Номер провадження: 22-ц/785/9619/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Ю.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Желєзнова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа приватний
нотаріус Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 про
визнання правочину недійсним та
витребування майна від добросовісного
набувача за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 14 жовтня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
автомобіля та витребування майна від
добросовісного набувача.

При цьому позивачка посилалася на те,
що між нею та ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є
ПАТ«Комерційний банк «НАДРА» 27.08.2008
року був укладений договір «Автопакет»
№ ОД30/08/2008/К-840/15, згідно якого їй було
надано кошти на придбання автомобіля. У
забезпечення виконання зобов»язань за
кредитним договором вона передала в
заставу транспортний засіб марки
«NISSAN», модель «QASHQAI», 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1.

Позивачка є власником автомобіля марки
NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_2, коричневого кольору на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
27.08.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС
України в Одеській області.

У травні 2011 року позивачка видала
довіреність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
управління своїм автомобілем строком
на три роки.

У 2013 році вона дізналася про те, що її
автомобіль був проданий ОСОБА_3 на
підставі довіреності від 20.12.2012 року
від її імені на ім.»я ОСОБА_7.

Позивачка посилалася на те, що
довіреність від 22.12.2012 року ОСОБА_7 вона
не надавала і автомобіль ОСОБА_3 не
продавала. Тому просила визнати
недійсною довіреність видану ОСОБА_2 на
ім»я ОСОБА_7, посвідчену приватним
нотаріусом ОСОБА_4; визнати недійсним
договір купівлі-продажу автомобіля,
укладений між ОСОБА_2, через
представника ОСОБА_7, та ОСОБА_3,
посвідченого ТОВ «Межрегіональний
брокерський дім Фаворит»; витребувати
від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року
випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
коричневого кольору.

Представник відповідачки позов не
визнав.

Рішенням Приморського районного суду
м.Одеси від 14 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсною довіреність, видану
20.12.2012 року від імені ОСОБА_2 на ім»я
ОСОБА_7, посвідчену приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_4, що
зареєстрована в реєстрі за № 2784.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу автомобіля, укладений
між ОСОБА_2, через представника ОСОБА_7,
та ОСОБА_3, посвідчений ТОВ
«Межрегіональний брокерський дім
Фаворит» 27.12.2012 року.

Витребувано від ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008
року випуску, шасі (кузов, рама) №
НОМЕР_2, коричневого кольору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 1414,71 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 27.08.2008 року між
ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра»,
правонаступником якого є
ПАТ«Комерційний банк «НАДРА» був
укладений договір «Автопакет» №
ОД30/08/2008/К-840/15, згідно якого
позичальнику надано кошти на придбання
автомобіля. У забезпечення виконання
зобов»язань за кредитним договором
вона передала в заставу транспортний
засіб марки «NISSAN», модель «QASHQAI», 2008
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

ОСОБА_2 є власником автомобіля марки
NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі (кузов,
рама) № НОМЕР_2, коричневого кольору на
підставі свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
27.08.2008 року РЕВ №2 при УДАІ ГУ МВС
України в Одеській області.

У травні 2011 року позивачка видала
довіреність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
управління своїм автомобілем строком
на три роки.

Відповідно до нотаріально посвідченої
довіреності від 22.12.2012 року ОСОБА_2
надала ОСОБА_7 право на розпорядження
та експлуатацію автомобіля марки NISSAN
QASHQAI, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама)
№ НОМЕР_2, коричневого кольору.

Згідно відомостей з ДАІ ГУ МВС
України в Одеській області автомобіль
марки NISSAN QASHQAI, 2008 року випуску, шасі
(кузов, рама) № НОМЕР_2, коричневого
кольору зареєстрований за ОСОБА_3 на
підставі довідки-рахунку серії ДПІ
№932374, виданої 27.12.2012 року ТОВ
«Межрегіональний брокерський дім
Фаворит», автомобіль був знятий з
обліку ОСОБА_7, що діяв на підставі
доручення ВТВ 299136, виданого приватним
нотаріусом ОСОБА_4

Висновком судової експертизи №
24-п від 30.01.2014 року, проведеної
Науково-дослідним
експертно-криміналістичним центром
МВС України в Одеській області на
підставі ухвали суду від 03.12.2013 року,
встановлено, що підпис від імені ОСОБА_2
у графі «підпис» довіреності від 20.12.2012
року, зареєстрованій в реєстрі
приватного нотаріуса Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за № 2784, виконаний не ОСОБА_2, а іншою
особою /а.с.108 -118/.

Особа, яка вчиняє правочин повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною /сторонами/
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України на момент вчинення правочину.

Оскільки, встановлено та
підтверджено належними і допустимими
доказами, що ОСОБА_2 не мала свого
волевиявлення на відчуження
автомобіля, то суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку про
недійсність договору купівлі продажу
від 27 грудня 2012 року, укладеного між
ОСОБА_8 та ОСОБА_3.

Разом з тим колегія суддів
погоджується з доводами апеляційної
скарги стосовно неправильного
застосування судом першої інстанції
дії ст. 388 ЦК України, яка передбачає
право власника витребувати майно у
добросовісного набувача, оскільки
одночасне задоволення негаторного та
віндікаційного позовів є недопустимим.

У п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» зазначено, що
реституція як спосіб захисту
цивільного права / ч. 1 ст. 216 ЦК України/
застосовується лише у разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним або визнаний
недійсним.

Відповідно до п.п. 2 та 3 ч. 1 ст. 388 ЦК
України власник має право витребувати
своє майно від добросовісного набувача
в тому разі, якщо майно було викрадене в
нього або вибуло з його володіння не з
його волі іншим шляхом.

У випадку, якщо майно вибуло з
володіння власника на підставі
вчиненого правочину перевірці судом
при вирішенні справи підлягає чинність
правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є
необхідним для чинності правочину,
визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема,
згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі. Недотримання цієї
вимоги є підставою недійсності
правочину (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Оскільки, ОСОБА_2 була стороною
оспорюваного нею договору
купівлі-продажу автомобіля від 27
грудня 2012 року, який визнано судом
недійсним, це майно повинно бути
передано власнику, тобто ОСОБА_2, в
порядку застосування загальних
наслідків, передбачених ст. 216 ЦК
України.

Відповідно до обраного позивачем
способу захисту та ст. 216 ЦК України
наслідок недійсності правочину -
реституція - настає незалежно від
наявності вини сторін правочину в тому,
що правочин є недійсним. Майно
повертається стороні, яка передала
його за недійсним правочином, лише
тому, що правочин визнано недійсним і
добросовісність сторони, яка набула
майно за таким правочином, до уваги не
береться.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06 листопада 2009 року
також роз»яснено, що за змістом статті
216 ЦК України та виходячи із загальних
засад цивільного судочинства / ст. 3 ЦК
України/ суд може застосувати з
власної ініціативи реституцію як
наслідок недійсності оспорюваного
правочину. Інші наслідки недійсності
оспорюваного правочину /відшкодування
збитків, моральної шкоди та інше/
застосовує відповідно до статті 11 ЦПК
України.

При встановлених обставинах,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог, колегія суддів прийшла до
висновку про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_2 про витребування майна
від добросовісного набувача на
підставі ст. 388 ЦК України, та
застосування дії ст. 216 ЦК України,
тобто правових наслідків недійсності
правочину, сторонами якого є позивачка
та відповідачка, та який визнано
недійсним.

На підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
рішення суду в частині задоволенню
позову про витребування майна від
добросовісного набувача підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

В решті судове рішення постановлене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права та доводи
апеляційної скарги в цій частині
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи в
частині визнання правочину недійсним.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п. 4,
313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду
м.Одеси від 14 жовтня 2014 року в частині
задоволення позову ОСОБА_2 про
витребування майна від добросовісного
набувача скасувати, ухвалити нове
рішення в цій частині вимог.

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про витребування майна від
добросовісного набувача.

Зобов»язати ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2
автомобіль марки NISSAN QASHQAI, 2008 року
випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2,
коричневого кольору.

В решті рішення Приморського районного
суду м.Одеси від 14 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання ним законної сили.

Головуючий
К.П.
Мартинова

Судді
Ю.І.
Кравець

О.В.
Оверіна