АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8827/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач -
Лаченкова О.В. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі - Мізері А.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 11
вересня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення 3% річних
та інфляції збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

До Павлоградського міськрайонного
суду Дніпропетровської області
надійшла позовна заява ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення 3% річних та
інфляції збитків.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2014 року та
ухвалити нове рішення яким
задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
знаходить передбачених законом
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставі своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та
інфляції збитків з відповідачки,
районний суд прийшов до правильного
висновку , що відшкодування шкоди - це
відповідальність, а не боргове
(грошове) зобов'язання, таким чином, дія
ч. 2 ст. 625 ЦК України на ці
правовідносини не поширюється.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Павлоградського
міськрайоннного суду від 18 листопада
2008року стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої внаслідок
ДТП 46 990 грн. 94 коп., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 5000
грн.,витрат на правову допомогу - 104 грн.
16 коп., за надання висновку спеціаліста
- 600 грн., судовий збір - 469грн. 90 коп.,
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи - 30грн.,
судовий збір в дохід держави за
стягнення моральної шкоди - 8 грн. 50коп.

17 січня 2011року апеляційним судом
Дніпропетровської області рішення
Павлоградського міськрайонного суду
від 18 листопада 2008 року в частині
стягнення моральної шкоди змінено,
зменшено її розмір з 5000 до 2000 грн. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

Відповідачка до теперішнього часу не
виконала рішення суду, у зв'язку з чим
представник позивачки вважає, що з
моменту набрання законної сили
рішенням суду виникло грошове
зобов'язання і відповідно до ст. 625 ЦК
України відповідачка має сплатити на
користь позивачки суму боргу з
урахуванням індексу інфляції у розмірі
5266 грн. 52 коп., 3% річних з простроченої
суми за період прострочення у розмірі
5202грн. 40 коп., всього 10 468 грн. 92 коп.

Статтею 625 ЦК України регулюються
зобов'язальні правовідносини, тобто її
дія поширюється на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду.
При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК України, в якій
зазначено, що у випадках, встановлених
актами цивільного законодавства
цивільні права та обов'язки можуть
виникати з рішення суду, не дає підстав
для застосування положень ст.. 625 ЦК
України у разі наявності між сторонами
деліктних, а не договірних зобов'язань.
Крім того, з рішення суду зобов'язальні
правовідносини не виникають, оскільки
вони виникають з актів цивільного
законодавства, про що й зазначено в ст.
11 ЦК України, адже рішення суду лише
підтверджує наявність чи відсутність
правовідносин і вносить у них ясність
та визначеність.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт, були предметом дослідження
судом першої інстанції, при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильність висновків суду і підстав
для скасування рішення суду не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315, 308 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 11 вересня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна
з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

В.С.Городнича