
цілому була витримана в даному спорі,
дозволила суду впевнитися у вільному
волевиявленні заповідача, з'ясувати
істинний зміст заповіту, переконатися
в тому, що на волю заповідача не
вплинули сторонні особи, заповідач
перебував у свідомості, при своєму
розумі та, незважаючи на фізичні вади,
добре орієнтувався в суті подій, що
відбувалися, а тому відсутні обставини,
які могли б слугувати підставами для
визнання заповіту недійсним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК
України за позовом зацікавленої особи
суд визнає заповіт недійсним тоді, якщо
буде установлено, що волевиявлення
спадкодавця не було вільним і не
відповідало його волі, наприклад,
відбулося складання заповіту під
впливом насильства з боку спадкоємця.
Але при зазначених обставинах справи
заповіт не може бути визнано недійсним
із-за відсутності обставин, які б
спотворювали волю заповідача.

При вирішення питання про визнання
заповіту недійсним, треба враховувати,
що якщо в заповіті є помилки або
неточності які самі по собі не
суперечать правилам вчинення
правочину чи формі правочину, то такий
заповіт не може бути визнаний
недійсним за таких підстав.

На виконання настанов Пленуму ВСУ,
перелічених в Постанові від 6 листопада
2009 року N 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд застосував
норми матеріального права, якими
регулюються відповідні відносини на
час їх виникнення: ст.203 ЦК про загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, ст.204 ЦК про
презумпцію правомірності правочину;
ст.ст.205, 209, 211 ЦК.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою-третьою, п"ятою та шостою ст.203
ЦК, а саме недодержання вимог про те, що
зміст правочину не може суперечити
Цивільному кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками (
усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Даний перелік підстав визнання
правочину недійсним є вичерпним і такі
підстави не тільки не доведені
позивачем, а й не викладені в позовних
вимогах.

Вимога представника позивача,
викладена в судових дебатах, про
визнання правочину нікчемним є
безпідставною, оскільки такий предмет
спору у справі відсутній та, за змістом
ч.2 ст. 215 ЦК недійсність нікчемного
правочину встановлюється законом, а не
судом. Нікчемний правочин може бути
визнаний судом тільки дійсним і тільки
у випадках, встановлених ЦК.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 208, 209, 213-215 ЦПК,-

В И Р І Ш ИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5,
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання заповіту
недійсним та його скасування відмовити
за безпідставністю вимог.

Рішення суду може бути оскаржене
шляхом подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення до апеляційного суду
Вінницької області через суд першої
інстанції, а особами, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, апеляційна скарга
може бути подана до апеляційного суду
Вінницької області протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення через суд першої інстанції.

Суддя: