У Х В А Л А

іменем україни

05 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В., Умнової
О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 20 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 03 червня 2006 року з ОСОБА_3 був
укладений договір про отримання
кредиту в розмірі 1 984 грн 40 коп. зі
сплатою 12 % за користування кредитом на
термін до 22 грудня 2007 року. У зв'язку з
невиконанням відповідачем зобов'язань
по сплаті за кредитним договором
позивач просив стягнути
заборгованість у розмірі 29 508 грн 09 коп.
та судові витрати.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 14 квітня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 20 серпня
2014 року скасовано рішення суду першої
інстанції, ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 83 549 грн 66
коп., яка складається з наступного: 5 941
грн - заборгованість за кредитом; 26
987 грн 24 коп. - заборгованість за
процентами за користування кредитом; 46
166 грн 67 коп. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань; а також штрафи
відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та
Правил надання банківських послуг - 500
грн штраф (фіксована частина);
3 954 грн 75 коп. - штраф (процентна
складова). Вирішено питання про судові
витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової
палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
відповідач ОСОБА_3 кредитний договір з
банком не укладала, коштів не
отримувала, в день укладення договору
перебувала за межами України, а підпис
від її імені в заяві позичальника та у
кредитному договорі було підроблено
невідомою особою, при цьому зазначив,
що вказані обставини були встановлені
постановою заступника начальника
слідчого відділу Нікопольського
міського відділу Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Дніпропетровській області від 12
серпня 2012 року про зупинення
досудового слідства. Крім того, суд
зазначив про пропуск позивачем строку
позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи рішення про
задоволення позову, апеляційний суд
виходив із того, що розслідування
кримінальної справи за заявою ОСОБА_3
не завершено, почеркознавча експертиза
щодо неналежності їй підпису не
проводилась, доказів перебування за
межами України в день укладення
договору відповідачем не надано, та у
зв'язку з тим, що відповідач належним
чином не виконувала умови договору,
тому з неї підлягає стягненню
заборгованість за кредитним договором,
яка згідно з розрахунком банку складає
83 549 грн 66 коп. При цьому зазначив, що при
укладанні договору ОСОБА_3 була
ознайомлена з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, згідно з
якими строк позовної давності щодо
повернення кредиту складає п'ятдесят
років.

Проте повністю з такими висновками
судів попередніх інстанцій погодитись
не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
не відповідають.

Судом встановлено, що 03 червня 2006 року
між закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»,
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк», і ОСОБА_3 (після шлюбу
ОСОБА_3.) був укладений договір про
отримання кредиту в розмірі 5 941 грн зі
сплатою 2, 09 % за користування кредитом
строком на 24 місяці до 03 червня 2008 року
(а. с. 4).

Згідно з розрахунком заборгованості
станом на 10 червня 2013 року ОСОБА_3 з дня
отримання кредитних коштів жодного
платежу на погашення заборгованості не
вносила (а. с. 3).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи позов, відповідач
зазначила, що договір із банком не
укладала, заяву позичальника не
підписувала, підписи їй не належать,
оскільки 03 червня 2006 року перебувала за
межами України, на підтвердження чого
надала копію постанови про зупинення
досудового слідства від 12 серпня 2012
року (а. с. 44).

У порушення вимог частин 3 і 4 ст. 10 ЦПК
України (змагальність цивільного
судочинства) суд першої інстанції не
роз'яснив сторонам їх права та
обов'язки, зокрема право на заявлення
клопотання про необхідність
витребування оригіналів документів
про видачу кредиту, укладення договору
та про проведення відповідної
судово-почеркознавчої експертизи.

Апеляційний суд помилки суду першої
інстанції не виправив та задовольнив
позовні вимоги банку без з'ясування
фактичних обставин справи. При цьому у
своєму рішенні послався на Умови та
Правила надання банківських послуг,
які були затверджені на підставі
ліцензії Національного банку України
від 29 липня 2009 року № 22, в той час як
кредитний договір укладено 03 червня 2006
року.

Крім того, у п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18 грудня 2009
року № 14 «Про судове рішення у
цивільній справі» судам роз'яснено, що
встановивши, що строк для звернення з
позовом пропущено без поважної
причини, суд у рішенні зазначає про
відмову в позові з цих підстав, якщо про
застосування позовної давності
заявлено стороною у спорі, зробленою до
ухвалення ним рішення, крім випадків,
коли позов не доведено, що є
самостійною підставою для цього.

При цьому районний суд відмовив у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«ПриватБанк» з двох підстав, а саме: у
зв'язку з відсутністю зобов'язань
відповідача перед банком та у зв'язку з
пропуском строку звернення до суду
позивачем, при цьому не звернули уваги
на вищенаведене роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
рішення судів попередніх інстанцій не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 14
квітня 2014 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 20
серпня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька

М.К.
Гримич

О.В.
Кафідова

О.В.
Умнова