Справа № 303/6451/14-ц
№ 2/303/3433/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі
головуючої судді Гутій О.В., при
секретарі Іванчо Л.М., з участю позивача
ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачево цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Лавківської
сільської ради, третя особа без
самостійних вимог: Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби
Мукачівського міськрайонного
управління юстиції про визнання
належності майна та визнання права
власності на спадщину, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся в суд з даним
позовом, який мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його батько ОСОБА_3,
після смерті якого відкрилася спадщина
у вигляді будинковолодіння (будинок із
надвірними спорудами) у
дворогосподарстві за адресою АДРЕСА_1,
яку після його смерті прийняла його
жінка (мати позивача) ОСОБА_4, однак,
через свою необізнаність, не
виготовила свідоцтва про право на
спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати
позивача. Звертаючись до нотаріальної
контори для видачі свідоцтва про право
на спадщину позивачу було відмовлено у
зв'язку з відсутністю документів, що
підтверджують право власності на
житловий будинок. Позивач позбавлений
можливості оформити це право через
нотаріуса, у зв'язку з чим і звернувся
до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому
засіданні змінили позовні вимоги, та
просили визнати за позивачем право
власності на будинковолодіння в
порядку спадкування за заповітом за
померлим батьком ОСОБА_3

Відповідач та третя особа в судове
засідання не з'явилися, про час і місце
розгляду справи повідомлялися
належним чином, проте від них надійшли
заяви про розгляд справи у їх
відсутності, проти задоволення позову
не заперечили.

Заслухавши учасників судового
розгляду, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до такого висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 83 роки помер батько
позивача - ОСОБА_3, про що виконкомом
Лавківської сільської ради
Мукачівського району Закарпатської
області 27 серпня 2002 року зроблено
відповідний актовий запис №13 (а.с.6).

На час смерті ОСОБА_3 з ним у будинку за
адресою: АДРЕСА_1, був зареєстрований
його син ОСОБА_1, 1955 р.н., що
підтверджується довідкою виконкому
Лавківської сільської ради від 07.10.2014
року за №430 (а.с. 5).

Згідно заповіту, посвідченого
секретарем Лавківської сільської ради
Мукачівського району від 23 січня 2002
року, ОСОБА_3 все майно, де б воно не було
і з чого б воно не складалося і взагалі
все те, що йому належить на день смерті
і на що він за законом матиме право,
заповів сину - ОСОБА_1, 1955 року
народження (а.с. 15).

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Згідно п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець,
який постійно проживав із спадкодавцем
на час відкриття спадщини, вважається
таким, що прийняв спадщину, якщо
протягом строку, встановленого
законом, він не заявив про відмову від
неї.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 30.05.2008 року №7 «Про судову
практику у справах про спадкування»
(пункт 23) передбачено звернення до суду
за правилами позовного провадження
осіб, яким нотаріус відмовив в
оформленні права на спадкування.

Постановою приватного нотаріуса
Мукачівського районного нотаріального
округу ОСОБА_6 від 13 жовтня 2014 року
позивачу було відмовлено у вчиненні
нотаріальних дій - видачі свідоцтва про
право на спадщину на житловий будинок
під АДРЕСА_1, оскільки відсутні
документи, що підтверджують право
власності на житловий будинок (а.с. 18).

Право власності на житловий будинок
набувається у порядку, який був чинний
на час завершення його будівництва,
відповідна правова позиція викладена у
постанові Верховного суду України від
18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13,
предметом якої був спір про
встановлення юридичних фактів і
визнання права власності на житловий
будинок у порядку спадкування.

Згідно технічного паспорта, житловий
будинок АДРЕСА_1 був побудований в 1952
році, а протягом 1979 року проводилися
прибудови та господарські будівлі і
споруди (а.с. 11-14).

У 1952 році питання набуття права
власності регулювались Указом
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Указ від 26
серпня 1948 року), що був визнаний таким,
що втратив чинність, Указом Президії
Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988
року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до
Указу від 26 серпня 1948 року постановою
Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948
року «Про порядок застосування Указу
Президії Верховної Ради СРСР від 26
серпня 1948 року «Про право громадян на
купівлю і будівництво індивідуальних
житлових будинків» (далі - Постанова
від 26 серпня 1948 року), які, зокрема,
визначали умови та правові наслідки
будівництва.

За Указом від 26 серпня 1948 року та
постановою від 26 серпня 1948 року
підставою виникнення у громадян права
власності на жилий будинок був сам факт
збудування його з додержанням вимог
цих актів законодавства.

Відповідно до Інструкції про порядок
реєстрації будинків та домоволодінь у
містах і селищах міського типу
Української РСР, що була затверджена
Міністерством комунального
господарства Української РСР 31 січня
1966 року (втратила чинність на підставі
Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від
13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що
розташовані в сільських населених
пунктах, які адміністративно
підпорядковані містам або селищам
міського типу, але до них не приєднані,
реєстрації не підлягали.

Згідно Листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
вказано, що належність
правовстановлюючих документів
встановлюється судом відповідно до
законодавства, яке було чинним на час
набуття права власності на житловий
будинок, споруду, зокрема, відповідно
до Переліку правовстановлюючих
документів, на підставі яких
провадиться реєстрація будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив
чинність згідно з наказом Державного
комітету України по
житлово-комунальному господарству від
13 грудня 1995 року, та інших
нормативно-правових актів.

Оскільки, позивач у встановленому
законом порядку прийняв спадщину,
однак, свідоцтва про право на спадщину
отримати не може, про що свідчить
постанова нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, то суд
приходить до висновку, що даний позов
підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 215-218 ЦПК
України, ст.ст.16, 1216, 1218, 1223, 1268, 1296 ЦК
України, суд, -

р і ш и в :

Змінені позовні вимоги задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, право
власності на будинковолодіння, що
розташоване в АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за заповітом за померлим
ІНФОРМАЦІЯ_4 батьком ОСОБА_3.

На рішення може бути подана апеляція до
апеляційного суду Закарпатської
області через цей суд протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили у
порядку, встановленому ст. 223
Цивільного процесуального кодексу
України.

Головуюча
О.В.
Гутій