Справа № 465/5751/14
Головуючий у 1 інстанції: Дзендзюра С.М.
Провадження № 22-ц/783/7078/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого: судді Бакуса
В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика
Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3, апелянта ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4
на ухвалу Франківського районного суду
м. Львова від 26 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

оскаржуваною ухвалою задоволено
заяву позивача ОСОБА_2, накладено арешт
на автомобіль марки NISSAN JUKE, 2013 року
випуску, д.н.з. НОМЕР_1, номер кузова
НОМЕР_2 та автомобіль марки MITSUBISHI LANCER,
2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3, номер
кузова НОМЕР_4, що належать на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_6
(80300, АДРЕСА_1 , реєстраційний номер
облікової картки платника податків -
НОМЕР_5) та ОСОБА_4 (АДРЕСА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків - НОМЕР_6) і
зареєстровані на ім'я ОСОБА_4

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_4,
посилаючись на те, що оскаржуваною
ухвалою накладено арешт на належне їй
майно, одночасно судом порушено норми
процесуального права, не наведено
дійсної підстави обрання заходу
забезпечення позову, висновки суду
ґрунтуються не на фактичних
обставинах, а лише на припущеннях, а
тому просить таку ухвалу скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача,
учасників процесу - апелянта ОСОБА_4 на
підтримання апеляційної скарги,
представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3
на заперечення апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
заперечення на апеляційну скаргу,
законність та обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з наступних
підстав.

Відповідно до вимог ч.3 ст.151 ЦПК
України забезпечення позову
допускається на будь-якій стадії
розгляду справи, якщо невжиття заходів
забезпечення може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» - забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України),
якщо невжиття заходів забезпечення
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Крім того, у зазначеній постанові
(пункти 4, 10) Пленум Верховного Суду
України, роз'яснив, що розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову мають
тимчасовий характер і діють до
виконання рішення суду, яким
закінчується розгляд справи по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем ОСОБА_2, з однієї сторони, та
ОСОБА_5, ОСОБА_6, з іншої сторони, виник
спір з приводу заборгованості за
договором позики на суму 25 000 доларів
США, що еквівалентно 323 000 грн.

Постановляючи ухвалу про
забезпечення позову у вигляді
накладення арешту на автомобіль NISSAN JUKE
та автомобіль MITSUBISHI LANCER, суд вірно
виходив з того, що невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи
зробити неможливим в майбутньому
виконання рішення суду.

Посилання апелянта на те, що майно, на
яке накладено арешт, належить лише їй є
помилковим.

Згідно ст. 60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Встановлено, що шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_4 було укладено 07.06.2009 року,
транспорті засоби, на які накладено
арешт ухвалою Франківського районного
суду м. Львова від 26 вересня 2014 року,
були придбані подружжям під час шлюбу.
Докази про те, що майно було придбано за
власні кошти апелянта, відсутні.

З урахуванням викладеного колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, судом першої інстанції
правильно і всебічно встановлено всі
обставини справи та прийнято ухвалу з
дотриманням норм матеріального і
процесуального закону, а тому колегія
суддів не вбачає підстав для
скасування ухвали суду.

Відповідно до положень ч.1 п.1 ст. 312 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо
судом першої інстанції постановлено
ухвалу з додержанням вимог закону.

З урахуванням зазначеного та керуючись
ст.ст. 303, 305, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1
ст.314, ст.ст.313, 317 ЦПК України, колегія
суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м.
Львова від 26 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.