Справа № 529/1091/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2014 року Диканський районний
суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Щабельської І. В.

при секретарі Цихоцька Л. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Диканька цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю 'Агрофірма 'ім.
Довженка' про визнання договору
купівлі-продажу дійсним та визнання
права власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ:

Вказуючи на те, що у лютому 1991 року вона
придбала у колгоспу ім. Щорса
Диканського району Полтавської
області /далі - колгосп ім. Щорса/,
правонаступником якого є відповідач,
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, повністю сплативши його
вартість, тобто, як покупець, виконала
свої зобов'язання і з того часу
постійно там проживає, однак дана
цивільно-правова угода не була
посвідчена нотаріусом і в даний час
вона позбавлена права розпоряджатися
вказаним майном через відсутність
правовстановлюючого документа на
нього, позивач звернулася до суду з
позовом про визнання договору
купівлі-продажу житлового будинку
дійсним та визнання за нею права
власності на це майно.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, суду подали заяви про
розгляд справи у їхню відсутність, при
цьому позивач позов підтримала, а
відповідач його визнав.

Згідно ч. 1 та ч. 4 ст. 174 ЦК України
відповідач має право визнати позов
протягом усього часу судового розгляду
справи, зробивши усну заяву. Якщо
визнання позову відповідачем
викладене в адресованій суду письмовій
заяві, ця заява приєднується до справи.
У разі визнання позову відповідачем
суд, за наявності для того законних
підстав, ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Розглянувши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд приходить
до висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм ст.ст. 316, 317, 319 ЦК
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею
незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. При
здійсненні своїх прав та виконанні
обов'язків власник зобов'язаний
додержуватися моральних засад
суспільства. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав. Відповідно до ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні за винятком визначених
законом випадків.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Згідно ст. 334 ЦК України право
власності у набувача за договором
виникає з моменту передання майна, якщо
інше не встановлено договором або
законом. Переданням майна вважається
вручення його набувачеві. Право
власності на майно за договором, який
підлягає нотаріальному посвідченню ,
виникає у набувача з моменту такого
посвідчення або з моменту набрання
законної сили рішенням суду про
визнання договору, не посвідченого
нотаріально, дійсним. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з дня такої
реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року,
який діяв на час виникнення спірних
правовідносин, договір купівлі-продажу
житлового будинку повинен був бути
нотаріально посвідчений, якщо хоча б
однією з сторін є громадянин.
Недодержання цієї вимоги тягло за
собою недійсність договору, відповідно
до ст. 47 вказаного Кодексу. Договір
купівлі-продажу житлового будинку
підлягав реєстрації у Бюро технічної
інвентаризації. В той же час ч. 2 ст. 47 ЦК
УРСР в редакції 1963 року визначала, якщо
одна із сторін повністю або частково
виконала угоду, яка потребує
нотаріального посвідчення, а інша
сторона ухиляється від нотаріального
її посвідчення, суд вправі на вимогу
сторони, яка виконала свої
зобов'язання, визнати угоду дійсною.

Згідно ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, суд
може визнати такий договір дійсним.

Судом встановлено, що позивач у лютому
1991 року придбала у колгоспу ім. Щорса,
правонаступником якого є відповідач,
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1, сплативши повністю його
вартість, і з того часу проживає у цьому
будинку. Вказане підтверджується
довідкою відповідача та довідкою
Орданівської сільської ради
Диканського району Полтавської
області. З довідок вказаної сільської
ради також вбачається, що з 02 лютого 1991
року і по даний час позивач постійно
проживає та зареєстрована у вказаному
будинку, рішенням 9 сесії сільської
ради від 24 грудня 1997 року їй у власність
була передана земельна ділянка для
обслуговування цього житлового
будинку та господарських будівель.
Житловий будинок, згідно технічного
пспорта на садибний (індивідуальний)
житловий будинок, виданого 19 серпня 2014
року Полтавським бюро технічної
інвентаризації "Інвентаризатор", в
цілому складається з житлового будинку
- літ.А-1, сараїв - літ. Б, В, погреба - літ.
б, огорожі № 1, воріт огорожі № 2,
колодязя питного № 3.

Відповідно до норм ст. 657 ЦК України,
договір купівлі-продажу жилого
будинку підлягає нотаріальному
посвідченню. Відповідно ч. 2 ст. 220 ЦК
України якщо сторони домовилися щодо
усіх істотних умов договор, що
підтверджується відповідними
доказами, і відбулося повне або
часткове виконання договору, але одна
із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Приймаючи до уваги те, що позивач
повністю виконала умови договору
купівлі-продажу, сплативши продавцю -
колгоспу ім. Щорса визначену вартість
майна, а продавець передав позивачу
житловий будинок, яким та постійно
користується з лютого 1991 року до даного
часу, суд приходить до висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 47, 227 ЦК УРСР у редакції 1963 року,
ст.ст. 220, 316, 317, 319, 321, 328, 334 ЦК України, ст.
ст. 10, 11, 60, 174, 212 - 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задоволити.

Визнати дійсним договір
купівлі-продажу, фактично укладений у
лютому 1991 року, згідно якого колгосп ім.
Щорса Диканського району Полтавської
області, правонаступником якого є
Товаристо з обмеженою
відповідальністю "Агрофірма "Ім.
Довженка", продав, а ОСОБА_1 купила
житловий будинок, розташований по
АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, який, згідно
технічного пспорта на садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
виданого 19 серпня 2014 року Полтавським
бюро технічної інвентаризації
"Інвентаризатор", в цілому складається
з житлового будинку - літ. А-1, сараїв -
літ. Б, В, погреба - літ. б, огорожі № 1,
воріт огорожі № 2, колодязя питного № 3.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
шляхом подачі через Диканський
районний суд апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Головуючий: