АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 683/370/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2217/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року
м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

апеляційного
суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка
А.М.,

суддів:
Грох Л.М., Гринчука Р.М.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

з участю : представника позивача
Гураєвського М.М. та представника
відповідача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 683/370/14-ц за
апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
на рішення Старокостянтинівського
районного суду від 25 вересня 2014 року по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Дельта Банк"
до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють
самостійні вимоги щодо предмета спору,
- ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Державна
реєстраційна служба України, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення, зобов'язання до
вчинення дій.

Заслухавши доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, ознайомившись з
апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в
и л а :

ПАТ "Дельта Банк", звертаючись до
суду з позовом, вказувало, що 5 вересня
2008 року між АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_4
був укладений споживчий кредитний
договір на суму 14000 доларів США, зі
сплатою 15% річних за користування
кредитом та кінцевим строком
повернення 2 вересня 2016 року. На
забезпечення виконання зобов'язань за
цим договором, між банком та ОСОБА_3 був
укладений договір іпотеки, за яким
ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме
майно, а саме : належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. На
підставі рішення загальних зборів від
27 жовтня 2009 року АКІБ "Укрсиббанк"
змінило назву на ПАТ "Укрсиббанк". 8
грудня 2011 року між ПАТ "Укрсиббанк" та
ПАТ "Дельта Банк" було укладено договір
купівлі-продажу права вимоги за
кредитними договорами, в тому числі і
за договором № 0 від 5 вересня 2008
року. Позивач вказував, що свої
зобов'язання за кредитним договором
позичальник ОСОБА_3 виконував
неналежним чином, у зв'язку з чим
виникла заборгованість. Позичальник
був повідомлений про необхідність
виконання умов договору. Однак, і в
подальшому позичальник порушення не
усунув. Тому, уточнивши позовні вимоги,
ПАТ "Дельта Банк" просило в рахунок
виконання основного зобов'язання щодо
оплати заборгованості у розмірі 19259,49
доларів США, що згідно курсу НБУ
складає 153941 грн. 10 коп. за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 5 вересня 2008 року, укладеного між
АКІБ "Укрсиббанк" та ОСОБА_4, звернути
стягнення на предмет іпотеки -
________________________________________________________________________
_________

Головуючий у першій інстанції -
Завадська О.П. провадження №
22-ц/792/2217/14

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія
№ 19, 27 квартиру, яка знаходиться за
адресою : АДРЕСА_1, загальна площа 62,3
кв.м., житлова площа 40,3 кв.м., шляхом
передачі іпотекодержателю ПАТ "Дельта
Банк" право власності на вказане майно,
визнати за ПАТ "Дельта Банк" право
власності на предмет іпотеки, а саме :
квартиру, яка знаходиться за адресою :
АДРЕСА_1, загальна площа 62,3 кв.м.,
житлова площа 40,3 кв.м., припинити право
власності
іпотекодавця на квартиру, яка
знаходиться за адресою : АДРЕСА_1,
загальна площа 62,3 кв.м., житлова площа
40,3 кв.м., виселити з квартири, яка
розташована за адресою : АДРЕСА_1 ОСОБА_3
та усіх інших мешканців, які
зареєстровані та проживають за
вказаною адресою, стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь ПАТ
"Дельта Банк" судові витрати по справі в
розмірі 1539 грн. 41 коп.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду від 25 вересня 2014 року в
задоволеннні вказаного позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "Дельта
Банк" просить скасувати рішення суду,
ухвалити нове, яким задоволити позов,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права. Вказує, що суд
прийшов до невірного висновку про
застосування положень Закону України
"Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого в
забезпечення кредитів в іноземній
валюті". Апелянт зазначає, що звернувся
до суду із позовом до прийняття
вказаного Закону, тому застосування
його положень до спірних відносин
суперечить нормам процесуального
закону. Також вважає помилковим
висновок про не направлення ПАТ "Дельта
Банк" повідомлень про виселення.
Оскільки, суд не взяв до уваги, що банк
доручив представництво своїх
інтересів ТОВ "ПРО КОНСАЛТИНГ" за
завданням якого ТОВ "Ксерокс Україна
ЛТД" направляло у встановленому
законом порядку повідомлення про
виселення. Також вважає помилковим
висновок суду про недоведеність
позивачем суми боргу. Крім того,
апелянт вважає невірним висновок суду
про пропуск строку звернення до суду з
позовом, оскільки строк договору не
закінчений. Вказує, що пред'явлення
позову є правомірним і здійснено як
відновлення його порушеного права у
зв'язку з невиконанням боржником
взятого на себе зобов'язання.

Заслухавши учасників процесу та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає зміні по слідуючим
мотивам.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу України
підставами для зміни рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так судом встановлено, що 5 вересня 2008
року між Акціонерним комерційним
банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 0
про надання споживчого кредиту, за
умовами якого банк надав позичальнику
кредит на споживчі цілі в сумі 14 000
доларів США строком на 8 років. За цим
договором ОСОБА_3 взяв на себе
зобов'язання повернути кредит до 2
вересня 2016 року шляхом внесення
щомісячних платежів згідно графіку
погашення кредиту в період з 5 вересня
2008 року по 2 вересня 2016 року, також
сплатити проценти за користування
кредитом в розмірі 15 % річних.

У той же день між Акціонерним
комерційним банком «Укрсиббанк» та
ОСОБА_3 в забезпечення виконання
вищевказаного кредитного договору був
укладений договір іпотеки, предметом
якого є квартира АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на підставі свідоцтва про
право власності. Відповідно до умов
договору іпотекодержатель має право
звернути стягнення на предмет іпотеки
у випадку, якщо в момент настання
терміну виконання якого-небудь із
зобов'язань, передбачених кредитним
договором від 5 вересня 2008 року.
Звернення стягнення здійснюється на
підставі рішення суду.

8 грудня 2011 року між публічним
акціонерним товариством «Укрсиббанк»
та публічним акціонерним товариством
«Дельта Банк» було укладено договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта
Банк» купив, а ПАТ «Укрсиббанк» продав
право вимоги за кредитними договорами
та забезпечувальними договорами, які
були укладені ПАТ «Укрсиббанк»,
внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк»
отримав право вимоги від боржників
повного та реального виконання
обов'язків за кредитними і
забезпечувальними договорами.

Станом на 22 листопада 2013 року боржник
за кредитним договором ОСОБА_3 не
повертає кредит і не сплачує проценти,
таким чином не виконує умови
кредитного договору, внаслідок чого
виникла заборгованість по кредиту на
загальну суму 19259,49 доларів США, що
еквіваленто 153941 грн. 10 коп.

Вказані обставини підтверджуються:
кредитним договором, договором
іпотеки, розрахунком заборгованості та
іншими матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 33, 39, 40 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Одночасно з рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд за
заявою іпотекодержателя вправі
винести рішення про виселення
мешканців, якщо предметом іпотеки є
житловий будинок або житлове
приміщення.

Звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 590 ЦК
України заставодержатель набуває
право звернення н предмет застави в
разі, коли зобов'язання не буде
виконано у встановлений строк (термін),
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Однак, при цьому, відмовляючи у позові з
підстав застосування Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
квартира, яка є предметом іпотеки, є
місцем постійного проживання
відповідача, іншого нерухомого
житлового майна у його власності
немає, внаслідок чого в силу вказаного
Закону не може бути примусово стягнуте
це нерухоме житлове майно, а відтак не
підлягають задоволенню й інші, похідні
від цієї, вимоги про виселення
проживаючих в предметі іпотеки осіб.

Так, за змістом ч.1 ст. 5 Закону України
"Про іпотеку" предметом іпотеки можуть
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом.

Відповідно до п.1 ст.1 Закону України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», що набрав чинності 7
червня 2014 року, не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статею4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно з статтею 3 цього Закону він
набирає чинності з дня його
опублікування та втрачає чинність з
дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості.

На час ухвалення судом першої
інстанції оскаржуваного рішення цей
закон не втратив чинності в зв'язку з
набранням чинності іншим законом та
був чинним, а отже у відповідності до
ст.5 Цивільного кодексу України
підлягає застосуванню при вирішення
даної цивільної справи.

Вищенаведене спростовує доводи
апеляційної скарги про
безпідставність застосування норм
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» при вирішенні даного
спору.

В той же час відмовляючи в позові суд
першої інстанції поряд з вищевказаною
обставиною послався на те, що позивач
не надсилав позичальнику вимоги
достроково повернути всю надану йому
суму кредиту, а отже не набув права
звернення на предмет іпотеки, не довів
розміру кредитної заборгованості по
кредитному договору, а також на ту
обставину, що позовні вимоги про
звернення стягнення на предмет іпотеки
заявлені із пропуском строку звернення
до суду за захистом порушеного права.

Однак з таким висновком суду
погодитись не можна.

Згідно ст. 35 Закону України «Про
іпотеку» у разі порушення основного
зобов'язання та/або умов іпотечного
договору іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення. В цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань, вимога про
виконання порушеного зобов'язання у не
менш ніж тридцятиденний строк та
попередження про звернення стягнення
на предмет іпотеки у разі невиконання
цієї вимоги. Якщо протягом
встановленого строку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору. Положення частини першої
цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись у будь-який час за захистом
своїх порушених прав до суду у
встановленому законом порядку.

З даної редакції вказаного Закону
вбачається, що додержання виписаної в
ній процедури попередження є
обов'язковим для випадку звернення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
врегулювання на підставі договору
іпотеки, який є лише одним із трьох
основних, передбачених ст. 33 Закону,
способів звернення стягнення на
предмет іпотеки. Невиконання
іпотекодержателем цієї вимоги закону у
разі пред'явлення ним до суду позову не
є підставою для відмови в позові,
оскільки позивачем реалізується не
позасудовий, а судовий порядок
звернення на предмет іпотеки.
Підтвердженням цього є ч.2 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку», якою
передбачено, що положення частини
першої цієї статті не є перешкодою для
реалізації права іпотекодержателя
звернутись в будь-який час за захистом
своїх порушених прав в установленому
законом порядку, а отже твердження суду
першої інстанції, що позивач з
вищевказаних підстав не набув права
звернення на предмет іпотеки
суперечать вимогам Закону України «Про
іпотеку».

Безпідставним є також висновок суду
про недоведеність позивачем розміру
кредитної заборгованості. Так
позивачем до суду було надано належним
чином завірений детальний щомісячний
розрахунок заборгованості по
кредитному договору. В той же час
відповідачем в спростування даного
розрахунку жодних доказів подано не
було, а в судовому засіданні
представник відповідача лише заявив,
що по його розрахункам розмір
заборгованості по кредитному договору
складає 11 000 доларів США, в
підтвердження цього ніяких доказів не
надав, розрахунок позивача ніяким
чином не спростував. За таких обставин
колегія суддів вважає, що розрахунок
позивач щодо розміру заборгованості є
належним та допустимим доказом в даній
цивільній справі, а відповідачем даний
доказ не спростований.

Крім того, згідно зі статтею 599 ЦК
України зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини п'ятої статті
3 Закону України "Про іпотеку" іпотека
має похідний характер від основного
зобов'язання і є дійсною до припинення
основного зобов'язання або до
закінчення строку дії іпотечного
договору.

У відповідності до ст.ст. 256, 257, 261
Цивільного кодексу України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Як видно з кредитного договору,
термін його дії 8 років до 2 вересня 2016
року, графік погашення кредиту
визначає порядок погашення кредиту
шляхом внесення щомісячних платежів у
вказаний період, а іпотечний договір
діє до повного виконання зобов'язань за
договором, що обумовлює основне
зобов'язання та є триваючим, адже
останнім днем погашення
заборгованості по кредиту є 2 вересня
2016 року. Саме з цього дня починається
строк позовної давності, в межах якого
позивач може звернутись до суду з
вимогою про захист свого порушеного
права. Однак і до цього часу протягом
усього часу дії кредитного договору
банк має право звернути стягнення на
предмет іпотеки в разі порушення
позичальником по кредитному договору
своїх зобов'язань за даним кредитним
договором щодо погашення кредиту
згідно графіку.

Таким чином висновок суду першої
інстанції, що в позивача виникло право
на стягнення заборгованості з 2008 року
та з цього часу почався перебіг строку
позовної давності, а позовні вимоги
заявлені із пропуском строку звернення
до суду в лютому 2014 року, є помилковим.

З врахуванням викладеного колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду слід змінити, виключивши з
мотивувальної частини рішення
посилання суду першої інстанції як на
підстави відмови в позові на ті
обставини, що позивач не набув права
звернення на предмет іпотеки, не довів
розміру кредитної заборгованості по
кредитному договору, позовні вимоги
про звернення стягнення на предмет
іпотеки заявлені із пропуском строку
звернення до суду за захистом
порушеного права, а в решті рішення
необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 Цивільного
кодексу України колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Дельта Банк»
задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 25 вересня 2014 року
змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду першої
інстанції як на підстави відмови в
позові на ті обставини, що позивач не
набув права звернення на предмет
іпотеки, не довів розміру кредитної
заборгованості по кредитному договору,
позовні вимоги про звернення стягнення
на предмет іпотеки заявлені із
пропуском строку звернення до суду за
захистом порушеного права.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :
(підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М. Костенко