№2/756/735/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 листопада 2014 року
Оболонський районний суд м. Києва в
складі:

головуючого судді -
Шевчука А.В.,

при секретарі -
Субіну М.О.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про встановлення факту
проживання однією сім»єю без
реєстрації шлюбу та поділ майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які
проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі між собою,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом про поділ майна, що є
об»єктом права сумісної власності
жінки та чоловіка, які проживають
однією сім»єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі. В обґрунтування позову
вказувала, що з літа 1994 року до лютого
2009 року проживали разом з ОСОБА_2 однією
сім»єю без реєстрації шлюбу. Від
спільного проживання з ОСОБА_2
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син -
ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4.
Крім того, 30.05.2003 року позивач змінила
своє дівоче прізвище на прізвище
відповідача з «ОСОБА_1» на «ОСОБА_1».

Починаючи з літа 1994 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 проживали спільно однією сім»єю
без реєстрації шлюбу спочатку на
території Російської Федерації, а з
11.04.1995 року разом переїхали до м. Києва
де у травні 2001 року придбали квартиру
АДРЕСА_1 у якій позивач проживає і на
сьогоднішній день. Підтвердженням
сімейних стосунків між сторонами, крім
іншого, позивач вважає безліч листівок
у яких ОСОБА_2 називав ОСОБА_1 «своєю
коханою», висловлював надії на швидку
зустріч, перебування відповідача у
медичних установах при народженні
дітей, веденням спільного
господарства, вирішення побутових
питань, проведення разом вільного часу
і відпочинку, що зафіксовано на фото та
відео носіях.

За твердженням ОСОБА_1 в період з 1994
року до 2009 року позивач та відповідач
набули у власність спільне майно, крім
того, у вказаний період ОСОБА_2 без
згоди позивача придбавав майно, яке
підлягає поділу між фактичним
подружжям, а також, без згоди позивача,
здійснював внески до статутних
капіталів ряду товариств з обмеженою
відповідальністю.

У зв»язку із цим, ОСОБА_1 просила
здійснити поділ майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які проживають
однією сім»єю, але не перебувають у
шлюбі між собою та визнати право
приватної власності позивача на ?
частину квартири АДРЕСА_2 та стягнути з
ОСОБА_2 3 234 047 грн. 50 коп. в якості
компенсації половини вартості
належних йому часток у статутних
капіталах: Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральне
Конструкторське бюро ЛАЗ»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українські комерційні автомобілі»;
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал сіті
девелопмент»; Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорноморенергоремсервіс»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Львівські автобусні заводи»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліклініка
«Ескулап»; Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туризмтехнобуд»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Ліга
партнерів», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський завод
мостових конструкцій», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Львівські
автомобільні заводи», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сіті
транспорт груп», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Трансбус-Україна», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Техно
Сіті», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Резорт»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Нова»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Офіс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Сервіс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Західкурортбудсервіс», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Бус-Сервіс», Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Люкс».

В процесі розгляду справи позивач
уточнила предмет позову і просила, крім
іншого, встановити факт проживання
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу у період з 15.06.1994 року
по 01.02.2009 року.

Згодом ОСОБА_1 змінила своє прізвище на
«ОСОБА_1» та подала заяву про зменшення
розміру позовних вимог в частині
стягнення з ОСОБА_2 в якості
компенсації половини вартості
належних йому часток у статутних
капіталах товариств до 1 595 185 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представники підтримали позовні
вимоги з підстав, викладених у позовній
заяві та заяві про зменшення позовних
вимог, просили про задоволення позову.

ОСОБА_2 та його представник у судовому
засіданні категорично заперечували
проти позову та зазначили, що ОСОБА_2
перебував у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_6 і лише 16.12.1991 року рішенням
Залізничного районного суду м.
Єкатиринбурга, запис акту розірвання
шлюбу про який здійснено 02.11.2004 року,
шлюб розірвано. Стосунки які дійсно
існували у ОСОБА_2 із ОСОБА_1 носили
періодичний характер без ознак
сімейних, оскільки ОСОБА_2 з 2001 року
насправді проживав однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з іншою жінкою у якої
від нього троє дітей, більше того, з
грудня 2007 року до січня 2009 року ОСОБА_2
перебував у Республіці Сербія, що
виключало можливість проживання
однією сім»єю із позивачем.

Вислухавши пояснення сторін та їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи та надані докази,
судом встановлено наступне.

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім»єю із ОСОБА_2, як чоловіка та жінки
без реєстрації шлюбу з 15.06.1994 року до
01.02.2009 року та поділ майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
жінки та чоловіка посилається на ст.ст.
3, 60, 65, 69, 71, 74 СК України, які визначають
ознаки сім»ї, підстави набуття права
спільної сумісної власності подружжя,
способи та порядок поділу майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, право на майно
жінки та чоловіка, які проживають
однією сім»єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою.

Згідно Розділу VII «Прикінцеві
положення» Сімейного кодексу України,
цей Кодекс набирає чинності одночасно
з набранням чинності Цивільним
кодексом України. (Цивільний кодекс
України набрав чинності з 1 січня 2004
року). При цьому, Сімейний кодекс
України регулює відносини, які
виникнуть починаючи з дня набрання ним
чинності. Сімейний кодекс України не
має зворотної сили. Це означає, що він
не може поширюватися на відносини, які
виникли до цього моменту.

Основним завданням Кодексу про шлюб та
сім»ю України, який втратив чинність з
01.01.2004 року визначено зміцнення сім»ї,
побудову сімейних відносин на
добровільному шлюбному союзі жінки та
чоловіка. Цей Кодекс встановлював, що
права і обов»язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах запису актів громадянського
стану та чітко визначав, що саме майно
нажите за час зареєстрованого шлюбу, є
спільною сумісною власністю подружжя
(ст.ст. 1, 2, 13, 22).

Кодекс про шлюб та сім»ю України, який
втратив чинність з 01.01.2004 року не містив
положення про те, що майно набуте під
час спільного проживання жінкою та
чоловіком, які проживають однією
сім»єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі між собою
визнається спільною сумісною
власністю.

Суд не виключає можливості спільного
проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_1 з 15.06.1994
року до 01.01.2004 року, однак дана
обставина не тягне за собою для
останніх будь-яких юридичних наслідків
та не презюмує права спільної сумісної
власності на майно набуте у вказаний
період.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено свідоцтвом про
розірвання шлюбу Серії НОМЕР_1 Відділу
ЗАГС адміністрації Верх-Ісетского
району м. Єкатиринбурга ( Т.2, а.с. 147), що
ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_6, шлюб розірвано за
рішенням Залізничного районного суду
м. Єкатиринбурга від 16.12.1991 року, при
цьому актовий запис про розірвання
шлюбу здійснено лише 02.11.2004 року.

У відповідності до ст. 40 «Кодекса о
браке и семье РСФСР» від 30.07.1969 року
діючого на час винесення рішення
Залізничного районного суду м.
Єкатиринбурга від 16.12.1991 року, шлюб
вважався припиненим з часу реєстрації
розлучення в книзі реєстрації актів
громадянського стану. Дане положення
щодо часу припинення шлюбу діяло при
розірванні шлюбу в судовому порядку до
01.05.1996 року.

У відповідності до ст. 25 СК України,
жінка та чоловік можуть одночасно
перебувати лише в одному шлюбі і мають
право на повторний шлюб лише після
припинення попереднього шлюбу.

Таким чином, з огляду на те, що
реєстрація розірвання шлюбу і
здійснення актового запису про
розірвання шлюбу ОСОБА_2 із ОСОБА_6 було
виконано лише 02.11.2004 року, вирішення
питання про поділ майна ОСОБА_2 із
ОСОБА_1 до 02.11.2004 року у порядку ст. 74 СК
України суперечить положенням
Сімейного кодексу України.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім»єю, але
не перебувають у шлюбі між собою, майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. Більше того, на майно, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Згідно з роз»ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, даними в п. 20
постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» при
застосуванні ст. 74 СК України, що
регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі і між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Зі змісту ч.2 ст. 3 СК України вбачається,
що сім»ю складають особи, які спільно
проживають, або ж із поважних причин не
проживають разом, однак пов»язані
спільним побутом, мають взаємні права
та обов»язки.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 1994 року мали близькі та довірливі
стосунки, що підтверджується змістом
особистої переписки, зображенням
фотографій та відеозаписів останніх
(Т.1 а.с.19-23, 30-45).

Згідно витягу про народження №1996/310/169
Відділу реєстрації актів цивільного
стану міста Фрайбург Швейцарської
Конфедерації ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5 (Т1. а.с. 27,28).

30.05.2003 року ОСОБА_1 змінила своє
прізвище на «ОСОБА_1», свідоцтво про
зміну прізвища Серії НОМЕР_2.

Згідно свідоцтва про народження Серії
НОМЕР_3 відділу ЗАГС Волоколамського
району ГУ ЗАГС Московської області від
07.10.2005 року у ОСОБА_2 та ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено та не
заперечувалося ОСОБА_2, що він
організовував та фінансував
проведення пологів, більше того,
супроводжував ОСОБА_1 і робив усе
можливе для народження дітей за
кордоном. Після народження дітей
приймав безпосередню участь у їх
вихованні та утриманні, проводив дітей
до школи.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено наданими доказами, що
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у двох та разом із
дітьми проводили час, подорожували та
відпочивали проводили свята і
дозвілля, при цьому зміст доказів та
зображень свідчить про усталені
відносини між ними, що притаманні
подружжю (т.2 а.с. 102-135).

Свідок ОСОБА_7. пояснила, що у неї із
ОСОБА_2 склались гарні, доброзичливі
стосунки з часу знайомства останнього
з її донькою. ОСОБА_2 ставився до ОСОБА_7.
як до своєї тещі. ОСОБА_7. підтвердила в
судовому засіданні тривалість та
усталеність відносин, як подружжя, її
доньки ОСОБА_1 із ОСОБА_2 Більше того,
свідок зазначила, що ОСОБА_1 із ОСОБА_2
жили у одній квартирі, як повноцінна
сім»я із розподілом прав та обов»язків
і усі оточуючі вважали їх чоловіком та
дружиною.

Свідок ОСОБА_8., яка працювала у ОСОБА_1
домогосподаркою та доглядала за дітьми
до 2005 року, і інколи залишалась в
помешканні останніх цілодобово,
підтвердила в судовому засіданні факт
спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1
однією сім»єю та відносини, що існували
між ними як відносини чоловіка та
дружини. Також, ОСОБА_8. підтвердила
неодноразові зустрічі, відвідування та
спілкування батьків ОСОБА_2 з онуками
та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_9 знайома із ОСОБА_1 з 1999
року оскільки їх діти відвідували один
дитячий садок, а згодом один клас у
школі. ОСОБА_9 була вхожа в сім»ю ОСОБА_1
і з огляду на стосунки та відносини
ОСОБА_2 із ОСОБА_1 свідок вважала їх
повноцінною, правильною сім»єю. За
твердженням ОСОБА_9. ОСОБА_1 займалася
дітьми та вирішенням побутових питань,
а ОСОБА_2 взяв на себе обов»язок
забезпечення та утримання родини.

Суд не бере до уваги твердження ОСОБА_2,
в заперечення позову, про проживання у
цей період з іншою жінкою, оскільки
дана обставина хоч і не виключається
судом, свідчить лише про моральні
якості відповідача і не є підставою для
відмови в позові без встановлення
зазначеного факту.

При цьому, в судовому засіданні
встановлено та підтверджено сторонами
у справі, що ОСОБА_2 з 07.12.2007 року до
20.01.2009 року перебував у Республіці
Сербія і в цей період ні ОСОБА_7. ні діти
ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не відвідували
відповідача і не мали із ним
безпосереднього контакту окрім як у
телефонному режимі.

З огляду на зазначене, наявність
тривалих, усталених відносин, що
склались між ОСОБА_1 із ОСОБА_2, відносин
які притаманні лише подружжю, суд
вважає доведеним та таким, що має для
сторін юридичне значення, факт
спільного проживання останніх, як
чоловіка та жінки, однією сім»єю без
реєстрації шлюбу з 03.11.2004 року до 07.12.2007
року.

У відповідності до Договору
купівлі-продажу №3007 квартира АДРЕСА_2
була придбана ОСОБА_2 18.03.1998 року та
зареєстрована на праві власності 26.03.1998
року.

Таким чином, враховуючи час придбання
ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_2, який виходить
поза межі встановленого судом періоду
фактичного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2,
позовні вимоги в частині визнання
права власності на ? частку вказаного
помешкання за ОСОБА_1 не підлягають
задоволенню.

Згідно з роз»ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, даними в п. 28
постанови від 21.12.2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» статтею 12
Закону України від 19.09.1991 року №1576-XII
(1576-12) "Про господарські товариства"
встановлено, що власником майна,
переданого йому засновниками і
учасниками, є саме товариство. Вклад до
статутного фонду господарського
товариства не є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя. Виходячи
зі змісту частин 2, 3 ст.61 СК, якщо вклад
до статутного фонду господарського
товариства зроблено за рахунок
спільного майна подружжя, в інтересах
сім'ї, той із подружжя, хто не є
учасником товариства, має право на
поділ одержаних доходів. У разі
використання одним із подружжя
спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший
із подружжя має право на компенсацію
вартості його частки.

Відповідно до витягу серії АД №484297 від
28.01.2014 року з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, станом на 01.01.2015 року
ОСОБА_2 не володів частками в жодному
Товаристві.

При цьому, згідно витягу серії АД №484806
від 28.01.2014 року з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців у період з 01.01.2005 року
до 01.01.2006 року ОСОБА_2 здійснено внески
до статутних капіталів:

1. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральне
Конструкторське бюро ЛАЗ» - 98,12 (510 200
грн.);

2. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Українські
комерційні автомобілі» - 96,67% (29 000 грн.);

3. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал сіті
девелопмент» -50,00% (15 000 грн.);

4. Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорноморенергоремсервіс» - 99,00% (31 680
грн.);

5. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Поліклініка
«Ескулап» - 99,00% (33 660 грн.);

6. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туризмтехнобуд» -
0,62% (13 000 грн.);

7. Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський
проектно-конструкторський центр» - 99,00%
(31 680 грн.)

Крім того, у період з 01.01.2007 року ОСОБА_2
збільшено внесок до статутного
капіталу Товариства з обмеженою
відповідальністю «Туризмтехнобуд» з 13
000 грн., що становило 0,62% статутного
капіталу товариства до 2 063 800 грн., що
становить 98,95 % статутного капіталу
товариства.

З матеріалів справи вбачається, що
формування статутних капіталів
вказаних товариств здійснено у період
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як
чоловіка та жінки, однією сім»єю без
реєстрації шлюбу і загальний вклад до
статутних фондів зазначених
господарських товариств склав 2 728 020
грн.

З ст. 65 СК вбачається, що розпорядження
майном, яке є об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя має
здійснюватися за взаємною згодою
дружини і чоловіка.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказує,
що вона ніколи не надавала свою згоду
на внесення ОСОБА_2 їх спільних коштів
до статутних капіталів перелічених
вище товариств, а також не оформляла
письмових договорів про розподіл
спільного майна.

Оскільки в судовому засіданні не
надано жодного належного та
допустимого доказу на підтвердження
протилежного та спростування
твердження про розпорядження ОСОБА_2
спільними коштами на власний розсуд,
суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про
отримання компенсації ? частини
вартості часток внесених ОСОБА_2 у
статутні капітали господарських
товариств без її згоди - законними та
обґрунтованими.

При цьому, суд не вважає можливим
вирішення питання про стягнення з
ОСОБА_2 ? частини вартості часток
внесених у статутні капітали:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Дніпровський
автобусний завод» - 0,12% (35 000 грн.);
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Миколаївський завод
мостових конструкцій» - 50,00% (20 000 грн.);
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські
автомобільні заводи» - 35,00% (14 000 грн.);
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сіті транспорт
груп» - 99,00% (49 500 грн.); Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Трансбус-Україна - 50,00% (22 500 грн.);
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Техно сіті» - 99,00% (44
550 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Резорт» -
99,00% (44 550 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Нова» -
99,00% (44 550 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Офіс» -
99,00% ( 44 550 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Сервіс» -
99,00% (44 550 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Західкурортбудсервіс» - 99,00% (44 550 грн.);
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Бус-Сервіс» - 50,00% (22
500 грн.); Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мотор Сіті Люкс» -
99,00% (44 550 грн.), оскільки формування
статутних капіталів вказаних
товариств здійснено у період після
07.12.2007 року.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню лише в частині
вимог про встановлення факту
проживання з ОСОБА_2, як чоловіка та
жінки, однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з 03.11.2004 року до 07.12.2007 року та
стягнення з ОСОБА_2 1 364 010 грн.
компенсації половини вартості часток
внесених останнім у статутні капітали:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральне
Конструкторське бюро ЛАЗ»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українські комерційні автомобілі»;
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал сіті
девелопмент»; Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорноморенергоремсервіс»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Поліклініка «Ескулап»; Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Туризмтехнобуд»; Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Миколаївський
проектно-конструкторський центр».

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.
1, 3, 12 Кодексу про шлюб та сім»ю України,
ст.ст. 2, 22, 25, 60, 61, 65, 69, 71, 74, Розділом VII
«Прикінцеві положення» Сімейного
кодексу України, ст.12 Закону України
"Про господарські товариства", п. 20, п. 28
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», ст. 40 «Кодекса о браке и
семье РСФСР» від 30.07.1969 року, ст.ст.10, 60,
88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

в и рішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу та поділ
майна, що є об»єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які проживають однією сім»єю, але не
перебувають у шлюбі між собою -
задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, як чоловіка та жінки, однією
сім»єю без реєстрації шлюбу з 3
листопада 2004 року до 7 грудня 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянина Російської Федерації, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_4 на користь
ОСОБА_1 1 364 010 (один мільйон триста
шістдесят чотири тисячі десять) грн.
компенсації половини вартості часток
внесених ОСОБА_2 у статутні капітали:
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Центральне
Конструкторське бюро ЛАЗ»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Українські комерційні автомобілі»;
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Глобал сіті
девелопмент»; Товариства з обмеженою
відповідальністю
«Чорноморенергоремсервіс»; Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Поліклініка «Ескулап»; Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Туризмтехнобуд»; Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Миколаївський
проектно-конструкторський центр».

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
громадянина Російської Федерації, який
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_4 на користь
ОСОБА_1 3 441 (три тисячі чотириста сорок
одну) грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Суддя
А.В. Шевчук