Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2014 р. Іллічівський районний
суд м. Маріуполя Донецької області під
головуванням судді Хараджа О. О., при
секретарі Костенко О.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який діє в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року позивачі звернулись із
спільним позовом до суду з вимогами
визнати право власності за кожним з них
по 1/2 частини на спадкове нерухоме
майно, що залишилось після смерті
ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, який
прийняв спадщину після смерті батька
ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2, але не
оформив своїх спадкових прав, яке
складається з: житлового будинку, (літ.
А-1), загальною площею 72,2 кв.м., житловою
37,1 кв.м., погрібу (літ. А/п), площадки (літ
а1), сараю (літ. Б), вбиральні (літ. В),
забору - №, замощення - І, що розташовані
по АДРЕСА_1, вартістю 9005,00 грн.

В обґрунтування позову зазначили, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їх батько та дідусь
ОСОБА_4. Після його смерті відкрилася
спадщина. Заповіту покійний не складав.
Спадкоємцями першої серги за законом є
донька спадкодавця позивач ОСОБА_1 та
за правом представлення, неповнолітній
онук спадкодавця - ОСОБА_3. ОСОБА_1
прийняла спадщину шляхом подачі заяви
до нотаріальної контори, а онук
спадкодавця - неповнолітній ОСОБА_3
вважається таким, що прийняв спадщину
оскільки на момент відкриття спадщини
був малолітнім.

До складу спадкового майна входить
житловий будинок з надвірними
будівлями і спорудами, що розташований
в АДРЕСА_1, який спадкодавець ОСОБА_4
прийняв у спадщину шляхом вступу у
володіння та управління майном без
звернення до нотаріальної контори за
оформленням спадкових справ.

Після звернення позивачів до
нотаріальної контори нотаріус
відмовила їм у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
нерухоме майно у зв'язку із відсутністю
правовстановлюючого документу на
житловий будинок на ім'я ОСОБА_5, про що
нотаріусом були видано відповідні
постанови.

В позові зазначають, що спадковий
будинок був збудований ОСОБА_5 у 1973
році, що підтверджується даними
технічного паспорту. Вже після смерті
ОСОБА_5 Іллічівська райадміністрація
рішенням від 26.07.2000 року затвердила акт
прийму в експлуатацію житлового
будинку АДРЕСА_1 та просила БТІ
м.Маріуполя видати свідоцтво про право
власності на цей будинок. Але свідоцтво
отримано не було, бо на час винесення
цього рішення в 2000 році ОСОБА_5 вже
помер, а ОСОБА_4 не зміг оформити свої
спадкові права.

Зазначають, що виходячи із норм
законодавства, яке діяло на той час у 1973
році, житловий будинок АДРЕСА_1 не
вважається самовільно збудованим, так
як не був відображений в матеріалах
інвентаризації як самовільне
будівництво.

Також вказують, що через відсутність
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 вони не
можуть оформити свої спадкові права на
нього, але на теперішній час вони
виконали всі умови для захисту прав в
судовому порядку та визнання за ними
права власності на спадщину за законом.

В ході судового розгляду справи
позивачі уточнили свої позовні вимоги
та просили визнати право власності за
кожним з них по 1/2 частини на спадкове
нерухоме майно, що залишилось після
смерті ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
який прийняв спадщину після смерті
батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2,
але не оформив своїх спадкових прав,
яке складається з домоволодіння,
розташованого по АДРЕСА_1, вартістю 27973
грн., а саме: житлового будинку (літ. А-1)
загальною площею 72,2 кв.м., житловою
площею 37,1 кв.м., погрібу (літ. А/п), сараю
(літ. Б), вбиральні (літ. В), огорожі №1,2,
замощення І. Додатково в уточненому
позові зазначили про прийняття та
існування рішення виконкому
Іллічівської районної ради м.Жданова
від 08.04.1970 року (Протокол №6) про
виділення ОСОБА_5 земельної ділянки для
будівництва житлового будинку по
АДРЕСА_1 і неможливість витребування
цього рішення із Державного архіву
Донецької області через призупинення
приймання поштових відправлень до м.
Донецьк. Вважають, що за нормами які
діяли на час закінчення будівництва
житлового будинку в 1973 року, колишнім
спадкодавцем були повністю дотримані
всі норми щодо порядку отримання
земельної ділянки для будівництва,
дозволу на початок будівництва,
порядку введення в експлуатацію
закінченого будівництва, а також
порядку реєстрації права власності на
житлові будинки. На цих підставах
просили задовольнити позовні вимоги.

Позивачі та їх представник у судове
засідання не з'явились, надали заяву
про розгляд справи за їх відсутності,
позовні вимоги підтримали, просили їх
задовольнити.

Представник відповідача -
Маріупольської міської ради, в судове
засідання не з'явилась, надала на
адресу суду заяву про розгляд справи
без її присутності, а також письмові
заперечення проти позову, в яких
позовні вимоги не визнала, зазначивши,
що домоволодіння АДРЕСА_1 було
побудовано у 1973 році. За життя ОСОБА_5
спірне домоволодіння в експлуатацію не
здав, право власності в установленому
порядку зареєстровано не було, а тому
воно не може входити до складу
спадщини, яка відкрилась 14.05.1995 року
після смерті ОСОБА_5 Переходу права
власності у порядку спадкування на
вказане домоволодіння не відбулось та
право власності у ОСОБА_4 не виникло.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується
свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1,
виданим 12.12.2007 року Іллічівським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маріупольського міського
управління юстиції Донецької області.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_4 є його донька -
позивачка ОСОБА_1, що підтверджується
свідоцтвом про її народження серії
НОМЕР_2, виданим 24 листопада 1981 року, та
ОСОБА_3, який є онуком спадкодавця та за
правом представлення відповідно до ст.
1266 ЦК України має право спадкувати ту
частину, яка належала б за законом його
матері ОСОБА_7, якби вона була живою на
час відкриття спадщини, що
підтверджується відповідним
свідоцтвом про народження ОСОБА_3 серії
НОМЕР_3, виданим 07 квітня 1998 року та
свідоцтвом про народження ОСОБА_7 серії
НОМЕР_4, виданим 05 січня 1978 року.

ОСОБА_7 є донькою спадкодавця та
померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_5 від 12.11.2007 року, тому її син
після смерті діда ОСОБА_4 за правом
представлення має право спадкувати ту
частку, яка належала б їй за законом,
тобто 1/2 частину спадкової маси.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття
спадщини встановлюється строк у шість
місяців, який починається з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України до
спадкоємців першої черги зокрема
належать діти покійного спадкодавця.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини (ч.1ст. 1269 ЦК
України).

За нормами ч. 4 ст. 1268 ЦК України
малолітня, неповнолітня особа
вважаються такими, що прийняли
спадщину.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який на час
відкриття спадщини був малолітнім,
своєчасно та належним чином звернулись
до нотаріуса для оформлення своїх
спадкових прав.

Згідно двох постанов про відмову у
вчинені нотаріальної дії від 27.02.2014
року №489/02-31 та від 12.06.2014 року №1181/02-31
державний нотаріус Третьої
маріупольської державної нотаріальної
контори відмовив позивачам ОСОБА_1 та
ОСОБА_8 у видачі свідоцтва про право на
спадщину за законом після смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на майно, яке
складається з житлового будинку
АДРЕСА_1. Причиною такої відмови
нотаріуса була відсутність
правовстановлюючого документа на
вказаний житловий будинок на ім'я
ОСОБА_5.

Надаючи оцінку правовідносинам, які
склалися між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 під час
будівництва нерухомого майна та
переходу майнових прав на спадкове
майно, суд виходить із наступного.

Наданими позивачами доказами
підтверджується, що згідно свідоцтва
про народження серії НОМЕР_6 від 16.01.1952
року батьком спадкодавця ОСОБА_4 був
ОСОБА_5.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
НОМЕР_7.

За час свого життя ОСОБА_5 згідно
рішення виконкому Іллічівської
районної ради депутатів від 08 квітня 1970
року (протокол №6) було виділено в
безстрокове користування земельну
ділянку по АДРЕСА_1, що підтверджується
наявним в матеріалах справи планом
присадибної ділянки станом на 14.05.1970
року, підписаного головним
архітектором міста,
інженером-геодезістом, начальником
технічного бюро, а також письмовою
відповіддю МКП «Маріупольське бюро
технічної інвентаризації» від 19.08.2014
року №195.

Згідно відповіді архівного відділу
Маріупольської міської ради від 19.08.2014
року копія рішення виконкому
Іллічівської районної ради депутатів
трудящих від 08.04.1970 року №6 були
передані на зберігання до Державного
архіву Донецької області.

Проте позивачі були позбавлені
об'єктивної можливості представити
суду із Державного архіву Донецької
області оригінал або належним чином
засвідчену копію вказаного рішення про
виділ земельної ділянки, через те, що
відповідно до листа Центру поштового
зв'язку №5 Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» від 04.09.2014 року на даний час
в м.Донецьк проводиться
антитерористична операція та не
приймаються поштові відправлення у цей
населений пункт, що позбавляє
можливості, в тому числі і суд,
витребувати будь-які докази з
Державного архіву Донецької області.

Попри це, суд вважає доведеним
належними та достатніми доказами факт
виділення ОСОБА_5 у встановленому
законом порядку згідно рішення
виконкому Іллічівської районної ради
депутатів від 08 квітня 1970 року
(протокол №6) земельної ділянки для
індивідуального будівництва по
АДРЕСА_1.

Згідно даних технічного паспорту на
житловий будинок, складеного
Маріупольським бюро технічної
інвентаризації від 11.05.200 року, та
технічного паспорту від 12 серпня 2014
року, складеного комунальним
підприємством «Міське архітектурне
бюро», ОСОБА_5, як власником будинку, в
1973 році було збудовано ціле
домоволодіння АДРЕСА_1.

26.07.2000 року на вказане домоволодіння
було складено та затверджено спільний
акт приймання та введення його в
експлуатацію.

Рішенням Іллічівської районної
адміністрації Маріупольської міської
ради від 26.07.2000 року №207 було
затверджено цей акт прийняття будинку
у експлуатацію та наказано видати
Маріупольському бюро технічної
інвентаризації свідоцтво про право
власності на будинок на ім'я ОСОБА_5.

Однак, вказане свідоцтво про право
власності отримано не було, оскільки на
той час ОСОБА_5 вже помер.

Вирішуючи спірне питання чи є таке
домоволодіння об'єктом права власності
та чи входить воно до складу спадкового
майна, суд керується наведеним.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку
спадкування права власності на об'єкти
нерухомості, в тому числі житловий
будинок, інші споруди, земельну ділянку
є набуття спадкодавцем зазначеного
права у встановленому законодавством
України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув
права власності на житловий будинок,
земельну ділянку, то спадкоємець також
не набуває права власності у порядку
спадкування. До спадкоємця переходять
лише визначені майнові права, які
належали спадкодавцеві на час
відкриття спадщини. Для набуття права
власності у встановленому
законодавством порядку спадкоємець
повинен здійснити дії, які необхідні
для набуття права власності на
визначене нерухоме майно, зокрема на
житловий будинок.

Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в своєму листі від 16.05.2013 року N
24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування»
(пункт 3.1.) при вирішенні спору про
визнання права власності на спадкове
майно потрібно розмежовувати час і
підстави виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України
чинного на час виникнення права
власності та підстави спадкування
зазначеного майна, що визначаються на
час відкриття спадщини та згідно із п. 5
Прикінцевих та перехідних положень ЦК.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадиться реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31 січня
1966 року та погодженого з Верховним
Судом УРСР 15 січня 1966 року, який був
чинний у 1973 році на час побудови
спірного домоволодіння.

Так судом встановлено, що спірне
домоволодіння АДРЕСА_1 було побудовано
ще у 1973 році на земельній ділянці, яка
була спеціально відведена та виділена
для цього ОСОБА_5 на підставі рішення
виконкому від 08.04.1970 року та договору
№3242 від 15.07.1970 року про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки, у встановленому законом
порядку складено та затверджено акт
введення будинку в експлуатацію та
необхідність видачі свідоцтва про
право власності.

Як на час побудови нерухомого майна (1973
рік) так і на час відкриття спадщини
після смерті ОСОБА_5 15.05.1995 року чинним
законодавством, яке регулювало
існуючий порядок у сфері реєстрації
нерухомого майна, була Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР від
31.01.1966 року, затверджена Міністерством
комунального господарства УРСР.

Згідно пункту 14 вказаної Інструкції до
переліку правовстановлюючих
документів належали, зокрема,
нотаріально посвідчені договори про
надання у безстрокове користування
земельної ділянки для будівництва
індивідуального жилого будинку та
затверджений виконкомом місцевої Ради
акт про прийняття будинку в
експлуатацію.

З урахуванням цього на час будівництва
домоволодіння в 1973 році ОСОБА_5 були
дотримані існуючі на той час положення
та вимоги для будівництва
індивідуальних житлових будинків та
набуття права власності на такі
житлові будинки фізичними особами.

За діючим на той час Цивільним кодексом
України (1963 року) та підзаконними
нормативними актами набуття права
власності на нерухоме майно у фізичних
осіб не пов'язувалось із обов'язковою
державною реєстрацію цього права її
власником, а достатнім є лише отримання
всіх передбачених законодавством
документів, які підтверджують
виникнення права власності.

В даному випадку з огляду на вказані
положення у ОСОБА_5 за час його життя у
встановленому на той час
законодавством порядку виникло право
власності на збудоване ним
домоволодіння АДРЕСА_1, а відтак після
його смерті в 1995 році воно перейшло до
його сина ОСОБА_4 та є спадковим майном
після його смерті.

Відповідно до роз'яснень, викладених в
пункті 3.1. Вищим спеціалізованим судом
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в своєму листі від
16.05.2013 року N 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» якщо право власності на
житловий будинок, споруду
підтверджується належними
правовстановлюючими документами на
час виникнення права власності на
будівлі, споруди, органи місцевого
самоврядування зобов'язані видати
довідку про належність житлового
будинку на праві приватної власності
спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний
прийняти таку довідку разом із іншими
правовстановлюючими документами для
видачі свідоцтва про право на спадщину
(п. 216 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, права на нерухоме майно, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають з
моменту такої реєстрації.

Згідно ч. 4 ст. 3 вказаного вище Закону
права на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, у разі відсутності
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно, створене та
оформлене у передбаченому законом
порядку до набрання чинності ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, спадкоємці, які прийняли
спадщину, мають право на оформлення
спадкових прав шляхом звернення до
нотаріальної контори за видачею
свідоцтва про право на спадщину, а
виникнення права власності на житлові
будинки, споруди за раніше діючим
законодавством (на час забудови 1973
року) не залежало від державної
реєстрації цього права.

З наведеного слідує, що оскільки
спадкодавець ОСОБА_4 за час свого життя
набув право власної на домоволодіння
АДРЕСА_1, яке було побудоване у
встановленому законом порядку, але у
нього було відсутнє свідоцтво про
право власності на успадковане майно,
це не може бути законною підставою для
невизнання права власності
відповідачем або перешкодою для
захисту прав власності його
спадкоємців на спадкове майно, яке
залишилось після смерті ОСОБА_4

Згідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про спадкування" від 30.05.2008 року
№ 7 передбачено, що свідоцтво про право
на спадщину видається за письмовою
заявою спадкоємців, які прийняли
спадщину в порядку, встановленому
цивільним законодавством. За наявності
умов для одержання в нотаріальній
конторі свідоцтва про право на
спадщину вимоги про визнання права на
спадщину судовому розглядові не
підлягають. У разі відмови нотаріуса в
оформленні права на спадщину особа
може звернутися до суду з правилами
позовного провадження.

На підставі викладеного, суд вважає
вимоги позивачів законними та
обґрунтованими, а позов таким, що
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 197, 209, 214, 215, 224-226
ЦПК України, ст.ст. 328, 1217, 1218, 1261, 1266, 1268,
1270, 1274 ЦК України, ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від
01.07.2004 року, Постановою Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування" від
30.05.2008р. № 7, п.3.1. Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
спадкування» суд -

В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2, який діє в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до
Маріупольської міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку (літ. А-1) загальною площею 72,2
кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., погрібу
(літ. А/п), сараю (літ. Б), вбиральні (літ.
В), огорожі №1,2, замощення І.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2
частину домоволодіння, розташованого
по АДРЕСА_1, яке складається з житлового
будинку (літ. А-1) загальною площею 72,2
кв.м., житловою площею 37,1 кв.м., погрібу
(літ. А/п), сараю (літ. Б), вбиральні (літ.
В), огорожі №1,2, замощення І.

На рішення може бути подана апеляція в
Апеляційний суд Донецької області
через Іллічівський районний суд м.
Маріуполя Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні під час проголошення
рішення, можуть подати апеляційну
скаргу протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя:
О. О. Хараджа