УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про
видачу судового наказу

17 листопада 2014 року м. Мукачево
Справа №303/7174/14-ц

2н/303/483/14

Номер рядка
стат.звіт.-1

Суддя Мукачівського
міськрайонного суду Закарпатської
області Кость В.В., розглянувши заяву
ПАТ «Закарпаттяобленерго» до боржника
– ОСОБА_1 Вільми Йожефівни про видачу
судового наказу по стягненню вартості
наданих комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Закарпаттяобленерго» в особі в.о.
начальника Мукачівського району
електричних мереж ОСОБА_2 звернулося до
суду із заявою про видачу судового
наказу про стягнення з ОСОБА_1 Вільми
Йожефівни заборгованості за спожиту
електричну енергію в розмірі 1431,43 грн.

При вирішенні питання щодо можливості
видачі вищевказаного судового наказу,
суд, передусім виходить з того, що
частиною першою ст. 95 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачено, що судовий наказ є
особливою формою судового рішення, що
видається судом за результатами
розгляду вимог, передбачених статтею 96
названого Кодексу.

Це вид безспірного судового
провадження, у якому розглядається
вимога про стягнення з боржника
грошових коштів або витребування майна
за заявою особи, якій належить право
такої вимоги.

В п. 1 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України «Про
практику розгляду судами заяв у
порядку наказного провадження» від
23.12.2011 року №14 (далі – Постанова №14)
зазначено, що наказне провадження є
самостійним і спрощеним видом судового
провадження у цивільному судочинстві
при розгляді окремих категорій справ, у
якому суддя в установлених законом
випадках за заявою особи, якій належить
право вимоги, без судового засідання і
виклику стягувача та боржника на
основі доданих до заяви документів
видає судовий наказ, який є особливою
формою судового рішення.

Суддя відмовляє у прийнятті заяви про
видачу судового наказу якщо із заяви і
поданих документів вбачається спір про
право (пункт 2 частини третьої ст. 100
Цивільного процесуального кодексу
України).

У відповідності з приписами п. 9
Постанови №14 наявність спору про право
(пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК),
яке є підставою для відмови у прийнятті
заяви про видачу судового наказу,
вирішується суддею у кожному
конкретному випадку, виходячи із
характеру та обґрунтованості
заявленої матеріально-правової вимоги
і документів, доданих до заяви.
Наявність спору можна встановити
відсутністю документів, що
підтверджують наявність суб'єктивного
права у заявника; документів, що
підтверджують порушення суб'єктивного
права або документів, що підтверджують
виникнення права вимоги.

В п. 13 Постанови №14 зазначено, що у
випадку заявлення вимоги про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні, телекомунікаційні
послуги, послуги телебачення та
радіомовлення (пункт 3 частини першої
статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути
видано за наявності відповідних
договорів про надання таких послуг,
інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг. Крім того,
заявник має обґрунтувати свої вимоги
та додати документи, що вказують на
правильність і безспірність
розрахунків, а також застосування
тарифів на відповідні послуги.

Статтею 26 Закону України «Про
електроенергетику» передбачено, що
споживання енергії можливе лише на
підставі договору з
енергопостачальником.

Згідно з п. 3 постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
Правил користування електричною
енергією для населення» від 26.07.1999 №1357
(далі – Правила) споживання
електричної енергії здійснюється на
підставі договору про користування
електричною енергією між споживачем і
енергопостачальником, що
розробляється енергопостачальником
згідно з Типовим договором про
користування електричною енергією і
укладається на три роки.

Енергопостачальники, що здійснюють
постачання електричної енергії на
закріпленій території, не мають права
відмовити споживачу, об'єкти якого
розташовані на цій території, в
укладенні договору про користування
електричною енергією.

Розрахунки населення за спожиту
електричну енергію здійснюються за
діючими тарифами (цінами) для населення
на підставі показань приладів обліку
(п. 19 Правил).

Матеріали заяви про видачу судового
наказу не містять доказів щодо
існування між заявником та ОСОБА_1
договірних відносин, оформлених у
відповідності з приписами Правил щодо
постачання електричної енергії та будь
– яких інших письмових доказів, що
підтверджують фактичне надання та
отримання таких послуг споживачем
(Типовий договір, договір про надання
електричної енергії, тощо).

За відсутності таких доказів
встановлення безспірності вимог
заявника є неможливим, що є підставою
для відмови у прийнятті заяви про
видачу судового наказу на підставі
пункту 2 частини третьої ст. 100
Цивільного процесуального кодексу
України.

Таким чином, заявлені вимоги не
підлягають розгляду в порядку
наказного провадження, оскільки з
матеріалів заяви вбачається спір про
право.

Керуючись ст. ст. 95, 100, 101 Цивільного
процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. У прийнятті заяви ПАТ
«Закарпаттяобленерго» до ОСОБА_1
Вільми Йожефівни про видачу судового
наказу - відмовити.

2. Роз’яснити заявнику, що відмова
у прийнятті заяви унеможливлює
повторне звернення з такою самою
заявою. Заявник у цьому випадку має
право звернутися з тими самими
вимогами у позовному порядку.

3. Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя /підпис/
ОСОБА_3

Згідно з оригіналом.

Суддя
В.В. Кость