Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/7213/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої внаслідок скоєння злочину

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 23 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«Приватбанк») звернулося до суду з
вищезазначеним позовом, посилаючись на
те, що 04 квітня 2007 року між ЗАТ КБ
«ПриватБанк», правонаступником якого є
ПАТ КБ «Приватбанк», та ТОВ
«Бакалія-Продукт», в особі директора
ОСОБА_6 було укладено кредитний договір
про отримання підприємством кредитних
коштів на суму 420000,00 грн. зі строком
повернення до 04 травня 2009 року. Для
забезпечення виконання зобов'язань за
вищевказаним договором ТОВ
«Бакалія-Продукт» передало в заставу
за договором твердої застави № VL 25-07
від 04.05.2007 року продовольчі товари на
суму 841664,04грн. 14 травня 2007 року між ЗАТ
КБ «ПриватБанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та
приватним підприємцем ОСОБА_6 було
укладено кредитний договір, згідно
якого ОСОБА_6 отримав кредитні кошти в
сумі 350000,00 грн. зі строком повернення 14
травня 2012 року. Крім того, за договором
іпотеки від 23.05.2007 року для
забезпечення виконання по вказаним
кредитним договорам ОСОБА_6 було
передано банківській установі в
іпотеку нерухоме майно, а саме :
нежитлове приміщення «Поліський
коровай», що знаходиться в АДРЕСА_1,
заставною вартістю за домовленістю
сторін в розмірі 707000,00 грн.

ОСОБА_2, працюючи на посаді заступника
директора Житомирського філіалу
«ПриватБанк», 05.09.2007 року, діючи умисно
в інтересах позичальника - ТОВ
«Бакалія-Продукт», з метою незаконного
виведення з під іпотеки банку за
вищевказаними кредитними договорами
іпотечного нерухомого майна,
зловживаючи своїм службовим
становищем, діючи всупереч інтересам
банку, видала працівнику банку усне
розпорядження про негайну підготовку
листа, в якому мають бути зазначені
неправдиві відомості про повне
погашення позивальником
заборгованості за кредитами та надання
дозволу на виведення з-під банківської
застави об'єкта нерухомості. Вказаний
лист був направлений приватному
нотаріусу ОСОБА_4, яка на його підставі
зняла заборону на відчуження
іпотечного майна. 06.09.2007 року нерухоме
майно, що перебувало в іпотеці банку,
було продане ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного з
директором ТОВ «Бакалія-Продукт»
ОСОБА_6 Постановою Корольовського
райсуду м.Житомира від 19.04.2013 року
ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч.2 ст.
367 КК України, у зв'язку із закінченням
строків давності.

Внаслідок протиправних дій
відповідачки, що призвели до
унеможливлення погашення боргу за
кредитним договором за рахунок
звернення стягнення на предмет
іпотеки, банку завдано збитки в розмірі
414702,78 грн., які позивач, з урахуванням
заяви про залишення без розгляду
частини вимог, і просив стягнути з
ОСОБА_2 на відшкодування шкоди.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 23 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «Приватбанк», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, просить рішення
скасувати та ухвалити нове про повне
задоволення позовних вимог. Доводи
апеляційної скарги обґрунтовує тим, що
суд першої інстанції, надаючи правову
оцінку доказам по справі не врахував
наявність всіх правових підстав для
відшкодування з відповідача
матеріальної шкоди заподіяної її
злочинними діями у вигляді не
отриманої (упущеної) вигоди за
кредитним договором в розмірі 414702,78
грн., а тому прийняв необґрунтоване
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції, не заперечуючи факт
завдання ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк»
шкоди, внаслідок злочину та виходячи з
положень ст.1166 ЦК України, відмовив у
задоволенні позову, оскільки рішенням
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 05.06.2013 року, яке залишено
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справа від 05.09.2013 року, заборгованість
за кредитним договором № VL 25-07 від
04.05.2007 року в розмірі 1214056,26 грн. (в тому
числі заборгованість за тілом кредиту
в розмірі 414702,78 грн.) стягнута повністю
з ТОВ «Бакалія-Продукт» та ОСОБА_6, а
тому стягнення з ОСОБА_2 матеріальної
шкоди в розмірі заборгованості за
тілом кредиту в сумі 414702,78 грн. призведе
до подвійного виконання зобов'язань, що
буде суперечити вимогам чинного
законодавства.

Проте, повністю погодитись з такими
висновками суду неможливо виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що відповідачка
ОСОБА_2 перебуваючи у трудових
відносинах з ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Приватбанк»), де працювала на посаді
заступника директора Житомирського
філіалу «ПриватБанк», 05.09.2007 року, з
метою незаконного виведення з під
іпотеки банку за кредитними договорами
від 04.05.2007р та від 14.05.2007р., укладеними
між ТОВ «Бакалія-Продукт» та приватним
підприємцем ОСОБА_6, іпотечного
нерухомого майна - нежитлове
приміщення «Поліський коровай», що
знаходиться в АДРЕСА_1, незважаючи на
наявність заборгованості по
кредитному договору, діючи всупереч
інтересам банку, видала працівнику
банку усне розпорядження про негайну
підготовку листа, в якому мають бути
зазначені відомості про повне
погашення позивальником
заборгованості за кредитами та надання
дозволу на виведення з-під банківської
застави об'єкта нерухомості. Вказаний
лист був направлений приватному
нотаріусу ОСОБА_4, яка на його підставі
зняла заборону на відчуження
іпотечного майна. 06.09.2007 року нерухоме
майно, що перебувало в іпотеці банку,
було продане ОСОБА_5 на підставі
договору купівлі-продажу, укладеного з
директором ТОВ «Бакалія-Продукт»
ОСОБА_6

Постановою Корольовського райсуду
м.Житомира від 19.04.2013 року ОСОБА_2
звільнено від кримінальної
відповідальності, передбаченої ч.2 ст.
367 КК України, за вищевказані дії, у
зв'язку із закінченням строків
давності притягнення до кримінальної
відповідальності (а.с.13-14).

Вказані обставини справи
підтверджуються матеріалами справи та
не заперечуються сторонами.

Судом також встановлено, що
відповідачка вчинила дії, які були
направлені на незаконне виведення з
іпотеки банку нерухомого майна, під час
виконання трудових обов'язків.

Умови, порядок, межі і розмір
матеріальної відповідальності
працівників за шкоду, заподіяну ними
підприємству, установі, організації
встановлені Главою ІХ КЗпП України.

Відповідно до положень ч.1 та 2 ст. 130
КЗпП України працівники несуть
матеріальну відповідальність за шкоду,
заподіяну підприємству, установі,
організації внаслідок порушення
покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної
відповідальності права і законні
інтереси працівників гарантуються
шляхом встановлення відповідальності
тільки за пряму дійсну шкоду, лише в
межах і порядку, передбачених
законодавством, і за умови, коли така
шкода заподіяна підприємству, установі
організації винними протиправними
діями (бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов пред'явлений у порядку ст.1166 ЦК
України і при вирішенні спору суд
виходив із того, що завдана шкода
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Проте суд не врахував, що якщо мають
місце спеціальні підстави, які надають
можливість застосувати до
правовідносин положення інших статей
параграфа 1 глави 82 ЦК України, потрібно
застосовувати спеціальні норми.

Згідно зі ст. 134 КЗпП України працівники
та службовці несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації у
випадках, в тому числі, якщо шкоди
завдано діями працівників, які мають
ознаки діянь, переслідуваних у
кримінальному порядку.

При цьому, як вбачається зі змісту
вказаної норми права, покладення такої
матеріальної відповідальності
пов'язується не з фактом притягнення
працівника до кримінальної
відповідальності, а за наявністю у його
діях складу злочину, при цьому
постановлення обвинувального вироку
не вимагається.

Отже, колегія вважає, що в даному
випадку питання відшкодування
матеріальної шкоди відповідачкою має
вирішуватися не за правилами ст. 1166 ЦК
України, а за правилами ст.134 КЗпП
України.

Встановлені постановою суду у
кримінальній справі винні дії
відповідачки, як дії службової особи
при виконанні службових обов'язків,
виключають право позивача на
відшкодування шкоди з фізичної особи,
згідно вимог ст. 1166 ЦК України, на яку
посилається позивач, як на підставу
свого позову, оскільки хоча ці дії і
зазначено, як такі, що мають ознаки
злочину, однак ця матеріальна шкода
випливає з договірних відносин між
юридичною і фізичною особами, і
можливість відшкодування вказаних
грошових сум не втрачена.

Разом з тим, суд першої інстанції при
вирішенні питання про відшкодування
матеріальної шкоди, не врахував
положень зазначених правових норм та
належним чином не перевірив наявність
загальних підстав для матеріальної
відповідальності відповідачки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом неправильно застосовано норми
матеріального права, висновки суду не в
повній мірі відповідають обставинам
справи та вимогам закону, що призвело
до неправильного вирішення спору.

За вказаних обставин на підставі ст. 309
ЦПК України, колегія приходить до
висновку, що рішення суду підлягає
скасуванню з ухваленням нового про
відмову у задоволенні позову з
вищевказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 23 вересня 2014 року
скасувати ухваливши нове про відмову в
задоволенні позовних вимог з інших
підстав.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий :
Судді
: