Справа № 344/6025/13-ц
Провадження № 22-ц/779/2342/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.

секретаря
Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3, представника
позивача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5, третьої особи, що не заявляє
самостійної вимоги на предмет спору на
стороні позивача - «Об'єднання
забудівників «Дім-1» до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на заочне рішення
Івано-Франківського міського суду від
12 вересня 2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_2 про виселення без
надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 14 червня 2013 року залучено до
участі в справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійної вимоги на
предмет спору на стороні позивача -
«Об'єднання забудівників «Дім-1».

Заочним рішенням Івано-Франківського
міського суду від 12 вересня 2013 року
позов ОСОБА_5, третьої особи, що не
заявляє самостійної вимоги на предмет
спору на стороні позивача - «Об'єднання
забудівників «Дім-1» до ОСОБА_2 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення - задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з кімнати АДРЕСА_1 без
надання іншого житлового приміщення.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що на підставі
рішення Івано-Франківської міської
ради від 29 травня 2003 року, гуртожиток за
адресою м. Івано-Франківськ, вул.
Вовчинецька, 202 передано в комунальну
власність територіальної громади м.
Івано-Франківська і таким чином
позивач не мав права звертатись до суду
з даним позовом, оскільки такий позов
може бути подано Івано-Франківською
міською радою. Позивач не являється
власником кімнати №188 у даному
гуртожитку, а судом помилково
застосовано норми статтей 395, 396 ЦК
України.

Апелянт також вказує, згідно витягу з
рішення виконкому Івано-Франківської
міської ради від 15 січня 2010 року №2
вирішено надати трьохкімнатну
квартиру №20 в будинку по вул. Хіміків, 21
в м. Івано-Франківську житловою площею
49,2 кв.м., загальною площею 82,2 кв.м.
позивачу на сім'ю з чотирьох чоловік за
умови звільнення гуртожитку по вул.
Вовчинецька, 202 в м. Івано-Франківську.
Судом безпідставно задоволено позов,
не зважаючи навіть на те, що позивач на
час звернення до суду звільнив кімнату
гуртожитку, як це було обумовлено при
наданні йому квартири.

Вважає, що судом не надано належної
оцінки всім зібраним по справі доказам
та не повно з'ясовано всі обставини
справи, що привело до ухвалення
незаконного рішення.

З цих підстав, рішення суду першої
інстанції апелянт просить скасувати,
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт та її
представник доводи апеляційної скарги
підтримали з мотивів поданих у
апеляційній скарзі, просили про їх
задоволення.

Представник позивача просила
апеляційну скаргу відхилити, а рішення
суду залишити в силі.

Вислухавши доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
письмові матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення виконкому
Івано-Франківської міської ради №71 від
24.03.1995 року, ВАТ «Родон» дозволено
провести реконструкцію двох секцій
гуртожитку на АДРЕСА_1 під житловий
будинок. Згідно витягу із протоколу №12
засідання правління ВАТ «Родон» від
15.08.2003 року та ради голів профкомів №18
від 12.08.2003 року ухвалено, що відповідно
до рішення вищезазначеного рішення
міськвиконкому, надано право
реконструкції частини площ 2-ї секції
гуртожитку - під трикімнатну квартиру
для ОСОБА_5, двокімнатну квартиру для
ОСОБА_6 та однокімнатну квартиру для
ОСОБА_7

На підставі звернення ВАТ «Родон» було
виготовлено проектну документацію на
перепланування типового поверху
частини площі 2-ї секції гуртожитку на
АДРЕСА_1. Згідно розробленого проекту,
сім'я ОСОБА_5 отримала дозвіл на
переобладнання кімнат №№ 187,188,189 під
трикімнатну квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 самовільно зайняла
кімнату №188, хоч зареєстрована в
кімнаті 122 цього гуртожитку, що і не
заперечується самою відповідачкою.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції прийшов до
висновку, що позивач має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права власності шляхом виселення
відповідача з кімнати гуртожитку,
оскільки остання захопила її
незаконно.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Згідно ч.3 ст.116 названого Кодексу, осіб,
які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Судом також встановлено, що відповідно
до протоколу загальних зборів членів
об'єднання забудовників «Дім-1» від
25.08.2003 року №20, ОСОБА_5 прийнято до
членів даного об'єднання, а 02.09.2003 року
по акту передачі приміщення на 6-му
поверсі 2-ї секції, передані з балансу
ВАТ «Родон» на баланс об'єднання
забудівників «Дім-1».

Отже, колегія суддів приходить до
висновку, що судом правомірно виселено
ОСОБА_2 з незаконно зайнятого нею
житлового приміщення в гуртожитку без
надання іншого приміщення, оскільки
згідно з вимогами ст. 58, 129 ЖК України,
єдиною підставою для вселення в
житлове приміщення є ордер, якого у
відповідача немає. Підстав для
скасування оскаржуваного рішення не
встановлено, оскільки апелянтом не
зазначено обставин, які б могли
спростувати заявлених до відповідача
позовних вимог.

Позивач відповідно до вимог ст. 16 ЦК
обрав спосіб захисту, який
передбачений законодавством.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції про те,
що на позивача, як на особу, яка хоч і не
є власником, але володіє та
користується майном, поширюються
положення глави 29 ЦК України щодо
захисту права власності.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують правильного висновку
суду першої інстанції при вирішенні
спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського
міського суду від 12 вересня 2013 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з часу
набрання нею законної сили.

Головуючий
Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута