АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3556/14
інстанції Скрипнік Л.А.
Доповідач: Капітан І.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця « 26» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Капітан
І.А.Суддів:Колісниченка А.Г., Радченка
С.В.при секретарі: з участю
адвоката:Сікорі О.В. ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на рішення
Комсомольського районного суду
м.Херсона від « 27» жовтня 2014 року в
цивільній справі за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою, усунення перешкод в
користуванні власністю.

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2014 року ОСОБА_8 звернулась в
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
частиною домоволодіння.

В обґрунтування своїх позовних вимог
ОСОБА_8 посилалась на те, що
домоволодіння АДРЕСА_1 належить їй та
відповідачам на праві спільної
часткової власності, а саме: 9/25 частин
належить їй на підставі договору
дарування від 23 червня 2004 року; 86/400
частин належить ОСОБА_6, 43/200 частин -
ОСОБА_7 і 21/100 частини - ОСОБА_9
Домоволодіння розташоване на
земельній ділянці площею 453,4кв.м і
складається з двох будинків з окремими
виходами: літ. А, в якому проживають
вона та ОСОБА_9, і літ. В, в якому
проживають ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Оскільки між співвласниками виник спір
щодо порядку користування земельною
ділянкою, а будівництвом сараю ОСОБА_6
позбавила можливості провести ремонт
належної їй частини будинку, ОСОБА_8
просила суд визначити порядок
користування земельною ділянкою
відповідно до часток у праві власності
на домоволодіння кожного із
співвласників, виділити їй та ОСОБА_9
частину земельної ділянки з окремим
виходом із подвір'я, ОСОБА_6 та ОСОБА_7
залишити в користуванні іншу частину
земельної ділянки, яка також має
окремий вихід із подвір'я; зобов'язати
ОСОБА_6 знести сарай та звільнити
прохід між будинками.

Рішенням Комсомольського районного
суду м. Херсона від 27 жовтня 2014 року
позов задоволено частково.
Постановлено: відповідно до єдиного
варіанту проведеної по справі судової
будівельно-технічної експертизи
співвласникам ОСОБА_7 та ОСОБА_6
виділити у спільне користування окрему
земельну ділянку площею 195кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в тому
числі під забудовою;

співвласникам ОСОБА_8 та ОСОБА_9
виділити у спільне користування окрему
земельну ділянку площею 258,4кв.м, що
розташована по АДРЕСА_1, у тому числі
під забудовою;

зобов'язати співвласників ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 не перешкоджати ОСОБА_8 мати
доступ до частини зовнішньої стіни
прибудови «а2», яка опиняється на межі
для цілей їх обслуговування, а саме: для
надання можливості двічі на рік
провести огляд конструкції, та при
необхідності, провести поточний або
капітальний ремонт;

розмір земельної ділянки, необхідний
для обслуговування зовнішньої стіни
прибудови «а2» встановити шириною
1,0метр та довжиною 4,0метри вздовж
вказаної стіни; у задоволенні решти
позовних вимог відмовити;

стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 на
користь ОСОБА_8 судові витрати на
загальну суму 229,40 грн., відповідно по
76,47 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять рішення суду в частині
задоволення позовних вимог скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову
позивачці у задоволенні її вимог про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою та усунення
перешкод.

В іншій частині рішення суду не
оскаржується, а тому його законність
апеляційним судом не переглядається.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що скарга підлягає
задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що з
урахуванням введених в експлуатацію
будівель та споруд є можливість
визначити порядок користування
спірною земельною ділянкою згідно
єдиного варіанту проведеної по справі
№667/11095/13-ц судової
будівельно-технічної експертизи.

Проте колегія суддів вважає, що
висновку про задоволення позовних
вимог суд першої інстанції дійшов з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що відповідно до
п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення в частині, що
оскаржується, і ухвалення нового
рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу ОСОБА_8 на підставі договору
дарування від 23.06.2004 року, посвідченого
та зареєстрованого у встановленому
законом порядку, належить 9/25 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.5).

Відповідачу-1 ОСОБА_6 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 02.07.1990 року, посвідченого 3-ю
Херсонською державною нотаріальною
конторою за р.№1-2589, належить 43/200 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідачу-2 ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом від 02.07.1990 року та
свідоцтва про право власності від
02.07.1990 року, належить 86/400 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідачу-3 ОСОБА_9 на підставі
договору дарування від 14.10.2005 року,
посвідченого та зареєстрованого у
встановленому законом порядку,
належить 21/100 частина домоволодіння
АДРЕСА_1.

За домоволодінням АДРЕСА_1, на підставі
рішення міськвиконкому від 04.07.1950 року
№47, закріплено земельну ділянку площею
453,4кв.м. (а.с.6).

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
31.03.2014 року, на розгляд суду
запропоновано один можливий варіант
користування земельною ділянкою між
співвласниками спірного
домоволодіння, а саме співвласникам
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 запропоновано до
виділу спільну окрему земельну ділянку
площею 195кв.м, в тому числі під
забудовою, а співвласникам ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 запропоновано до виділу спільну
окрему земельну ділянку площею 258,4кв.м,
в тому числі під забудовою. При цьому
співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_6
необхідно зобов'язати не перешкоджати
ОСОБА_8 мати доступ до частини
зовнішньої стіни прибудови «а2», яка
опиняється на межі для цілей їх
обслуговування, а саме з метою надання
можливості двічі на рік провести огляд
конструкції, та при необхідності
провести поточний або капітальний
ремонт. При цьому розмір земельної
ділянки необхідної для обслуговування
зазначеної частини будівлі становить
ширину 1,0м та довжину 4,0м.

Судову будівельно-технічну експертизу
проведено по цивільній справі
№667/11095/13-ц за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_9 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
частиною домоволодіння /а.с. 28-29, 47-50/.

Реальний поділ домоволодіння між
співвласниками не проведено, що
сторонами не заперечується.
Домоволодіння належить сторонам на
праві спільної часткової власності і
складається з: житлового будинку літ.
«А» - стіни 50% очерет, 50% саманні,
загальною площею 81,0кв.м, житловою
площею - 45,6кв.м; житлового будинку літ.
«В» - стіни каркасно-очеретові,
загальною площею 45,7кв.м, житловою
площею 23,1кв.м, сараю літ. «Б» - стіни
бутові, сараю літ. «Г» - стіни бутові,
водопроводу №1, огорожі №2,3, туалету
літ. «Ж» - стіни дерев'яні (а.с.5).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Згідно зі статтею 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Відповідно до частини першої статті 86
ЗК України земельна ділянка може
знаходиться у спільній власності з
визначенням частки кожного з учасників
спільної власності (спільна часткова
власність) або без визначення часток
учасників спільної власності (спільна
сумісна власність).

Згідно до ст. 88 ЗК України володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності,
здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

Частиною четвертою статті 120 ЗК України
передбачено, що у разі набуття права
власності на жилий будинок або споруду
кількома особами право на земельну
ділянку визначається пропорційно до
часток осіб у праві власності жилого
будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п.21 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 16.04.2004 року №7 «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ», виходячи з того, що порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК
України бере до уваги цю угоду при
вирішенні спорів як між ними самими,
так і за участю осіб, котрі пізніше
придбали відповідну частку в спільній
власності на землю або на жилий будинок
і для яких угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі.

Як роз'яснено у пункті 25 у справах
встановлення порядку користування
земельною ділянкою сторони зобов'язані
надавати суду: документи про надання її
для будівництва та обслуговування
житлового будинку й господарських
будівель та споруд; план земельної
ділянки, відведеної в натурі (на
місцевості); план цієї ділянки із
зазначенням її частин, що перебувають у
фактичному користуванні кожного із
співвласників житлового будинку, а
також розташованих на ній будівель,
плодоягідних насаджень;
правовстановлюючі документи на
будинок із зазначенням розміру часток
кожного із співвласників; угоду чи
рішення суду про поділ будинку в натурі
або визначення порядку користування
ним і угоду про порядок користування
земельною ділянкою, якщо вона мала
місце.

Про необхідність поділу будинку в
натурі для встановлення порядку
користування земельною ділянкою
зазначено у п.7 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на
житловий будинок», якою встановлено, що
в спорах про поділ будинку в натурі
учасникам спільної часткової
власності на будинок може бути
відокремлено частину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності.

Як зазначено в п.11 вищевказаної
Постанови, одночасно з розв'язанням
спору про право власності на будинок,
виділ частки або встановлення порядку
користування конкретним приміщенням,
суд може вирішити позов, якщо він
заявлений, про порядок користування і
розпорядження земельною ділянкою між
громадянами, яким жилий будинок
належить на праві спільної власності.

Суд, в порушення вищевказаних норм
права, за відсутності доказів про
виділення земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
визначення меж земельної ділянки в
натурі, угоди чи рішення суду про поділ
садиби в натурі вирішив позовні вимоги
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою при тому, що позивач
в даній цивільній справі вимог про
поділ домоволодіння в натурі не
заявляв, що унеможливлювало
задоволення позовних вимог про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою.

Також підставою для задоволення
позовної вимоги ОСОБА_8 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою суд зазначив висновок судової
будівельно-технічної експертизи від 31
березня 2014 року, проведеної в іншій
цивільній справі з урахуванням чинного
на той час рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 11 грудня
2008 року, яким за ОСОБА_8 було визнано
право власності на самовільно
реконструйовану квартиру та
збудований гараж, і яке ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 01 липня 2014 року було скасовано з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову ОСОБА_8 у задоволенні
позовних вимог (а.с. 25-26). При покладенні
на ОСОБА_7 та ОСОБА_6 обов'язку не
перешкоджати ОСОБА_8 мати доступ до
частини зовнішньої стіни прибудови
«а2» суд першої інстанції залишив поза
увагою, що згідно плану споруди дана
прибудова є самочинною (а.с. 7).

Крім того, встановивши, що земельна
ділянка, з приводу якої виник спір, не
перебуває у власності сторін, суд, в
порушення норм процесуального права
розглянув справу без участі власника
земельної ділянки - Херсонської
міської ради.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що вимоги ОСОБА_8 є
необґрунтованими, а рішення суду
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення, яким у
задоволенні позовних вимог про
визначення порядку користування
земельною ділянкою слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7
задовольнити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 27 жовтня 2014 року в
частині часткового задоволення
позовних вимог, виділення у спільне
користування співвласникам ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 окремої земельної ділянки
площею 195кв.м, співвласникам ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 - окремої земельної ділянки
площею 258,4кв.м за адресою: АДРЕСА_1, в
тому числі під забудовами, зобов'язання
співвласників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не
перешкоджати ОСОБА_8 у доступі до
частини зовнішньої стіни прибудови
«а2», встановлення розміру земельної
ділянки, необхідної для обслуговування
зовнішньої стіни прибудови «а2», а
також стягнення судових витрат
скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення,
яким у задоволенні вищезазначених
позовних вимог ОСОБА_8 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу може бути оскаржено шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді