Справа № 203/4628/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 жовтня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Авраменко А.М.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи - Білоус
Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа -
Управління-служба у справах дітей
Кіровської районної в м.
Дніпропетровську ради, за участю
прокурора Кіровського району м.
Дніпропетровська, про позбавлення
батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
звернулась позивач через свого
представника із вищевказаним позовом,
в обґрунтування якого послалась на те,
що з 19 грудня 2003 року по 05 вересня 2006
року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
спільну дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зачатий, коли
сторін ще перебували у шлюбі. Коли ж
позивач завагітніла, відповідач став
зловживати спиртними напоями та
влаштовувати постійні сварки з
позивачем, ігнорував намагання
позивача та її батька, який на той час
проживав зі сторонами через означену
поведінку відповідача, змінити його
відношення до родини та майбутньої
дитини, щодо якої відповідач заявляв
про непотрібність йому дитини,
оскільки остання обтяжуватиме та
створювати перешкоди у реалізації його
життєвих планів. За цих обставин
позивач стала ініціатором розірвання
шлюбу, а у 2009 року позивач вдруге вийшла
заміж - за іншого чоловіка, який
турбувався про спільну дитину сторін,
однак помер у 2013 році. З урахуванням
викладеного, вказуючи, що відповідач
жодного разу не відвідав, не подзвонив
їх спільній дитині, не виявив жодного
бажання зустрітись із дитиною, хоча
позивач цьому не перешкоджала, а також
ніяким чином не допомагав і не
допомагає дитині, в тому числі і
матеріально, не турбується про її
здоров'я, виховання та розвиток,
заявляючи про свою байдужість до
дитини, натомість сам зловживає
алкоголем та підозрюється у вчиненні
злочину за місцем своєї колишньої
постійної роботи, позивач просила суд
позбавити відповідача батьківських
прав стосовно їх спільної дитини - сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач свої
позовні вимоги підтримала, наполягала
на їх задоволенні, проти розгляду
справи в заочному порядку не
заперечувала, просила суд не стягувати
з відповідача судовий збір, сплачений
за подання даного позову до суду.

Відповідач в судове засідання вдруге
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, про причини своєї неявки суд не
повідомив.

Представник третьої особи висловилась
про доцільність позбавлення
відповідача батьківських прав,
вказавши на обґрунтованість позову.

Прокурор Кіровського району м.
Дніпропетровська в судове засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

За таких обставин суд вважає за можливе
у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК
України здійснити розгляд даної
цивільної справи в заочному порядку
відповідно до Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК
України.

Вислухавши пояснення учасників
розгляду справи та дослідивши
матеріали цивільної справи, суд
приходить до наступного висновку та
підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що сторони з 19 грудня 2003 року по 05
вересня 2006 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого в них
народилась спільна дитина - син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого у свідоцтві
про народження записаний відповідач у
відповідності до ст.122 ч.2 СК України
(а.с.8-12).

25 серпня 2009 року позивач вдруге вийшла
заміж, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_5,
однак останній помер ІНФОРМАЦІЯ_3
(а.с.12-14).

01 липня 2013 року СВ Кіровського РВ ДМУ
ГУМВС України в Дніпропетровській
області до ЄРДР під №0003015 були
внесені відомості відносно
відповідача стосовно злочину, склад
якого передбачений ст.185 ч.1 КК України,
а 07 березня 2014 року відповідачу
повідомлено про підозру та обрано
запобіжний захід (а.с.15-19).

Також судом в ході розгляду справи з
пояснень позивача, які повністю
підтверджені наявними в матеріалах
справи доказами, встановлено, що
відповідач під час вагітності позивача
почав зловживати спиртними напоями,
влаштовував скандали позивачу, іноді
не ночував вдома, внаслідок чого шлюб
сторін розпався і був розірваний під
час вагітності позивача. З цього часу
сторони почали проживати окремо,
спільна дитина сторін стала проживати
і проживає дотепер з позивачем, повним
утриманням, вихованням, розвитком
дитини займались і займаються лише
позивач та її батько ОСОБА_6, а також до
своєї смерті у 2013 році і другий чоловік
позивача ОСОБА_5 Разом з тим, відповідач
як під час вагітності позивача, так і
після народження нею спільного сина
сторін ОСОБА_4, і станом на час розгляду
справи жодного інтересу щодо цієї
дитини не виявляв і не виявляє,
будь-якої участі у житті дитини не брав
і не бере, здоров'ям, вихованням та
розвитком дитини не займався і не
займається, навіть ніколи не бачив
сина, лише заявляючи позивачу та її
батьку, що дитина йому не потрібна,
заважає його життю. (а.с.20-33, 45, 59)

Крім того, посилаючись у своєму рішенні
від 15 серпня 2014 року №16/281-1 на ухилення
відповідачем від виконання своїх
батьківських обов'язків, виконавчий
комітет Кіровської районної в м.
Дніпропетровську ради вважає за
доцільне позбавити відповідача ОСОБА_3
батьківських прав відносно спільної
дитини сторін - сина ОСОБА_4 (а.с.54).

Правовідносини, які виникли між
сторонами врегульовані нормами СК
України, Закону України «Про охорону
дитинства».

Так, положеннями ст.122 ч.2 СК України
визначено, що дитина, яка народжена до
спливу десяти місяців після припинення
шлюбу або визнання його недійсним,
походить від подружжя.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку. Батьки несуть
відповідальність за створення умов,
необхідних для всебічного розвитку
дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст.150 СК України, ст.11 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток, а також
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Предметом
основної турботи та основним
обов'язком батьків є забезпечення
інтересів своєї дитини.

Згідно ст.155 СК України ухилення
батьків від виконання батьківських
обов'язків є підставою для покладення
на них відповідальності, встановленої
законом.

Нормою ст.164 ч.1 п.2 СК України
встановлено, що батько може бути
позбавлений судом батьківських прав,
якщо він ухиляється від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини.
Батько може бути позбавлений
батьківських прав щодо усіх своїх
дітей або когось із них.

Частиною 2 ст.164 СК України передбачено,
що батько може бути позбавлений
батьківських прав з підстав,
встановлених пунктами 2 частини першої
цієї статті, лише у разі досягнення ним
повноліття.

Згідно ст.165 СК України право на
звернення до суду з позовом про
позбавлення батьківських прав має, в
тому числі, один з батьків.

За змістом ст.19 СК України при розгляді
судом спорів щодо позбавлення
батьківських прав обов'язковою є
участь органу опіки та піклування, який
подає суду письмовий висновок щодо
розв'язання такого спору. Суд оцінює
такий висновок як один із доказів по
справі.

Нормою ст.7 СК України визначено, що
регулювання сімейних відносин має
здійснюватися з максимально можливим
урахуванням інтересів дитини.

Оцінюючи дослідженні в судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
вважає їх належними, допустимими та
достатніми для прийняття рішення у
справі по суті.

Вирішуючи позовні вимоги про
позбавлення відповідача батьківських
прав, суд виходить того, що за змістом
наведених норм законодавства батько
може бути позбавлений батьківських
прав лише з підстав, передбачених ст.164
СК України, зокрема, з підстави
ухилення від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини. При
цьому, ухилення батька від виконання
своїх обов'язків має місце, коли він не
піклується про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечує необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкується з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надає дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяє
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляє інтересу до її
внутрішнього світу; не створює умов для
отримання нею освіти. Зазначені
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена в
постанові Пленуму Верховного Суду
України №3 від 30 березня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав».

Отже, аналізуючи встановлені в
судовому засіданні фактичні обставини
в контексті викладених вище висновків,
враховуючи, що відповідач є
повнолітньою особою та спільну з
відповідачем дитину - сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, жодного разу навіть не
бачив і не спілкувався із ним, не
цікавиться долею та станом дитини від
самого її народження, допомоги, в тому
числі матеріального забезпечення,
дитині не надавав і наміру участі в
утриманні, вихованні і розвитку дитини
не має, суд приходить до беззаперечного
висновку, що відповідач без поважних
причин ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню своєї дитини. З
урахуванням викладеного, а також
приймаючи до уваги висловлену у
відповідному висновку та в судовому
засіданні позицію органу опіки та
піклування щодо доцільності
позбавлення відповідача батьківських
прав, суд вважає доведеним наявність
передбачених ст.164 ч.1 п.2 СК України
підстав для позбавлення відповідача
батьківських прав відносно його
малолітнього сина, що зумовлює
необхідність задоволення позовних
вимог.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат та враховуючи
волевиявлення позивача щодо
відсутності необхідності стягувати з
відповідача сплачений позивачем
судовий збір, суд приходить до
висновку, що судові витрати у справі
відшкодування не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.7, 19, 122, 150, 155, 164, 165 СК України,
ст.ст.8, 11 Закону України «Про охорону
дитинства», ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 208, 209,
212-215, 218, 223, Главою 8 Розділу ІІІ ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН
НОМЕР_1, паспорт громадянина України
серії НОМЕР_2, виданий Кіровським РВ ДМУ
УМВС України в Дніпропетровській
області 06 лютого 1998 року) батьківських
прав відносно його малолітнього сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про
народження серії НОМЕР_3, видане 17
квітня 2007 року).

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом за письмовою заявою відповідача
про перегляд заочного рішення, яка може
бути подана відповідачем протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути
оскаржено позивачем протягом 10 днів з
дня проголошення рішення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур