АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Герчаківська О.Я.
Провадження № 22-ц/789/1256/14 Доповідач -
Дикун С.І.Категорія - 45
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 р. колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду
Тернопільської області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,

її представника - ОСОБА_2,

представника позивачки - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, третя особа - Тернопільська
районна державна нотаріальна контора
про скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом, державного акту на
право власності на земельну ділянку,
визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1,
третя особа - Тернопільська районна
державна нотаріальна контора про
скасування свідоцтва про право на
спадщину за законом та державного акту
на право власності на земельну ділянку,
визнання права власності. В
обґрунтування вимог посилалась на те,
що 13 травня 1997 року померлим
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 було складено
заповіт, згідно якого останній заповів
їй житловий будинок з надвірними
будівлями та частку поля. 28 грудня 2001
року в.о. державного нотаріуса
Тернопільської районної державної
нотаріальної контори Скібньовською
І.М. видано свідоцтво про право на
спадщину за законом на майно померлого
ОСОБА_5 його дружині - ОСОБА_1 Спадкове
майно, на яке видано свідоцтво,
складається з права на земельну частку
(пай), яке належало ОСОБА_5 на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії ТР №051691. 30 грудня 2004
року розпорядженням Тернопільської
районної державної адміністрації
рішенням №939 ОСОБА_1 передано у
приватну власність земельну ділянку 2,16
га, яка розташована на території
Настасівської сільської ради для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва. 09
серпня 2005 року ОСОБА_1 видано Державний
акт на право власності на земельну
ділянку серії ВА №487648. Позивачка
вважає, що має право на спадкове майно,
а видачею оспорюваного свідоцтва та
державного акта на відповідачку
порушуються її спадкові права.

Уточнивши позовні вимоги (а.с.54)
представник позивачки просила:

- визнати недійсним та скасувати
державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЯА №487648,
виданий ОСОБА_1 на підставі
розпорядження Тернопільської районної
державної адміністрації від 30.12.2004 року
№939 та зареєстрований в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю за №54 та
скасувати державну реєстрацію
земельної ділянки, кадастровий номер
010020159.

- скасувати свідоцтво про право на
спадщину за законом ОСОБА_1 від 28
грудня 2001 року, зареєстроване в реєстрі
за №4713, на земельну частку (пай), яка
належала померлому гр. ОСОБА_5 на
підставі сертифікату на право на
земельну частку (пай) серії ТР №051691,
видане Тернопільською районною
державною нотаріальною конторою.

- визнати за позивачкою право
власності на земельну частку (пай) поля
площею 2,33 га, що розташована на
території Настасівської сільської
ради Тернопільського району в порядку
спадкування.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 25 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Скасовано свідоцтво про право на
спадщину за законом ОСОБА_1 від 28
грудня 2001 року, зареєстроване в реєстрі
за №4713, на земельну частку (пай), яка
належала померлому ОСОБА_5 на підставі
сертифікату на право на земельну
частку (пай) серії ТР №051691, видане
Тернопільською районною державною
нотаріальною конторою.

У задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

ОСОБА_1 звернулась до суду із
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким відмовити у позові,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
.

В обгрунтування вимог вказує, що
висновки cуду про те, що позивачка
ОСОБА_4 прийняла спадщину за заповітом
ОСОБА_5, не відповідають обставинам
справи. Посилається, що вона є
спадкоємцем першої черги за законом,
своєчасно звернулась до державної
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини та у законний
спосіб оформила оспорюване свідоцтво
про право на спадщину за законом. Крім
того, позивачкою пропущено строк
позовної давності.

У судовому засіданні апелянт та
її представник підтримали вимоги
апеляційної скарги, посилаючись на
доводи, викладені у ній.

Представник позивачки
апеляційної скарги не визнала, вважає
рішення суду законним та
обгрунтованим.

Заслухавши доповідача,
вислухавши пояснення осіб, які
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого у справі
рішення в межах доводів апеляційної
скарги, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
помер ОСОБА_5

Відповідно до заповіту від 13
травня 1997 року, посвідченого
секретарем виконавчого комітету
Настасівської сільської ради
Тернопільського району, ОСОБА_5 заповів
позивачці, котра йому доводилась
онукою, "належний йому на праві
особистої власності житловий будинок з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та
належний йому на праві особистої
власності на належну частку поля
земельний сертифікат серія ТР №051691".

На час смерті спадкодавця та
протягом шести місяців з часу його
смерті позивачка була зареєстрована та
проживала у спірному спадковому майні -
будинку по АДРЕСА_1, що підтверджується
довідкою Настасівської сільської ради
від 06.08.2014 року та випискою з
погосподарської книги по двору ОСОБА_5
(а.с.46-47), вступивши, таким чином, в
управління та володіння спадковим
майном.

28 грудня 2001 року в.о. державного
нотаріуса Тернопільської районної
державної нотаріальної контори
Скібньовською І.М. було видано
оспорюване свідоцтво про право на
спадщину за законом, за яким
спадкоємцем майна ОСОБА_5, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2, є його дружина ОСОБА_1, що
мешкає в с.Настасів Тернопільського
району Тернопільської області.
Спадкове майно, на яке видано вказане
свідоцтво, складається з права на
земельну частку (пай) у землі, яка
перебуває у колективній власності
колгоспу «Колос» с.Настасів
Тернопільського р-ну, Тернопільської
області, розміром 2,33 в умовних
кадастрових гектарах без визначення
меж цієї частки в натурі (на
місцевості), яке належало померлому
ОСОБА_5 на підставі сертифікату на
право на земельну частку (пай) серії ТР
№051691.

Суд, задовольняючи частково
позовні вимоги та скасовуючи
вищезазначене оспорюване свідоцтво
про право на спадщину за законом
відповідачки на земельну частку (пай)
після ОСОБА_5, виходив з того, що
зазначеним свідоцтвом порушуються
права позивачки - спадкоємиці ОСОБА_5
за заповітом, котра належним чином, у
відповідності до норм ст.ст. 548, 549,554 ЦК
УРСР, діючого на час існування
правовідносин, прийняла спадщину,
фактично вступивши в управління та
володіння спадковим майном.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду як таким, що відповідає
вимогам законодавства та обставинам
справи.

Відповідно до роз'яснень, даних у
п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року №7 "Про
судову практику у справах про
спадкування" відносини спадкування
регулюються правилами ЦК, якщо
спадщина відкрилася не раніше 1 січня
2004 року.

У разі відкриття спадщини до
зазначеної дати застосовується чинне
на той час законодавство, зокрема,
відповідні правила Цивільного кодексу
Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому
числі щодо прийняття спадщини, кола
спадкоємців за законом. У разі коли
спадщина, яка відкрилася до набрання
чинності ЦК і строк на її прийняття не
закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові
відносини регулюються цим Кодексом.

З наведеного випливає, що до
спірних правовідносин суд вірно
застосував норми ЦК УРСР в редакції 1963
року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом. Спадкоємство за законом
має місце, коли і оскільки воно не
змінене заповітом.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що
для придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Для прийняття
спадщини необхідне волевиявлення
спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Згідно з положеннями ст. ст. 549, 554
ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець
прийняв спадщину: 1) якщо він фактично
вступив в управління або володіння
спадковим майном; 2) якщо він подав
державній нотаріальній конторі за
місцем відкриття спадщини заяву про
прийняття спадщини. Вищевказані дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини. В
разі неприйняття спадщини спадкоємцем
за законом або за заповітом або
позбавлення спадкоємця права
спадкування (ст. ст. 528 і 534 цього
Кодексу) його частка переходить до
спадкоємців за законом і
розподіляється між ними в рівних
частках. Якщо спадкодавець заповідав
усе своє майно призначеним ним
спадкоємцям, то частка спадщини, яка
належала б спадкоємцеві, який відпав,
переходить до інших спадкоємців за
заповітом і розподіляється між ними в
рівних частках.

Умовами ст. 553 ЦК УРСР 1963 року
визначено, що спадкоємець за законом
або за заповітом вправі відмовитись
від спадщини протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини. При цьому він
може заявити, що відмовляється від
спадщини на користь кого-небудь з інших
спадкоємців, закликаних до
спадкоємства за законом або за
заповітом, а також на користь держави
або окремих державних, кооперативних
або інших громадських організацій.

Як вбачається із матеріалів
спадкової справи №327/2000 після смерті
ОСОБА_5, батьки позивачки (оскільки
позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час смерті
спадкодавця була неповнолітньою) не
звертались із заявою про відмову від
спадщини.

З урахуванням наведеного, а також
тих обставин, що позивачка проживала на
час смерті спадкодавця та протягом
шести місяців з часу його смерті у
будинку - спадковому майні, фактично
вступивши в управління спадщиною, суд
вірно прийшов до висновку про
прийняття спадщини після ОСОБА_5
позивачкою. А тому доводи апеляційної
скарги, що висновки cуду про прийняття
спадщини позивачкою за заповітом
ОСОБА_5, не відповідають обставинам
справи, колегія суддів вважає
необгрунтованими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи
пояснень позивачки, вона дізналась про
порушення свого права - видачу
відповідачці оспорюваного свідоцтва
про право на спадщину за законом на
земельну частку (пай) з інформативного
листа державного нотаріального архіву
Тернопільської області від 26 червня 2013
року за №400, а тому, саме з цього часу
починається перебіг строку позовної
давності по даній позовній вимозі.
Належних та допустимих доказів для
спростування вказаної обставини
стороною відповідачки суду не надано. А
тому, її доводи про необхідність
застосування до зазначених позовних
вимог наслідків спливу строку позовної
давності не можуть бути прийняті
колегією суддів.

Виходячи з вищевикладеного,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319,324; 325
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити .

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 25 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун