Справа № 202/4141/14-ц
11 листопада 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
- Шклярука Д.С.
- Куріній О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
Головне управління державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовною заявою до ОСОБА_2 у якій
просить суд: визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Губиниха
Новомосковського району
Дніпропетровської області,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, зі
зняттям його з реєстрації за цим місцем
проживання. Також позивачка просить
суд стягнути із відповідача судові
витрати по справі..
Обґрунтовуючи такі позовні
вимоги ОСОБА_1 зазначає, що відповідно
до свідоцтва про право власності від 15
грудня 2000 року виданого виконавчим
комітетом Дніпропетровської міської
ради та зареєстрованого
Дніпропетровським бюро технічної
інвентаризації за реєстровим № 122-443
від 15 грудня 2000 року, їй належить на
праві приватної власності квартира
Із відповідача вона перебувала у шлюбі,
який було розірвано, що вбачається з
свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданого відділом реєстрації актів
громадянського стану виконкому
Індустріальної районної ради м.
Дніпропетровська 25 квітня 2000 року.
Згідно довідки ЖБК № 227 від 17.03.2014 року в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: вона,
її син ОСОБА_3, та колишній чоловік
Відповідач не проживає у її квартирі з
січня 2012 року, що підтверджується
актами від 02.02.2012 року, 21.09.2012 року, 09.02.2013
року, 14.10.2013 року, 11.03.2014 року, особистих
речей відповідача в квартирі не має.
Отже, у зв'язку з тим, що відповідач
ОСОБА_2 не проживає у квартирі АДРЕСА_1
більше одного року і не користується
нею, хоч об'єктивно має таку можливість,
та його особистих речей в квартирі не
має, але він числиться в квартирі
зареєстрованим, на підставі чого
згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України є всі
підстави визнати відповідача таким, що
втратив право користування цим житлом
зі зняттям його з реєстрації за цим
В судове засідання позивачка та її
представник не з'явилися, завчасно
сповісти про неявку та можливість
розгляду справи за їхньої відсутності.
Представник позивача просив позов
задовольнити та не заперечував проти
заочного розгляду й вирішення справи.
ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином про місце
та час розгляду справи, про причини
неявки не повідомив, заперечень проти
позову не надав, свого представника до
суду не направив, на підставі чого з
урахуванням згоди позивача, відповідно
до ст. 224 ЦПК України, справа підлягає
розглядові судом з ухваленням даного
рішення заочно.

Суд, вивчивши матеріали справи і
дослідивши зібрані письмові докази,
встановив наступні обставини та
відповідні їм правовідносини.

Згідно із свідоцтвом про право
власності на житло від 15 грудня 2000 року
виданого виконавчим комітетом
Дніпропетровської міської ради ОСОБА_1
належить на праві приватної власності
квартира АДРЕСА_1.

Відповідач є колишнім чоловіком
позивачки та як член її сім'ї був
зареєстрований у вищевказаній
квартирі.

Як вбачається зі свідоцтва про
розірвання шлюбу, виданого відділом
реєстрації актів громадянського стану
виконкому Індустріальної районної
ради м. Дніпропетровська 25 квітня 2000
року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було
розірвано, про що в Книзі реєстрації
актів про розірвання шлюбу зроблено
актовий запис за № 227.

Довідкою житлово-будівельного
кооперативу № 227 від 17.03.2014 року
підтверджується, що в квартирі АДРЕСА_1,
зареєстровані наступні громадяни:
ОСОБА_1, ОСОБА_3, та ОСОБА_2.

ОСОБА_2 у квартирі не проживає, що
підтверджується долученими до справи
актами від 02.02.2012 року, 21.09.2012 року, 09.02.2013
року, 14.10.2013 року, 11.03.2014 року, складеними
мешканцями будинку АДРЕСА_1.

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтвердили той факт,
що відповідач дійсно більше року не
проживає у квартирі позивачки та його
речі там відсутні.

Отже, встановлені обставини вказуються
на те, що відповідач не проживає у
квартирі, не бере участі в оплаті
комунальних платежів, має інше житло, у
добровільному порядку не бажає знятися
з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у
разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

З урахуванням викладеного, враховуючи,
що відповідачем не надано доказів на
підтвердження поважності причин
відсутності за місцем реєстрації
протягом більше ніж один рік, суд
вважає, що позовні вимоги законні,
обґрунтовані, тому підлягають
частковому задоволенню, а саме не
підлягають задоволенню вимоги щодо
зняття відповідача з реєстрації за цим
місцем проживання, оскільки відповідно
до ст. 7 Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місяця проживання особи
здійснюється, зокрема, на підставі
судового рішення, що набрало законної
сили про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові
витрати підлягають стягненню із
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 224-226,
228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП
НОМЕР_1), таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
районний суд шляхом подання в 10-денний
строк з дня проголошення рішення
апеляційної скарги.

В разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя:
Д.С.
Шклярук