Справа №487/6856/13-ц 12.11.2014 12.11.2014
Провадження №22-ц/784/3015/14
Головуючий у 1-й інстанції
Доповідач апеляційного суду
РІШЕННЯ

Іменем
України

12 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючої судді: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання:
Яценко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 8 листопада 2013 року у
справі за позовом

Публічного акціонерного
товариства «А-Банк» (далі ПАТ «Акцент
Банк») до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

у с т а н о в
и л а:

В серпні 2013 року ПАТ «А- Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Позивач зазначав, що 28 вересня
2008 року між ЗАТ «А- Банк» та ОСОБА_2
укладено договір, за умовами якого
відповідачка отримала кредит у розмірі
6239 грн. 39 коп. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Відповідач, взяті на себе
зобов'язання по поверненню кредитних
коштів не виконав, внаслідок чого
виникла заборгованість в розмірі 24 459
грн. 88 коп., що складається з суми пені
в розмірі 22 818 грн. 93 коп., штрафу в
розмірі 500,00 грн. - фіксована складова та
1 140 грн. 95 коп. процентна складова, яку
позивач просив стягнути.

Рішенням Заводського
районного суду м. Миколаєва від 08
листопада 2013 року позов задоволено в
повному обсязі, ухвалено стягнути з
відповідача заборгованість за
кредитним договором в розмірі 24 459 грн.
88 коп., що складається з суми пені в
розмірі 22 818 грн. 93 коп., штрафу в
розмірі 500,00 грн. - фіксована складова та
1 140 грн. 95 коп. відсоткова складова.

Не погоджуючись з прийнятим
судовим рішенням, відповідачка подала
апеляційну скаргу, в якій просила
рішення суду скасувати через порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Районний суд постановляючи
рішення про задоволення позовних
вимог та стягнення з ОСОБА_2
нарахованої суми кредитної
заборгованості виходив з того, що
відповідачка неналежним чином
виконала взяті на себе кредитні
зобов'язання, в зв'язку з чим
нарахована позивачем заборгованість,
яка відповідає підлягає стягненню.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК
України, за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

До відносин за кредитним
договором застосовуються положення
щодо договору позики, якщо інше не
встановлено законом і не випливає із
суті кредитного договору.

За правилам ч.1 ст. 1049 і ст. 1050 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві кредит у строк
та порядок, що встановлені договором. В
разі несвоєчасного повернення коштів
він не звільняється від обов'язку
виконання зобов'язання.

Згідно вимог ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином, згідно умов договору та у строки
передбачені цим договором.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що 28 вересня 2008 року
між позивачем та відповідачем укладено
договір № ACIPRX27350105 викладений в формі
заяви позичальника, згідно якого
відповідач отримала в кредит 6 239,40 грн.
на 18 місяців, а саме по 28 березня 2010 року
зі сплатою 1 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом (а.с.5). Як
вбачається з заяви позичальника, за
умовами договору відповідачка також
має сплатити 239 грн. 40 коп. страхового
внеску, 1000 грн. винагороди за надання
фінансового інструменту та щомісячну
винагороду за надання фінансового
інструменту у розмірі 149 грн. 75 коп.,
шляхом внесення щомісячного платежу
в сумі 530 грн. 72 коп., який складається
з заборгованості за кредитом,
відсотків, винагороди, комісії, а також
інших витрат відповідно до Умов
(а.с.5).

В заяві позичальника
відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що
вона ознайомилася з Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт), та погодилася
з тим, що такі умови та Тарифи є
складовою кредитно-заставного
договору.

Банк виконав свої зобов'язання
належним чином, надавши позичальнику
строковий кредит, в межах передбачених
договором.

Проте, відповідачка свої
зобов'язання за договором належним
чином не виконала, у зв'язку з чим, за
розрахунками Банку станом на 26 червня
2013 року утворилось заборгованість в
сумі 24459 грн. 88 коп., з якої: 22818 грн.93 коп.
- пені, 500 грн. - штрафу (фіксованої
частини), 1140 грн. 95 коп. - штрафу
(процентна складова).

Із даного розрахунку вбачається,
що заборгованість за тілом кредиту
остаточно сплачена 7 липня 2010 року,
заборгованість за відсотками та
комісією - погашена 14 січня 2011 року.
Однак залишилась несплаченою
заборгованість за пенею в сумі 34108
грн. 25 коп., яка нараховувалась Банком
починаючи з 20 листопада 2008 року в
розмірі 1, 25 % в місяць на залишок
боргу (а.с.4).

Вимогу про стягнення пені Банк
заявив на частину нарахованої суми,
а саме на 22818 грн. 93 коп., зазначивши
про списання вказаної заборгованості
на суму 11289 грн. 32 коп. (а.с. 4).

Ст..

Так, відповідно до змісту заяви
позичальника, вбачається, що при
порушенні позичальником зобов'язань
із погашення кредиту, позичальник
оплачує Банку пеню, розмір, якої
зазначений у п. 5.1. Умов за кожен день
прострочення.

До місцевого суду, в якості додатку
до позовної заяви, Банком надано
Умови надання споживчого кредиту
«Розстрочка» (Стандарт), якими
передбачено збільшені строки
позовної давності в п'ять років та
розмір процентної ставки пені 1, 25 %
(а.с. 6-12). Проте, вказані Умови
підписані головою правління ПАТ
(Публічного акціонерного товариства)
«А-Банк», тоді як договір
відповідачем укладено з ЗАТ
«А-Банк».

До апеляційного суду Миколаївської
області Банк надав спільний наказ
голови правління «Приват Банку» та
голови правління «А-Банку» від 6 травня
2008 року, яким затверджено Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт). Однак, із
змісту вказаних умов слідує, що вони
стосуються «Приват Банку», який діє
на підставі свідоцтва про реєстрацію
від 1992 року, а значить вказані Умови
підлягають застосуванню в
фінансово-кредитній діяльності саме
«Приват Банку», а не ЗАТ «А- Банк»
(а.с.116-122).

Наявність підпису під наказом про
затвердження вказаних Умов голови
правління «А- Банку» вказує на
обов'язковість даного наказу для
працівників «А- Банку», а не його
клієнтів. Так із змісту цього наказу
вбачається, що метою його видання є
необхідність утвердження/актуалізація
договірної бази регламентуючої
відносини «А-Банку» з клієнтами та, в
зв'язку з цим, затверджено умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розсрочка, Стандарт) (Додаток №
3). Таким чином, затвердженню
підлягали в тому числі і Умови для
клієнтів «А- банку», однак Умови, які
надані апеляційній інстанції такими
не являються. До того ж надані Умови
не містять будь-яких реквізитів
необхідних для їх ідентифікації, як
додатку саме до наведеного наказу.

Також, в заяві позичальник,
відповідачка по справі, вказувала
про ознайомлення з Умовами та
підтвердила надання їй повної
інформації щодо умов кредитування
саме в «А-Банку», а не в «Приват Банку»,
що підтверджує неможливість
розповсюдження положень наданих
Умов на дію спірного договору.

Крім того, надані позивачем Умови,
мають значні відмінності в розмірі
процентної ставки пені. Так, позовні
вимоги розраховані із ставки пені в
розмірі 1,25% від суми простроченого
платежу (34108 грн. 25 коп.), а в Умовах
наданих до апеляційної інстанції - її
розмір становить 0,5 % , що становить 9620
грн.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається.

Проте, наведені вище обставини,
вказують на те, що Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
надані Банком під час судового
розгляду справи (обидва примірника)
не відповідають тим, що були частиною
кредитного договору та з якими
погоджувався позичальник. В
порушення свого процесуального
обов'язку, відповідних Умов банком не
надано. В самій заяві позичальника
розмір пені не визначено, не
визначено в ній також підстави
нарахування та розмір штрафу. В
зв'язку з цим, виходячи з принципу
диспозитивності встановленого ст. 11
ЦПК України та відповідно до якого
суд розглядає цивільні справи в
межах заявлених вимог і на підставі
доказів сторін - правових підстав для
стягнення з відповідачки заявлених
в позові вимог щодо стягнення пені
та штрафів немає.

Оскільки районний суд не
звернув увагу на зазначене, не повно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 309
ЦПК України, оскаржуване рішення
районного суду підлягає скасуванню з
ухваленням по справі нового рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 08
листопада 2013 року - скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Акцент Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: