АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 210/2394/14-Ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2429/К/14
суддя Сільченко В.Є.
Суддя-доповідач - Зубакова
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М.,
Соколан Н.О.

при секретарі: Трофименко О.О.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Кривому Розі
Дніпропетровської області на рішення
Дзержинського районного суду
м.Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Кривому Розі
Дніпропетровської області про
стягнення моральної шкоди у зв'язку з
ушкодженням здоров'я.

Особи, які беруть участь у
розгляді справи:

представник відповідача
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Кривому Розі
Дніпропетровської області - Бершадська
Людмила Станіславівна,

представник позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2014 року позивач ОСОБА_3
звернувся до суду із зазначеним
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області (надалі -
Відділення Фонду) про відшкодування
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
трудового каліцтва, в розмірі 243000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Відділення Фонду на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 20 000
грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Відділення Фонду
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог,
оскільки вважає рішення
необґрунтованим, ухваленим з порушення
норм матеріального і процесуального
права; Відділення Фонду є неналежним
відповідачем по справі; позивачем не
надано доказів на підтвердження факту
спричинення йому моральної шкоди та
вини відповідача; не було проведено
медико-соціальної експертизи для
встановлення факту отримання
моральної шкоди; втрата професійної
працездатності не може впливати на
спосіб життя позивача; спір повинен
розглядатися в порядку
адміністративного судочинства.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу представник позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_5 зазначає, що оскаржуване судове
рішення є законним та обґрунтованим, в
процесі розгляду справи суд не порушив
норм ні матеріального, ні
процесуального права, а тому рішення
суду слід залишити без змін, відхиливши
апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача Відділення
Фонду - Бершадську Л.С., яка підтримала
доводи апеляційної скарги та просила
її задовольнити, представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5, яка
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги та просила її
відхилити, перевіривши матеріали
справи, законність та обґрунтованість
рішення суду в межах заявлених вимог,
доводів апеляційної скарги та
письмових заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 08.04.1980
року працював на ш. «Саксагань» ВО
«Кривбасруда», ш. «Гігант та ш. «Родіна»
в ПАТ «Криворізький залізорудний
комбінат» черговим електрослюсарем з
ремонту устаткування 5 розряду.

Згідно Акту про розслідування
професійного захворювання за формою П-4
№ 07/2004 від 23.03.2004 року, виявлено, що
ОСОБА_3 протягом 23 років 10 місяців
працював в умовах важкої фізичної
праці, внаслідок чого виникло
професійне захворювання у вигляді
радікулопатії L5, S1 зліва, часто
рецидивующий перебіг зі стійким
больовим синдромом, вираженим
порушенням біомеханіки хребта,
нейродистрофією у вигляді
коксоперіотроза НФС другого ступеня.

Висновком МСЕК від 07.04.2014 року позивачу
первинно встановлено 40% втрати
професійної працездатності та третю
групу інвалідності з 05 квітня 2004 року,
які при наступних переоглядах
залишались незмінними та з 01 травня 2010
року встановлені безстроково (а.с. 12-16).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та дійшов правильного висновку
про відшкодування позивачеві
моральної шкоди у зв'язку з отриманим
ним професійним захворюванням.

Цей висновок суду відповідає
положенням ст.ст. 21, 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в редакції, що діяла на час
встановлення позивачці вперше стійкої
втрати працездатності, якими
передбачено, що відшкодувати заподіяну
працівникові моральну шкоду, отриману
внаслідок ушкодження його здоров'я за
наявності факту заподіяння цієї шкоди,
покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Зазначений висновок суду узгоджується
також із рішенням Конституційного Суду
України №1-рп/2004 від 27.01.2004 року,
відповідно до якого громадяни, котрим
встановлена стійка втрата професійної
працездатності, мають право на
стягнення на їх користь моральної
шкоди.

Факт заподіяння моральної шкоди
позивачеві у зв'язку з професійним
захворюванням встановлений в судовому
засіданні. Позивач переніс зменшення
обсягу трудової діяльності, змушений
був пройти курс лікування, переносить
фізичні страждання, позбавлений
нормальних життєвих зв'язків, що
вимагає додаткових зусиль для
організації його життя, тому доводи
відповідача в апеляційній скарзі щодо
відсутності підстав для відшкодування
моральної шкоди позивачеві у зв'язку з
відсутністю висновку ЛКК щодо
наявності моральних страждань у
позивача є необґрунтованими й
суперечать ст. 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» в редакції, що діяла на
час виникнення правовідносин між
сторонами, так як такий висновок
відповідного медичного органу є
необхідним тільки для тих працівників,
яким заподіяно моральної шкоди, яка не
спричинила втрати потерпілим
професійної працездатності.

Узгоджується рішення суду із рішеннями
Конституційного Суду України №6-рп/2007
від 09.07.2007, №10-п/2008 від 22.05.2008 р., якими
зокрема встановлено, що законом про
Державний бюджет не можна вносити
зміни до інших законів, зупиняти їх дію
чи скасувати їх з об'єктивних причин, це
створює протиріччя у законодавстві і
як наслідок - скасування та обмеження
прав і свобод людини і громадянина.

Враховуючи вищенаведене, доводи
Відділення Фонду про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог безпідставні, оскільки
право на відшкодування моральної шкоди
виникло у позивача у квітні 2004 року,
тобто до набрання чинності, як Законом
України «Про державний бюджет України
на 2006 рік», так і Законами України «Про
державний бюджет України на 2007 та 2008
роки», якими було зупинено дію чинності
норм Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV в частині відшкодування
моральної шкоди застрахованим особам,
заподіяної внаслідок втрати
профпрацездатності на 2006, 2007 роки, а на
2008 рік - дію цих норм припинено.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що в даному випадку саме
на органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать «Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким нанесене ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 22.11.1995 р. №212, оскільки МСЕК
встановлює даний факт щодо потерпілих
на виробництві, яким не було
встановлено стійку втрату професійної
працездатності, в той час як позивачу з
квітня 2004 року встановлено стійку
втрату професійної працездатності.

Доводи відповідача в апеляційній
скарзі про те, що даний спір не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства суперечить положенням п.1
ч.1 ст.15 ЦПК України, оскільки даний спір
виник з приводу відшкодування
моральної шкоди, спричиненої при
виконанні трудових обов`язків.

Крім того, як роз'яснено у п. 9 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» №3 від 01 березня 2013 року,
завданням страхування від нещасних
випадків на виробництві відповідно до
статті 1 Закону України від 23 вересня 1999
року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» є
проведення профілактичних заходів,
спрямованих на усунення шкідливих і
небезпечних виробничих факторів,
запобігання нещасним випадкам на
виробництві, професійним
захворюванням та іншим випадкам
загрози здоров'ю застрахованих,
викликаним умовами праці; відновлення
здоров'я та працездатності потерпілих
від нещасних випадків або професійного
захворювання на виробництві;
відшкодування шкоди, пов'язаної з
втратою застрахованими особами
заробітної плати або відповідної її
частини, надання їм соціальних послуг у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також
у разі смерті здійснення страхових
виплат непрацездатним членам їх сімей.
Спори щодо суми страхових внесків, а
також щодо розміру шкоди та прав на її
відшкодування, накладення штрафів та з
інших питань вирішуються у судовому
порядку (стаття 55 вказаного Закону).

Відповідно до положень розділів I і II
зазначеного Закону Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України не здійснює владні
управлінські функції, тому з
урахуванням наведеного та враховуючи
суб'єктний склад сторін такі спори
підлягають розгляду в порядку
цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги щодо
неврахування судом першої інстанції
судової практики щодо розгляду
аналогічних справи є безпідставними та
суперечать чинному законодавству,
згідно якого суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8
ЦПК України).

Доводи представника відповідача про
те, що судом не взято до уваги
пропущення позивачем тримісячного
строку для звернення до суду за
захистом свого порушеного права, не
відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦК
України, який встановлює, що позовна
давність не поширюється на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Колегія суддів погоджується із
визначеним судом першої інстанції
розміром відшкодування моральної
шкоди, стягнутої з відповідача на
користь позивача, який визначено ним,
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
відповідно до положень ст. 23 ЦК України
та з урахуванням роз'яснень, наведених
в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з
подальшими змінами, яким передбачено,
що розмір моральної шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховано характер отриманого
професійного захворювання, стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів, відсоток втрати ним
професійної працездатності, стан
здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану.

У зв'язку з вищевикладеним, доводи
відповідача щодо необґрунтованості
розміру моральної шкоди, визначеної
судом, безпідставні.

Отже, вирішуючи спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін, що
брали участь у справі, обставини
справи, перевірив доводи і заперечення
сторін, дав їм належну правову оцінку,
ухвалив рішення, яке відповідає
вимогам закону. Висновки суду
обґрунтовані і підтверджуються
письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального законодавства, у
зв'язку із чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду
м. Кривого Рогу від 23 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: