Справа № 127/9636/14-ц Провадження №
22-ц/772/3020/2014Головуючий в суді першої
інстанції Бар'як А. С.Категорія
44Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Луценка В.В.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянта, позивача ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3, апелянтки,
відповідачки ОСОБА_4, її представників,
адвокатів ОСОБА_5, ОСОБА_6, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
м. Вінниці, в залі судових засідань
апеляційного суду Вінницької області
цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4

про виселення,
стягнення моральної шкоди,

за апеляційними скаргами ОСОБА_2,
ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 24
вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 вересня 2014
року позов ОСОБА_2 задоволений
частково; виселено ОСОБА_4 з квартири
АДРЕСА_1, що належить на праві власності
ОСОБА_2 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_2 121,80 гривню понесених судових
витрат за сплату судового збору. В
решті позовних вимог відмовлено ( а. с.
74-77 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням
суду першої інстанції, обидві сторони у
справі оскаржують його в апеляційному
порядку. Позивач ОСОБА_2 просить суд
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
відшкодуванні спричиненої моральної
шкоди та в цій частині ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі, а саме стягнути з
ОСОБА_4 на його користь у відшкодування
завданої моральної шкоди 3 тисячі
гривень. Відповідачка ОСОБА_4 в
апеляційній скарзі просить судове
рішен-ня від 27 вересня 2014 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову у по-зові ОСОБА_2 ( а. с. 80-82, 88-89 ).
Апелянти посилаються на
незакон-ність оскаржуваного рішення,
не застосування судом норм
матеріального пра-ва, які підлягали
застосуванню, стверджують, що висновки
суду не відпові-дають встановленим
фактичним обставинам. Оскаржуючи
судове рішення в частині відмови у
стягненні з ОСОБА_4 моральної шкоди,
ОСОБА_2 зазначає, що, на його думку, суд
допустив невідповідність власних
висновків обставинам справи, порушення
або неправильне застосування норм
матеріаль-ного і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
та заперечення на обидві апеля-ційні
скарги сторін, їхніх представників,
дослідивши матеріали справи,
проана-лізувавши наявні в ній докази в
їх сукупності, перевіривши законність
і обґрун-тованість оскаржуваного
судового рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
прийшла до виснов-ку, що обидві скарги
задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посила-ються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Умовами
обґрунтованості є повне і всебічне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, доведеність тих обставин,
які суд вважає встановленими,
відповідність висновків суду
обста-винам справи.

Рішення суду першої інстанції
відповідає цим вимогам, воно є
законним, об'єктивним і справедливим.

Частково задовольняючи позов щодо
виселення відповідачки із займаного
житлового приміщення, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
згідно договорів дарування від 02 липня
1997 року та від 15 грудня 2005 року, витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень від 12 червня 2014 року за №
22930567 являється єдиним власником цілої
квартири АДРЕСА_1. Особовий рахунок на
це помешкання відкритий на ім'я
власника ОСОБА_2, який після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 батька 27 травня 2014 року
зареєстрував своє місце прожи-вання
або перебування у спірній квартирі.
Згідно актів від 07 та 08 травня 2014 року,
складених мешканцями будинку № 45 по
просп. Космонавтів в м. Вінниці та
посвідчених міським комунальним
підприємством «Житлово-експлуатаційна
контора № 7», у квартирі з 1974 року без
реєстрації проживає відповідачка
ОСОБА_4., власником цього житла
зареєстрований ОСОБА_2, однак він не
може користуватися помешканням за
призначенням у зв'язку із заміною
вхід-них дверей та замка мешкаючою там
ОСОБА_4 Чинення перешкод відпові-дачкою
у користуванні своєю власністю ОСОБА_2
підтверджується повідомленням
заступника начальника ВМВ УМВС України
у Вінницькій області ОСОБА_9 від 05
червня 2014 року № 1/3767вих. Допитана судом
свідок ОСОБА_10 показала, що
відповідачка дійсно мешкає в квартирі
АДРЕСА_1 тривалий час, аж до смерті
батька позивача саме як його
співмешканка. Зареєстрована ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_3, що нею не
заперечується. В розумінні норми ст. 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» житло АДРЕСА_3 є
місцем прожи-вання або перебування
відповідачки у справі.

Суд першої інстанції керувався нормами
ст. 156 ЖК України, згідно яких право
колишніх членів сім'ї власника, якою
себе вважає ОСОБА_4, на користування
жилим приміщенням є похідним від права
власника на таке жит-лове приміщення, і
з припиненням для власника права
власності на жиле примі-щення члени
його сім'ї або колишні члени сім'ї
втрачають право користування цим
приміщенням. Аналогічна норма виписана
також в ст. 405 ЦК України, яка також
пов'язує майнові права членів власника
житла із наявністю права влас-ності на
таке житло в особи, яка входить до
складу відповідної сім'ї, а відтак
втрата права власності в особи на
житлове приміщення призводить до
втрати майнового права, права
користування таким приіщенням членами
його сім'ї. Тобто, право у ОСОБА_4 на
користування власністю позивача з 1997,
2005 років як похідне від відповідного
права ОСОБА_11, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
припинилося з припиненням права у
співмешканця, колишнього співвласника
( до 1997 року ) спірної квартири.

На підставі статей 41 Конституції
України, 156 ЖК України, 319, 321, 391, 383, 405 ЦК
України суд обгрунтовано і правомірно
частково задовольнив вимогу ОСОБА_2, а
саме щодо виселення з житлового
приміщення ОСОБА_4

Не помилився суд першої інстанції
також в частині вирішення позову
стосовно відшкодування моральної
шкоди, зазначивши недоведеність цієї
вимоги, її бездоказовість. Крім того,
колегія суддів зауважує, що спірні
правовідносини між сторонами у справі
виникли менше ніж за місяць до
звер-нення в суд з відповідним позовом,
тому душевні хвилювання, страждання
позивача у зв'язку з користуванням
квартирою відповідачкою у справі саме
у цей короткий період, враховуючи
достовірно відомий йому факт
проживання її в помешканні протягом
тривалого періоду часу, не є
достатніми, об'єктивно доведеними для
задоволення заявленої вимоги. Крім
цього, суд визнає достат-ньою
сатисфакцією можливо заподіяної шкоди
уже саме рішення в частині виселення
ОСОБА_4 з належного ОСОБА_2 на праві
власності жит-лового приміщення.

Суд зауважує ( хоча відповідачка
наголошує на безвідності цього питання
до предмета спору ), що ОСОБА_4
забезпечена іншим житлом на сусідній
вулиці м. Вінниці ( вул. Келецька ), яке
відповідає його цільовому призначенню
та визнааченим чинним законодавством
вимогам. Такі доводи позивача у справі
під час розгляду спору в установленому
порядку відповідачкою не спростовані.

Оскаржуючи рішення суду першої
інстанції, ОСОБА_4 посилається на те, що
є членом сім'ї власника ( колишнього )
помешкання, тому єдиною підставою для
її виселення є лише норми ст. 116 ЖК
України.

Однак, такій позиції апелянтки суд
першої інстанції дав аргументовану
мотивацію у своєму рішенні, не залишив
її поза увагою, і хоча ОСОБА_4 не
погоджується з такими висновками суду,
колегія суддів апеляційного суду
визнає їх правильними, обгрунтованими,
такими, що відповідають фактичним
обставинам справи.

Не заперечується вірність, законність
і справедливість рішення
Вінниць-кого міського суду Вінницької
області від 24 вересня 2014 року рішенням
цього ж суду, ухваленого в цей же день
іншим його складом про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки ( ОСОБА_4 та ОСОБА_11 до
його смерті ) без реєстрації шлюбу ( а. с.
106 ), яке на даний час ще не набра-ло
законної сили.

З доводами обох апеляційних скарг
погодитися не можливо, оскільки вони не
спростовують висновків суду першої
інстанції, викладених в рішенні від 24
вересня 2014 року.

Статтею 303 ЦПК України встановлені межі
розгляду справи апеляційним судом,
який перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстан-ції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319,
324, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 24 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча:/підпис/

Судді:/підписи/

З оригіналом вірно: