Справа №333/5400/14-ц
провадження №2/333/2263/14
Комунарський районний суд м.Запоріжжя
у складі: головуючого судді Стоматова
Е.Г., при секретарі Кабановій К.О., за
участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним правочину та стягнення
07 липня 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом про визнання недійсним
договору №218006 від 29.08.2013 року,
укладеним між ОСОБА_2 та Приватним
підприємством «Грандфінресурс», та
стягнення коштів в розмірі 9211грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29
серпня 2013 року між ОСОБА_2 та Приватним
підприємством «Грандфінресурс» було
укладено Договір №218006. Метою укладення
вказаного Договору було отримання
позики на придбання товару, вартістю
суми. За цим Договором Адміністратор,
за згодою Учасника, зобов'язувався
вчинити від імені та за рахунок
Учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання Товару,
зазначеного у Додатку №1 до даного
Договору, на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна» Відповідно
до Додатку № 1 до Договору метою
укладення Договору є придбання товару,
вартістю 60 000,00 грн.
Згідно із ст.3 Договору №218006 Учасник
зобов'язується, зокрема, сплатити
Одноразовий комісійний внесок у день
підписання Сторонами даного Договору у
розмірі 2400грн. та Адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів з моменту
отримання Дозволу (2400грн.); своєчасно,
не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа
кожного місяця, сплачувати Загальний
платіж (973грн.), який включає Чистий
внесок (625грн.), за рахунок якого
Адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідну
суму у позику, та Адміністративні
витрати (348грн.), що є сплатою за послуги
Адміністратора з організації
діяльності Програми; суворо
дотримуватися усіх умов Договору та
На виконання умов договору №218006 та
додатків до нього позивачем ОСОБА_2
сплачено Відповідачу одноразовий
комісійний внесок в сумі 2400грн., та 7
платежів на суму 6811грн., що становить
загальну суму 9211грн.
Звернувшись через декілька днів до
представника Відповідача з метою
з'ясування причин ненадання позики,
Позивач отримав пояснення про
відсутність у Відповідача грошей для
надання позики або ж для оплати товару.
Позивач вважає, що укладений Договір
№218006 від 29.08.2013 року, був укладений під
впливом обману та із застосуванням
нечесної підприємницької практики,
зокрема, вважає, що він отримав не
чітку, неправдиву інформацію стосовно
оспорюваної угоди, дії Відповідача є
забороненими та підпадають під дію ст.19
Закону України «Про захист прав
споживачів», оскільки Законом
забороняється нечесна підприємницька
практика, яка виключає будь-яку
діяльність, що вводить в оману
споживача; забороняється експлуатація
та розвиток пірамідальних схем, коли
споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Він зазначає,
що при умові належного роз'яснення йому
усіх умов та наслідків даного Договору,
Позивач не погодився б на його
укладення, зв'язку з чим просить
визнати недійсним договір, стягнути з
відповідача як незаконно отримані з
наслідками укладеного договору кошти в
сумі 9211грн. та завдану моральну шкоду в
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та надав пояснення,
аналогічні викладеним у позовній
заяві, та просив суд позов задовольнити
Представник відповідача ПП
«Грандфінресурс» у судове засідання
(17.09.2014 року, 06.10.2014 року, 29.10.2014 року) не
з'явився, про час і місце розгляду
справи був неодноразово повідомлений
належним чином, причини неявки суду не
На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим
розглянути справу за відсутності
відповідача на підставі наявних у ній
доказів, та на підставі ст.224 ЦПК
України ухвалити заочне рішення.
Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
На підставі ст.57 Цивільного
процесуального кодексу України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
Згідно ст.60 Цивільного процесуального
кодексу України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.
29 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та
Приватним підприємством
«Грандфінресурс» було укладено
Договір №218006. За цим Договором
Адміністратор, за згодою Учасника,
зобов'язувався вчинити від імені та за
рахунок Учасника певні юридичні дії,
спрямовані на придбання Товару,
зазначеної у Додатку №1 до даного
Договору, на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна» (далі -
Програма), що міститься в Додатку №2,
який є невід'ємною частиною цього
Договору, в тому числі: а) сформувати
Реєстр Учасників, забезпечити його
адміністрування; б) організовувати та
проводити Захід по розподілу грошового
фонду, здійснити оплату Товару на
користь Учасника або надати Учаснику
відповідну суму у позику; в) надавати
інші послуги і здійснювати інші
правочини, погоджені Сторонами, у
порядку та в строки, передбачені цим
Договором та Додатками до нього. При
цьому, Товар, Вартість та строк
розрахунків по даному Договору
зазначаються у відповідних додатках до
цього Договору). (а.с.8-13)
Таким чином, предметом договору є
надання особі послуг з адміністрування
програми, що умовно називається
«Альянс Україна» та базується на
створенні реєстрів Учасників, метою
яких є придбання бажаних товарів з
розстроченням платежу або отримання
Відповідно до Додатку №1 до Договору
метою укладення Договору є придбання
Згідно із ст.3 Договору № 218006 Учасник
зобов'язується, зокрема, сплатити
Одноразовий комісійний внесок у день
підписання Сторонами даного Договору у
розмірі 2400грн. та Адміністративний
платіж, який сплачується не пізніше
п'ятнадцяти календарних днів з моменту
отримання Дозволу (2400грн.); своєчасно,
не пізніше 15 (п'ятнадцятого) числа
кожного місяця, сплачувати Загальний
платіж (973грн.), який включає Чистий
внесок (625грн.), за рахунок якого
Адміністратор здійснює оплату
вартості товару чи надає відповідну
суму у позику, та Адміністративні
витрати (348грн.), що є сплатою за послуги
Адміністратора з організації
діяльності Програми; суворо
дотримуватися усіх умов Договору та
Додатків до нього.(а.с.8)
На виконання умов договору №218006 та
додатків до нього позивачем ОСОБА_2
сплачено Відповідачу одноразовий
комісійний внесок в сумі 2400грн., та 7
платежів на суму 6811грн., що становить
загальну суму 9211грн.(а.с.14-21).
Позивач належним чином виконав умови
ст.3 укладеного договору, але гроші у
вигляді позики для оплати товару
відповідач на виконання умов договору
Частинами 1,2,3 ст.18 Закону України «Про
захист прав споживачів» передбачено,
що продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими. Умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Несправедливими є, зокрема,
умови договору про: встановлення
жорстких обов'язків споживача, тоді як
надання послуги обумовлене лише
власним розсудом виконавця; надання
можливості продавцю (виконавцю,
виробнику) не повертати кошти на
оплату, здійснену споживачем, у разі
відмови споживача укласти або виконати
договір, без встановлення права
споживача на одержання відповідної
компенсації від продавця (виконавця,
виробника) у зв'язку з розірванням або
невиконанням ним договору; надання
продавцю (виконавцю, виробнику) права в
односторонньому порядку змінювати
характеристики продукції, що є
предметом договору; визначення ціни
товару на момент його поставки
споживачеві або надання продавцю
(виконавцю, виробнику) можливості
збільшувати ціну без надання
споживачеві права розірвати договір у
разі збільшення ціни порівняно з тією,
що була погоджена на момент укладення
Згідно частини 4 статті 18 цього Закону
перелік несправедливих умов у
договорах із споживачами не є
Відповідно до частин 5,6,8 статті 18 цього
Закону, якщо положення договору
визнано несправедливім, таке положення
може бути визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
цілому. Нечіткі або двозначні
положення договорів із споживачами
тлумачаться на користь споживача.
Статтею 19 Закону України «Про захист
прав споживачів» заборонено нечесну
підприємницьку практику, яка включає,
зокрема будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману; спонукає або може спонукати
споживача дати згоду на здійснення
правочину, на який в іншому випадку він
не погодився б, стосовно основних
характеристик продукції, таких як: її
наявність, специфікація та ціна або
спосіб розрахунку ціни чи наявність
знижок або інших цінових переваг.
Згідно частини 3 статті 19 цього Закону
забороняються як такі, що вводять в
оману: пропонування для реалізації
продукції за визначеною ціною, якщо
існують підстави вважати, що продавець
або виконавець не зможе надати таку
продукцію за такою ціною або у таких
обсягах, що можна передбачити з огляду
на пропоновану ціну та характеристики
продукції; пропонування з метою
реалізації однієї продукції до
реалізації іншої; недостовірне
повідомлення про наявність обмеженої
кількості товарів або з метою
спонукання споживачів до прийняття
швидкого рішення та позбавлення їх
достатнього періоду часу для прийняття
свідомого рішення; утворення,
експлуатація або сприяння розвитку
пірамідальних схем, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів до такої
схеми, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним.
Відповідно до частини 6 статті 19 цього
Закону правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
У постанові від 27.03.2013 року Верховний
Суд України (судова палата у цивільних
справах) у справі № 6-22ц13 зазначає
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч.1-3,5 та ч.6 ст.203 цього
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.
За положеннями ч.1, п.7 ч.3, ч.6 ст.19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
нечесна підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає в себе будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
Забороняються як такі, що вводять в
оману, утворення, експлуатація або
сприяння розвитку пірамідальних схем,
коли споживач сплачує за можливість
одержання компенсації, яка надається
за рахунок залучення інших споживачів
до такої схеми, а не за рахунок продажу
або споживання продукції. Правочини,
здійснені з використанням нечесної
підприємницької практики, є
Таким чином, указаний Закон установив
недійсність правочинів, здійснених із
використанням нечесної
підприємницької діяльності, яка
полягає, зокрема, у введенні в оману
споживачів шляхом залучення їхніх
коштів із метою реалізації діяльності
пірамідальної схеми.
Вищевикладене підтверджується також
позицією Верховного Суду України
(судова палата у цивільних справах),
викладеною у постанові від 23.05.2012 року
№ 6-35цс12.
Так, у вищевказаній постанові,
прийнятій за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах (справа
№6-35цс12), яка є обов'язковою для всіх
судів і суди зобов'язані привести свою
практику у відповідність з цим
рішенням (ст. 360-7 ЦПК України),
зазначено, що сплата коштів не за сам
товар, а за можливість одержання права
на купівлю товару, формування особою
без залучення власних коштів групи
клієнтів, за рахунок коштів яких
здійснювалась передача права на
купівлю товару одному з учасників
групи, що є компенсацією за рахунок
коштів інших учасників групи,
залучених до умов діяльності системи, є
такою, що вводить споживача в оману.

Такої ж правової позиції дотримується
Верховний Суд України (судова палата у
цивільних справах) у своїй постанові
від 16.01.2013 року у справі № 6-161цс12,
зазначаючи, що відповідно до ч.ч.1,2 ст.215
ЦК України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
чч.1-3,5 та ч.6 ст.203 цього Кодексу.

Отже, враховуючи, що позивач сплачував
кошти не за сам товар, за можливість
одержання права на купівлю товару, а
відповідач Приватне підприємство
«Грандфінресурс» без залучення
власних коштів без залучення власних
коштів формувало групи клієнтів, за
рахунок коштів яких здійснювалась
передача права на купівлю товару
одному з учасників групи, що є
компенсацією за рахунок коштів інших
учасників групи, суд приходить до
висновку, що вказаний договір не
відповідає вимогам чинного
законодавства і містить всі ознаки
недійсного правочину, що порушує
свободу та зміст договору, а діяльність
ПП «Грандфінресурс» є такою, що вводить
споживача в оману. Здійснена Позивачем
оплата не створює для Відповідача
будь-яких обов'язків, а останній
покладає на учасників програми
придбання товарів в групах їх витрати,
не вкладаючи при цьому власних коштів,
що робить таку діяльність
пірамідальною схемою, коли споживач
сплачує за можливість одержання
компенсації, яка надається за рахунок
залучення інших споживачів такої
системи, а не за рахунок продажу або
споживання продукції. Зазначений вид
нечесної підприємницької практики, що
вводить споживача в оману, включено в
умови самої угоди. Договір не
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
та не відповідає внутрішній волі
Позивача на момент укладення договору
та на даний час, а тому підлягає
визнанню судом недійсним.

Стосовно стягнення моральної шкоди
слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст.15,16 ч.2 ст.23, п.4 ч.1 ст.611
ЦК України кожна особа має право на
захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання, в тому числі, шляхом
відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року №4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» та вимог ст.23 ЦК України спори
про відшкодування моральної шкоди
розглядаються, коли право на її
відшкодування безпосередньо
передбачено нормами Конституції
України та іншим законодавством, яке
встановлює відповідальність за
заподіяння моральної шкоди.

За правилами ст.611 ЦК України в разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема
відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту договору вбачається, що
сторони не передбачили відшкодування
моральної шкоди в разі невиконання або
неналежного виконання зобов'язання. Не
передбачено відшкодування моральної
шкоди за порушення договору позики й
спеціальною нормою - ст.1050 ЦК України

Таким чином, в цій частині позов
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, позов є
обґрунтованим і підлягає частковму
задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
ст. З, 203, 215, 216, 224-226 ЦК України, ч. 1, 6 ст. 19,
п. 7 ч. З ст. 19, ст. 22 Закону України «Про
захист прав споживачів, п. 5 ч. 1 ст. 1, ст.
4, ч. 1 ст. 5, ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринку фінансових послуг»,
ст.ст. З, 4, 15, 60, 118, 119 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №218006 від
29.08.2013 року, укладений між ОСОБА_2 та
Приватним підприємством
«Грандфінресурс».

Стягнути з Приватного підприємства
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_2
кошти в розмір 9211,00грн. (дев'ять тисяч
двісті одинадцять), отриманих за
наслідками укладення Договору № 218006
від 29.08.2013 року

В інший частині позивних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Запорізької області через
Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Е.Г. Стоматов