Справа № 466/1900/11
Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/6839/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак
О.В., Федоришина А.В.

при секретарі:
Івановій О.О.

з участю:
прокурора Садлівського В.В.,

ОСОБА_2,
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами заступника
прокурора Львівської області та
Державного територіально - галузевого
об'єднання "Львівська залізниця" на
рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2014 року у
справі за позовом заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Міністерства інфраструктури
України, від імені якого діє Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" до Брюховицької
селищної ради, ОСОБА_3, з участю третьої
особи - відділу держземаганства у м.
Львові, про визнання незаконним та
скасування рішення, державного акту
про право власності на земельну
ділянку,-

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову
заступника прокурора Львівської
області в інтересах держави в особі
Міністерства інфраструктури України,
від імені якого діє Державне
територіально-галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" до Брюховицької
селищної ради, ОСОБА_3, з участю третьої
особи - відділу держземаганства у м.
Львові, про визнання незаконним та
скасування рішення, державного акту
про право власності на земельну
ділянку.

Рішення оскаржили заступник прокурора
Львівської області та Державне
територіально - галузеве об'єднання
"Львівська залізниця" (далі - ДТГО
"Львівська залізниця"). Просять його
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог.
Посилаються, що судом невірно
встановлено фактичні обставини справи
і неправильно застосовані норми
матеріального права. Крім цього
висновок суду про те, що ДТГО "Львівська
залізниця" не є належним позивачем і не
сплачує земельного податку суперечить
матеріалам справи. Вказують, що
Брюховицька селищна рада не довела
належності спірної земельної ділянки
до комунальної власності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційних скарг та заявлених
позовних вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги слід відхилити.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Суд розглядає справу не
інакше як в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін. Доказування
не ґрунтується на припущеннях.

Встановлено, що п. 1.9 рішення
Брюховицької селищної ради № 578 від 15
грудня 2005 року "Про надання дозволу на
проведення інвентаризації земельних
ділянок громадянам в смт. Брюховичі"
ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення
технічної документації для видачі
державного акта на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 для ведення особистого
селянського господарства.

13 липня 2006 року п. 1.5 рішенням сесії
Брюховицької селищної ради №84 «Про
передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок в смт.
Брюховичі» затверджено технічну
документацію для видачі державного
акта на землю і передано ОСОБА_3
земельну ділянку площею 0,1367 га для
ведення особистого селянського
господарства за вищезгаданою адресою.

21 липня 2007 року виконавчим комітетом
Брюховицької селищної ради ОСОБА_3
видано державний акт про право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№521653, кадастровий номер : :12:001:0009.

Відповідно до ст. 3 ЗК України (в
редакції, яка була чинною на час
виникнення спірних правовідносин)
земельні відносини регулюються
Конституцією України, цим Кодексом, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 26 ЗК України передбачено, що
право власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом. Право
постійного користування земельною
ділянкою посвідчується державним
актом на право постійного користування
земельною ділянкою.

У відповідності до ст. 131 ЗК України
громадяни та юридичні особи України, а
також територіальні громади та держава
мають право набувати у власність
земельні ділянки на підставі міни,
ренти, дарування, успадкування та інших
цивільно-правових угод.

Відповідно до Типового положення про
міське управління (відділ) земельних
ресурсів, затвердженого Постановою КМУ
від 24 лютого 2003 року № 200, міське
управління (відділ) земельних ресурсів
є територіальним органом Державного
комітету України по земельних ресурсах
і підзвітне та підконтрольне йому.

У відповідності до п. 11 Положення
Управління (відділ) відповідно до
покладених на нього завдань
організовує видачу державних актів на
право власності на землю і право
користування землею, оформлення
договорів на право тимчасового
користування землею, у тому числі на
умовах оренди, та здійснює їх
реєстрацію.

Порядок виготовлення державних актів
передбачений Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності, на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі (Затверджена
Наказом Державного комітету по
земельних ресурсах від 4 травня 1999 року
№ 43).

Статтею 6 Закону України «Про
залізничний транспорт» передбачено, що
землі, які надаються в користування для
потреб залізничного транспорту,
визначаються відповідно до ЗК України.
До земель залізничного транспорту
належать землі смуг відведення
залізниць під залізничним полотном та
його облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту. Для забезпечення у межах
смуги відведення нормальної
експлуатації залізничних колій, ліній
і електропостачання та зв'язку, інших
пристроїв та об'єктів залізничного
транспорту загального користування, а
також у місцях, де є небезпека зсувів,
обвалів, розмивів, селей, снігозанесень
та інших небезпечних впливів,
встановлюються охоронні зони.

Згідно ст. 68 ЗК України до земель
залізничного транспорту належать
землі смуг відведення залізниць під
залізничним полотном та його
облаштуванням, станціями з усіма
будівлями і спорудами енергетичного,
локомотивного, вагонного, колійного,
вантажного і пасажирського
господарства, сигналізації та зв'язку,
водопостачання, каналізації; під
захисними та укріплювальними
насадженнями, службовими,
культурно-побутовими будівлями та
іншими спорудами, і необхідними для
забезпечення роботи залізничного
транспорту.

Відповідно до ст.79 ЗК України земельна
ділянка - це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Пунктом 2 ст.152 ЗК України передбачено,
що власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Відповідно до наказу Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18 травня 2010 року за №376
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16 червня 2010 року за
№391/17686 «Про затвердження Інструкції
про встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками», яким встановлено, що план меж
земельної ділянки, складений за
результатами кадастрової зйомки, на
якому відображаються зовнішні межі
земельної ділянки із зазначенням
власників (користувачів) суміжних
земельних ділянок, усі поворотні точки
меж земельної ділянки, лінійні проміри
між точками по межах земельної ділянки,
межі вкраплених земельних ділянок із
зазначенням їх власників
(користувачів). На бажання замовника
замість плану меж земельної ділянки
може складатися кадастровий план
земельної ділянки.

Встановлено, що на даний час Державного
акту на земельну ділянку ДТГО
«Львівська залізниця» не має, а лише
проводяться роботи з інвентаризації
земель у смузі відведення залізничних
колій та оформлення документації на
право постійного користування землею
ДТГО «Львівська залізниця».
Використання ДТГО «Львівська
залізниця» спірної земельної ділянки
здійснюється згідно «Плану смуги
відведення лінії Рудно-Підбірці
Львівської залізниці», розробленого
дорожньою проектною конторою
Південно-західної залізниці у 1962 році.
На підставі наявних у справі доказів,
суд прийшов до висновку про
безпідставність посилань позивача на
те, що ДТГО «Львівська залізниця» є
належним землекористувачем, оскільки
вказана Таблиця не є підставою для
використання землі згідно ЗК України.

Позивачем не представлено акту на
постійне користування згідно ст. 126 ЗК
України, а також відомостей з
Державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" та Управління
земельних ресурсів у місті Львові (на
даний час Державний реєстр речових
прав на нерухоме майно та відділ
Держземагенства у м. Львові) про
реєстрацію права на постійне
користування. Крім цього не подано
документів про визначення меж
земельної ділянки, якою користується
ДТГО «Львівська залізниця» на
місцевості. Відсутні відомості про
затвердження Плану смуги відведення
лінії Рудно-Підбірці Львівської
залізниці органом місцевого
самоврядування.

Відповідно до п.1.16. Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів
(Затверджена Наказом Державного
комітету по земельних ресурсах від 4
травня 1999 року № 43) (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин) технічна документація
зі складання державного акта на право
власності на земельну ділянку або на
право постійного користування
земельною ділянкою включає:
кадастровий план земельної ділянки,
складений за результатами зйомки.

Відповідно до ст. 198 ЗК України,
кадастрова зйомка - це комплекс робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок.
Кадастрова зйомка включає: а)
геодезичне встановлення меж земельної
ділянки; б) погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами; в) відновлення меж
земельної ділянки на місцевості; г)
встановлення меж частин земельної
ділянки, які містять обтяження та
обмеження щодо використання землі; ґ)
виготовлення кадастрового плану.

Згідно Акту встановлення та узгодження
меж земельної ділянки ОСОБА_3, то така
не межує із землями ДТГО «Львівська
залізниця». Вказане свідчить, що дані
державного земельного кадастру не
містять інформації про земельну
ділянку ДТГО «Львівська залізниця», а
отже не могли буди відображені в
кадастрових зйомках.

Судом встановлено, що ДТГО «Львівська
залізниця» не передавало в Брюховицьку
селищну раду проект смуги відведення
земель залізниці на ділянці
Рудно-Підбірці, а також Плану смуги
відведення лінії Рудно-Підбірці
Львівської залізниці від 1962 року з
відповідною технічною документацією.

Позивачем не представлено матеріалів
перевірки уповноваженого органу
(Держсільгоспінспекції) щодо
незаконності прийнятих радою рішень
або незаконного використання спірної
земельної ділянки ОСОБА_3

Окрім цього, відповідно до п. З
«Інструкції про норми і порядок
відведення землі для залізниць і
використання смуги відведення, ширина
смуги відведення для залізниць третьої
категорії повинна бути 23 метри; а
згідно з п. 5,6.7 вищевказаної Інструкції,
смуга відведення може бути більше 23
метрів у випадку розміщення на ній
станцій, комунікацій, тягових
підстанцій, залізничних селищ,
кавальєрів, резервів тощо. Однак на
дев'ятому кілометрів залізничної колії
«Підбірці - Рудно» вищевказаній споруд
та комунікацій немає.

Пунктами 23, 29 вищевказаної Інструкції
встановлено, що відведена смуга землі
повинна чітко використовуватися за
призначенням.

Відповідно до п. 5.1. норм ДСТУ - НБВ
2.3-27:2011 року, максимальна ширина смуги
відведення складає 24 метри.

Статтею 1 Першого протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року,
ратифікованої Законом України від 17
липня 1997 року, передбачено, що кожна
фізична особа має право мирно володіти
своїм майном. Ніхто не може бути
позбавлений своєї власності (права
власності) інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Згідно рішення Європейського суду з
прав людини від 24 червня 2003 року
«Стретч проти Об'єднаного
Королівства Великобританії і
Північної Ірландії» визнання
недійсним правового акту органу влади,
згідно якого особа набула права
власності на майно та позбавлення її
цього майна на підставі того, що орган
влади порушив закон є неприпустимим.

У правовому висновку Верховного Суду
України, зробленому в постанові від 18
вересня 2013 року, прийнятій за
результатами розгляду заяви
заступника Генерального прокурора
України про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 19 жовтня 2012 року у справі за
позовом Бердянського
природоохоронного міжрайонного
прокурора Запорізької області в
інтересах держави в особі Бердянської
міської ради до Особи1, третя особа -
державне підприємство «Центр
державного сімейного кадастру», про
визнання державного акта на право
власності на земельну ділянку
недійсним, скасування державної
реєстрації права власності на земельну
ділянку та повернення її (справа
№6-92цс13)зазначено таке: основною метою
ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є
попередження свавільного захоплення
власності, конфіскації, експропріаці
та інших порушень безперешкодного
користування своїм майном. При цьому в
своїх рішеннях Європейський суд з прав
людини постійно вказує на необхідність
дотримання справедливої рівноваги між
інтересами суспільства та
необхідністю дотримання
фундаментальних прав окремої людини
(наприклад, рішення від 23 вересня 1982
року у справі «Спорронг Льоннрот проти
Швеції» від 11 березня 2003
року-«Новоселецький проти України»,
від 1 червня 2006 року-«Федоренко проти
України»). Необхідність забезпечення
такої рівноваги відображено в
структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб
була дотримана обґрунтована
пропорційність між застосованими
заходами та переслідуваною метою, якої
намагаються досягти шляхом
позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено
її власності лише в інтересах
суспільства, на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права, а при вирішенні
питання про можливість позбавлення
особи власності має бути дотримано
справедливої рівноваги між інтересами
суспільства та правами власника.

Судом вірно встановлені фактичні
обставини справи, правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду справи,
передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційних скарг не
спростовують висновків суду. А тому,
колегія суддів не вбачає підстав для
задоволення таких.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ч.1, 314 ч. 1
п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги заступника
прокурора Львівської області та
державного територіально - галузевого
об'єднання "Львівська залізниця"
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 23 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: