Справа № 367/8570/13-ц Головуючий у І
інстанції Пархоменко О.В.Провадження №
22-ц/780/5388/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

Головуючого - Коцюрби О.П.,

Суддів - Журби С.О.,
Сержанюка А.С.,

При секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 30 липня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
третя особа: ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, за
позовом третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання майнових обов'язків по сплаті
боргу за договором позики спільною
сумісною власністю та поділ спільного
боргу, -

Заслухавши доповідь судді
Апеляційного суду, пояснення сторін,
вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до Ірпінського
міського суду Київської області із
даним позовом, посилаючись на те, що між
нею та відповідачем 28 грудня 1996 року
було зареєстровано шлюб, від якого вони
мають двох дітей - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний момент діти
проживають разом з нею в їхній спільній
квартирі АДРЕСА_1.

Вказує, що за час їхнього з чоловіком
спільного сімейного проживання
склалися обставини, що призвели до
неможливості подальшого спільного
проживання. Причиною виникнення
непри»язнених стосунків та
розбіжностей між ними стала подружня
зрада її чоловіка. Всі її спроби щодо
примирення закінчувалися тим, що
відповідач не хотів її розуміти,
відмовлявся йти на будь-які компроміси.
Майже рік вони не ведуть спільного
господарства, відповідач пішов з сім'ї
і на сьогоднішній день проживає окремо
від неї, шлюбні відносини з цього часу
між ними припинені.

Позивач вказувала, що за час
перебування у зареєстрованому шлюбі
вони сумісно придбали наступне майно:
автомобіль марки Toyota Corolla, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1; двокімнатну квартира АДРЕСА_1,
автомобіль марки Mitsubishi, 2013 року
випуску, державний номерний знак їй
невідомий, земельну ділянку з будинком,
що розташовані в с. Кайтанівка,
Катеринопільського району Черкаської
області, однокімнатну квартиру, що
розташована в м. Буча, Київської
області, місцезнаходження якої їй
невідоме.

Двокімнатна квартиру АДРЕСА_1 вони
придбали 21 серпня 2007 року, що
підтверджується кредитним договором
№ 49.32/69/07-ІП за 85 000,0 доларів
США.

На момент подачі даного позову
домовленості про добровільний поділ
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя, між ними не досягнуто, тому
постало питання про розподіл майна
подружжя в судовому порядку.

Позивачка просила визнати за нею право
власності на двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право
власності на автомобіль марки Toyota Corolla,
2008 року випуску, шляхом сплати
позивачці 1/2 частини вартості
автомобіля в розмірі 60 000,00 грн, визнати
за ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку з будинком, що розташований в с.
Кайтанівка, Катеринопільського району,
Черкаської області, визнати за ОСОБА_3
право власності на 1/2 частину
однокімнатної квартири, що була
придбана в період перебування у
зареєстрованому шлюбі, що знаходиться
в м. Буча Київської області, визнати за
ОСОБА_1 право власності на автомобіль
марки Mitsubishi, 2013 року випуску, шляхом
сплати позивачці 1/2 частину вартості
вказаного автомобіля, що буде
визначена при отриманні документів від
відповідача, стягнути з відповідача у
повному обсязі понесенні нею судові
витрати.

В подальшому, під час розгляду справи,
ОСОБА_3 уточнила свої позовні вимоги та
просила розділити спільне майно
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, відступивши
від засади рівності часток подружжя,
визнати за ОСОБА_3 право власності на
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, визнати
за ОСОБА_1 право власності на земельну
ділянку площею 0,2499 га., розташовану по
АДРЕСА_2, стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 понесені судові витрати за
сплату судового збору.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним
позовом до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя, посилаючись на те, що 21 серпня
2007 року він, перебуваючи у
зареєстрованому з ОСОБА_3 шлюбі, уклав
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, вартістю 429 250 грн. Вказаний
договір укладений ним за письмовою
згодою дружини в інтересах сім'ї, адже
майно, одержане за договором,
використане та використовується за
призначенням в інтересах сім'ї, а сааме
- з часу придбання вказаної квартири і
по теперішній час у ній проживають їх
спільні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Вказану вище квартиру він придбав за
рахунок коштів, отриманих на підставі
кредитного договору № 49.32/69/07-Іп,
укладеного 21 серпня 2007 року між ним та
ВАТ "Кредитпромбанк".

Вважає, що квартира АДРЕСА_1 є
об'єктом права спільної сумісної
власності в розумінні ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК
України та підлягає поділу у
відповідності до вимог ч.1 ст. 70 СК
України (рівності часток дружини та
чоловіка). Домовленості чи шлюбного
договору у сторін немає. Просив
поділити майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
визнати за ОСОБА_3 право власності на
1/2 частини двокімнатної квартири
АДРЕСА_1, стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір.

В подальшому, під час розгляду справи
ОСОБА_1 уточнив свої позовні вимоги та
просив поділити майно ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
що є спільною сумісною власністю
подружжя, визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_3
право власності на 1/2 частину
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір.

Третя особа із самостійними вимогами
ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання майнових
обов'язків по сплаті боргу за договором
позики спільною сумісною власністю та
поділ спільного боргу, посилаючись на
те, що 21 серпня 2007 року ОСОБА_1,
перебуваючи у зареєстрованому з ОСОБА_3
шлюбі, уклав договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1, вартістю 429 250 грн. З
метою купівлі вказаної вище квартири,
ОСОБА_1 уклав з ВАТ "Кредитпромбанк"
кредитний договір № 49.32/69/07-Іп на суму 85
000 доларів США. З метою забезпечення
вказаного вище кредитного договору,
сторонами 21 серпня 2007 року укладено
іпотечний договір № 49.12/69/1368/07,
предметом якого стала квартира
АДРЕСА_1.

Крім вказаного, ОСОБА_1 з метою
забезпечення виконання кредитного
договору від 21 серпня 2007 року №
49.32/69/07-Іп, який в свою чергу
забезпечувався іпотечним договором
від 21 серпня 2007 року № 49.12/69/1368/07
укладено 02 січня 2008 року з нею усний
договір позики грошових коштів у
розмірі 38 075 доларів США. Вказані
грошові кошти нею передані ОСОБА_1 в
період з 01 лютого 2008 року до 30 червня 2009
року. Згідно розрахунку, у вказаний
вище період, нею передано ОСОБА_1 242 134,15
грн..

Вказує, що вказаний вище договір
укладений ОСОБА_1 в інтересах сім'ї.
Враховуючи значну вартість квартири 429
250 грн. та фінансовий стан подружжя
ОСОБА_1, вони не мали змоги належним
чином виконувати умови кредитного
договору, яким передбачено сплату
кредитних коштів в розмірі приблизно 300
доларів США щомісячно аж до 2032 року та
процентів за користування грошима у
розмірі 14 відсотків річних. Тобто,
уклавши вказаний вище договір позики,
ОСОБА_1 отримав грошові кошти за
рахунок яких частково погасив борг за
кредитним договором з ВАТ
"Кредитпромбанк" та виконав умови
іпотечного договору. Зазначає, що
ОСОБА_3 надала письмову згоду на
укладення ОСОБА_1 з нею договору позики
на суму 38 075 доларів США, яка міститься в
заяві про надання дозволу на купівлю
квартири, укладення іпотечного і
кредитного договорів. 10 липня 2009 року
за рахунок коштів, отриманих у позику
від неї, заборгованість перед ВАТ
"Кредитпромбанк" за кредитним
договором№ 49.32/69/07-Іп погашена
достроково та в повному обсязі. На
даний час, спільний борг ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 за договором позики складає 242
134,15 грн, що є спільною сумісною
власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та
має бути сплачений ними в рівних
частинах.

В зв'язку із викладеними обставинами
ОСОБА_2 просила визнати майнові
обов'язки по сплаті боргу в сумі 242 134,15
грн за договором позики від 01 лютого 2008
року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, поділити між ОСОБА_1.та ОСОБА_3 в
рівних частинах спільний борг у
розмірі 242 134,15 грн., який виник з
договору позики від 01 лютого 2008 року,
укладеного між ОСОБА_1 (в інтересах
сім'ї) та ОСОБА_2, зобов'язати ОСОБА_3
сплатити борг ОСОБА_2 в розмірі 121 067,07
грн., зобов'язати ОСОБА_1 сплатити борг
ОСОБА_2 в розмірі 121 067,07 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 30 липня 2014 року
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа -
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя
задоволено частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1

Поділено спільне майно подружжя між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1Виділено ОСОБА_3 із
спільної сумісної власності подружжя
1/2 частину квартири АДРЕСА_1, визнано за
ОСОБА_3 право власності на вказане
майно.

Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 1 720,50 грн (одна
тисяча сімсот двадцять гривен 50 коп.).

В інший частині, позов залишено без
задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
поділ майна подружжя задовольнити
частково.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Поділено спільне майно подружжя між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Виділено ОСОБА_1 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_1 право
власності на вказане майно.

Виділено ОСОБА_3 із спільної сумісної
власності подружжя 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_3 право
власності на вказане майно.

Позов третьої особи із самостійними
вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
визнання майнових обов'язків по сплаті
боргу за договором позики спільною
сумісною власністю та поділ спільного
боргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вище зазначеним
рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили
його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив
змінити рішення суду першої інстанції,
шляхом внесення в його текст із
одночасною зміною відповідних
висновків рішення, вказавши - стягнути
із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові
витрати в сумі 1073, 12 грн., зустрічний
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна
подружжя задовольнити в повному
обсязі, стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2146.24 грн.,
стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судові витрати за розгляд апеляційної
скарги. Зазначив, що Ірпінським міським
судом Київської області неправильно
застосовано вимоги п. 4 ч. 1 ст.215 ЦПК
України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила
скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 30
липня 2014 року в частині залишення без
задоволення її позовних вимог та
ухвалити в цій частині нове рішення ,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. подали апеляційні
скарги в яких просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення. Зазначила, що не
погоджується з рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні її позовних вимог з причин
неповного з»ясування обставин справи,
які мають суттєве значення для
правильного вирішення справи

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 30
липня 2014 року в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню в
частині стягнення з ОСОБА_3 на його
користь судового збору, а в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_2 слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3
із 28 грудня 1996 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року із
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуті
аліменти на утримання дітей у розмірі
1/3 частини від усіх видів заробітку.
Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи, визнаються
сторонами і відповідно до ст. 61 ЦПК
України доказуванню не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що 21
серпня 2007 року між Відкритим
акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 укладено
кредитний договір № 49.32/69/07-Іп на суму 85
000,0 доларів США строком по 20 серпня 2032
року включно. Також 21 серпня 2007 року між
Відкритим акціонерним товариством
"Кредитпромбанк" та ОСОБА_1 укладено
Іпотечний договір № 49.12/69/1368/07,
предметом іпотеки відповідно до даного
договору є двокімнатна квартира,
АДРЕСА_1 та належать іпотекодавцю на
праві власності на підставі Договору
купівлі-продажу, укладеного 21 серпня 2007
року з ОСОБА_6, посвідченого 21 серпня 2008
року приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7

Також встановлено, що 21 серпня 2007 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладений договір
купівлі-продажу, посвідчений приватним

нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_7, який
зареєстрований в реєстрі за № 4027,
відповідно до якого продавець продала,
а покупець купив квартиру під АДРЕСА_1.
За погодженням сторін продаж квартири
вчинено за 429 250,0 грн., які повністю
сплачені покупцем продавцю до
підписання цього договору. Відповідно
до п. 18 цього договору цей договір
укладено за згодою дружини покупця
ОСОБА_3, викладеної у вигляді
заяви-згоди на купівлю квартири. Згідно
копії нотаріально посвідчених заяв
ОСОБА_3 нотаріальним органам від 21
серпня 2007 року вона дала згоду на
купівлю її чоловіком ОСОБА_1 квартири
під АДРЕСА_1 за ціною та на умовах за
його розсудом та дала згоду на передачу
даної квартири в іпотеку її чоловіком
ОСОБА_1

Згідно листа ВАТ "Кредитпромбанк" від
17.08.2009 року № 25260/49.32-10424-49.48, станом на 17
серпня 2009 року, заборгованість ОСОБА_1
перед банком за кредитним договором №
49.32/69/07-Іп від 21.08.07 р. погашено
достроково 10 липня 2009 року у повному
обсязі.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що згідно Державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯК № 373036 ОСОБА_1 є власником
земельної ділянки площею 0,2499 га., яка
розташована за адресою АДРЕСА_2 на
підставі рішення Кайтанівської
сільської ради від 29 листопада 2011 року
№ 9-3/УІ.

Згідно копії рішення Кайтанівської
сільської Ради Катеринопільського
району Черкаської області від 29
листопада 2011 року № 9-3/УІ "Про
затвердження технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку" та
згідно Декрету Кабінету Міністрів
України "Про приватизацію земельних
ділянок" від 26 грудня1992 року № 15-92, ст.
116,118 ,121, п. 12 Перехідних положень ЗК
України, ст. 25, 30 Закону України "Про
землеустрій" ОСОБА_1 передано у
власність земельну ділянку фактичною
площею 0,2499 га., для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд за вище вказаною
адресою.

Наведені обставини підтверджуються
поясненнями учасників судового
процесу, матеріалами справи.

У відповідності до ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

За правилами ст. 61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може бути будь-яке майно, за
винятком виключеного з цивільного
обороту. Об'єктом права спільної
сумісної власності є заробітна плата,
пенсія, стипендія, інші доходи,
одержані одним із подружжя. Якщо одним
із подружжя укладено договір в
інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в
тому числі гонорар, виграш, які були
одержані за цим договором, є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Статтею 63 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

В ст. 65 СК України вказано, що дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із
подружжя, вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Дружина,
чоловік має право на звернення до суду
з позовом про визнання договору
недійсним як такого, що укладений
другим із подружжя без її, його згоди,
якщо цей договір виходить за межі
дрібного побутового. Для укладення
одним із подружжя договорів, які
потребують нотаріального посвідчення
і (або) державної реєстрації, а також
договорів стосовно цінного майна,
згода другого з подружжя має бути
подана письмово. Згода на укладення
договору, який потребує нотаріального
посвідчення і (або) державної
реєстрації, має бути нотаріально
засвідчена. Договір, укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї, створює
обов'язки для другого з подружжя, якщо
майно, одержане за договором,
використане в інтересах сім'ї.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У відповідності до ст. 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором. При вирішенні спору про
поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї. За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Стаття 57 СК України передбачає, що
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до
шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування; 3)
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час
шлюбу внаслідок його приватизації
відповідно до Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду" ; 5) земельна ділянка, набута нею,
ним за час шлюбу внаслідок
приватизації земельної ділянки, що
перебувала у її, його користуванні, або
одержана внаслідок приватизації
земельних ділянок державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій,
або одержана із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
Земельним кодексом України. Особистою
приватною власністю дружини та
чоловіка є речі індивідуального
користування, в тому числі коштовності,
навіть тоді, коли вони були придбані за
рахунок спільних коштів подружжя.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є премії, нагороди, які вона,
він одержали за особисті заслуги. Суд
може визнати за другим з подружжя право
на частку цієї премії, нагороди, якщо
буде встановлено, що він своїми діями
(ведення домашнього господарства,
виховання дітей тощо) сприяв її
одержанню. Особистою приватною
власністю дружини, чоловіка є кошти,
одержані як відшкодування за втрату
(пошкодження) речі, яка їй, йому
належала, а також як відшкодування
завданої їй, йому моральної шкоди.
Особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є страхові суми, одержані нею,
ним за обов'язковим особистим
страхуванням, а також за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувалися за рахунок коштів,
що були особистою приватною власністю
кожного з них. Суд може визнати
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка майно, набуте нею, ним за час
їхнього окремого проживання у зв'язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин. Якщо у придбання майна
вкладені крім спільних коштів і кошти,
що належали одному з подружжя, то
частка у цьому майні, відповідно до
розміру внеску, є його особистою
приватною власністю.

Як вказувалось вище, ОСОБА_3 та ОСОБА_1
із 28 грудня 1996 року перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від даного
шлюбу мають двох неповнолітніх дітей -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2. Також встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період шлюбу, 21
серпня 2007 року було придбано квартиру
АДРЕСА_1.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що квартира АДРЕСА_1 є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_1, частки їх в праві
спільної сумісної власності є рівними,
а тому слід поділити спірну квартиру
між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та виділити
кожному по 1/2 частині, визнавши за ними
право власності на належні їм частки.
При цьому, є правильним висновок
Ірпінського міського суду Київської
області щодо доводів ОСОБА_3 про те, що
її частка в праві власності на спірну
квартиру має бути збільшена у зв'язку з
тим, що з нею проживають діти, так як є
необґрунтованими, оскільки
беззаперечних доказів того, що син
сторін по справі - ОСОБА_4 проживає
разом із позивачкою суду не надано. За
таких обставин, відсутні підстави для
відступлення від засади рівності
часток подружжя у праві власності на
квартиру та збільшення частки ОСОБА_3 у
праві власності на спірну квартиру.

Правильним є висновок Ірпінського
міського суду Київської області і щодо
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про поділ спільного майна та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
земельну ділянку площею 0,2499 га.,
розташовану по АДРЕСА_2, оскільки, дана
земельна ділянка отримана ОСОБА_1 у
власність під час шлюбу з ОСОБА_3,
шляхом приватизації та є особистою
власністю ОСОБА_1, а тому не підлягає
поділу, як спільне майно подружжя.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Так як третьою особою у справі з
самостійними вимогами ОСОБА_2, суду не
надано на підтвердження заявлених
позовних вимог належних та допустимих
доказів, не доведено ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, тому,
висновок Ірпінського міського суду
Київської області про відмову ОСОБА_2 в
задоволенні позовних вимог є
правильним.

Разом із цим, колегія суддів вважає, що
слід стягнути із ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2146,25 грн.,
виходячи з розрахунку половини
вартості спірної квартири.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає частковому
задоволенню лише в частині стягнення з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судового
збору в сумі 2146,25 грн., а в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_2 слід
відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити
частково, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 30 липня 2014 року в
частині стягнення судового збору з
ОСОБА_3 змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в сумі 2146,25 грн.

В решті, рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: