Справа № 512/929/14-ц
Провадження № 2/512/348/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
Савранський районний суд Одеської
області

в складі: головуючого-судді Лепехи В.А.,
секретаря судового засідання Шаповал
Н.Г., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Савранського районного суду Одеської
області, цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Бакшанської сільської ради
Савранського району Одеської області
про визнання права власності на
житловий будинок з господарськими
будівлями в порядку спадкування за
заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2014 року позивач звернулась до
суду з вказаним позовом, яким просить -
визнати за нею в порядку спадкування,
право власності на домоволодіння під
АДРЕСА_1, що належало її матері ОСОБА_3,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування позову позивач
зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її
мати - ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилась спадщина, до складу якої
увійшло домоволодіння під під АДРЕСА_1.
Померлою був складений заповіт. Вона є
спадкоємицею за заповітом. Однак у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на домоволодіння нотаріус їй відмовив,
посилаючись на те що, всі будівлі, які
знаходяться на території
домоволодіння, не були зареєстровані у
вставленому законом порядку. З огляду
на те, що іншої можливості оформити
домоволодіння немає позивач і
звернулася до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, проте від неї надійшла заява
в якій вона позовні вимоги підтримує в
повному обсязі просить їх задовольнити
та справу слухати у її відсутність.

Від відповідача Бакшанської
сільської ради надійшла заява, в якій
остання просить справу слухати у
відсутності їхнього представника,
проти позовних вимог не заперечують.

Суд дослідив, оцінив та
проаналізував всі зібрані у справі
докази у їх сукупності і дійшов до
висновку про наявність достатність
підстав для задоволення позовних
вимог.

В судовому засіданні
встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
мати позивача ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_2. Родинні зв'язки померлої
з позивачем підтверджуються
відповідним свідоцтвом про одруження
серія НОМЕР_3 та свідоцтвом про
народження позивача серія НОМЕР_4.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, яка складається з
домоволодіння під АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України
право на спадкування мають особи,
визнані у заповіті. У разі відсутності
заповіту, визнання його недійсним,
неприйняття спадщини або відмови від
її прийняття спадкоємцями за заповітом
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261- 1265 ЦКУ.

Нотаріусом позивачу у видачі
свідоцтва про право на спадщину на
домоволодіння було відмовлено,
оскільки позивачем не подані всі
необхідні документи для вчинення
нотаріальної дії.

Статтею 1216 ЦК України
визначено, що спадкуванням є перехід
прав та обов'язків від фізичної особи,
яка померла (спадкодавця) до інших осіб
(спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК
України, до складу спадщини входять всі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинились внаслідок
його смерті.

Згідно ст.267 ЦК України при
наявності поважних причин, якими в
даному випадку визнано необізнаність з
діючим законодавством, порушене право
підлягає захисту.

Як встановлено в судовому
засіданні, житловий будинок в
спадковому домоволодінні було
побудовано в 1972 році. Згідно витягу з по
господарської книги № 2 за 2011-2015 роки
ОСОБА_3 згідно особового рахунку №
НОМЕР_5 належало домоволодіння АДРЕСА_1.
Згідно довідки Бакшанської сільської
ради № 408 від 14.10.2014р. домоволодіння
розташоване на земельній ділянці
розміром 0,2500га, яка передана
спадкодавиці для обслуговування
житлового будинку.

Відповідно до статті 2 Закону
України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин, державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень - офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень, що
супроводжується внесенням даних до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного
Закону право власності та інші речові
права на нерухоме майно, набуті згідно
з діючими нормативно-правовими актами
до набрання чинності цим Законом,
визнаються державою.

Отже, право власності на
збудоване до набрання чинності Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» нерухоме майно набувається
в порядку, який існував на час його
спорудження, а не виникає у зв'язку із
здійсненням державної реєстрації
права власності на нього в порядку,
передбаченому цим законом, яка є лише
офіційним визнанням державою такого
права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до ч. 3. ст. 3
вказаного Закону, реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень»
права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3
зазначеного Закону права на нерухоме
майно, що виникли до набрання чинності
цим Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
передбаченої цим Законом, за таких
умов: якщо реєстрація прав була
проведена відповідно до законодавства,
що діяло на момент їх виникнення, або
якщо на момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права
власності на житлові будинки, споруди
регулювалася підзаконними
нормативними актами, зокрема такими, як
Інструкція про порядок реєстрації
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року, яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року № 56, Тимчасове положення про
порядок реєстрації прав власності на
нерухоме майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в
Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з
подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти
передбачали державну реєстрацію
будівель, споруд, державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно,
проте виникнення права власності на
будинки, споруди не залежало від
державної реєстрації до часу набрання
чинності ЦК та Законом України від 01
липня 2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

При вирішенні питання щодо
визнання права власності на житлові
будинки, споруди у порядку спадкування,
записи у погосподарських книгах
оцінюються у сукупності з іншими
доказами, наприклад, ухваленими
органами місцевого самоврядування
рішеннями про оформлення права
власності громадян на будинки,
технічним паспортом на будівлі,
документами про відведення в
установленому порядку земельних
ділянок під забудову тощо.

В п.3.1 узагальнення проведеного
ВССУ від 16.05.2013 року відмічено, що право
власності спадкоємця на спадкове майно
підлягає захисту в судовому порядку
шляхом його визнання у разі, якщо таке
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності (ст. 392 ЦК), а в п.3.3 - що у
випадках відсутності
правовстановлюючих документів та
відсутності реєстрації об'єкта
нерухомості за спадкодавцем (на ім'я
спадкодавця) суди в основному
задовольняють вимоги спадкоємців про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Отже, застосуванню підлягає ст.
392 ЦК, відповідно до якої позов про
визнання права власності може бути
пред'явлений, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати власником документа, який
засвідчує його право власності.

Даний підхід, закріплено також
в п. 37 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від
07.02.2014 року «Про судову практику в
справах про захист права власності та
інших речових прав», де вказано, що з
урахуванням положень частини першої
статті 15 та статті 392 ЦК власник майна
має право пред'явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Виходячи зі змісту наведених
норм права, потреба в такому способі
захисту права власності виникає тоді,
коли наявність суб'єктивного права
власника не підтверджена відповідними
доказами, підлягає сумніву, не
визнається іншими особами або ними
оспорюється, а не в тому разі, коли цими
особами не виконується відповідне
рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, можливо прийти до
висновку, що ОСОБА_3 згідно діючого на
час побудови та здачі в експлуатацію
володіла спадковим будинком з
господарським будівлями та спорудами
на праві власності.

У відповідності до ст. 328 ЦК
України право власності набувається
на підставах, що не заборонені законом
і вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлено судом. Однією з законних
підстав набуття права власності є
спадкування.

Згідно листа Міністерства
юстиції України «Щодо порядку
оформлення документів в разі смерті
власника нерухомого майна» від 21
лютого 2005 року №19-32/319, «у разі смерті
власника нерухомого майна, первинна
реєстрація права власності на яке не
була проведена і правовстановлюючий
документ відсутній, питання визначення
належності цього майна попередньому
власнику та наступного його власника
(спадкоємця) повинно вирішуватися у
судовому порядку».

Відповідачем у справі є
відповідна сільська рада, яка в силу ст.
335 ЦК України наділена повноваженням
ініціювати питання про передачу
безхазяйного майна у комунальну
власність. Відзивом на позову заяву
Бакшанська сільська рада не заперечує
проти визнання за позивачем права
власності на домоволодіння. Дана
обставина свідчить про те, що
задоволення пред'явленого позову не
суперечить закону, не порушує права,
свобод чи інтересів інших осіб.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України,
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
майнового та немайнового права та
інтересу. Способом захисту цивільних
прав та інтересів може бути визнання
права /п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України/.

Враховуючи те, що позивач
являється спадкоємцем за заповітом
після смерті своєї матері ОСОБА_3, тому
вона має право на набуття права
власності на своє ім'я на майно
спадкодавиці, яке їй належало на
правових підставах, однак не було
належним чином ним зареєстровано.

Відповідно до Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції
від 01.01.2013 року), рішення суду є
правовстановлюючим документом, на
основі якого може бути проведена
реєстрація права власності на нерухоме
майно.

На підставі наведеного,
керуючись ст.ст. 3, 10, 16, 61, 88, 212-215, ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Бакшанської сільської
ради Савранського району Одеської
області про визнання права власності
на житловий будинок з господарськими
будівлями в порядку спадкування за
заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
РНОКПП НОМЕР_1, право власності на
житловий будинок поз. літ. "А" загальною
площею 66,0 кв. м. з господарськими
будівлями: сарай поз. літ. "Б" загальною
площею 44,2 кв. м., сарай з погребом поз.
літ. «В» загальною площею 35,6 кв. м.,
вбиральня поз. літ. «Г», загальною
площею 1,5 кв. м., споруди І-ІІ № 1, 2, К,
який розташований в АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Апеляційна скарга на рішення
суду може бути подана до апеляційного
суду Одеської області через
Савранський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя В. А. Лепеха