РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11418/14-ц

пр. № 2/759/4293/14

26 листопада 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва

в складі: головуючого Морозова М.О.

при секретарях Прохоренко К.М.,
Захарчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: Головне управління юстиції у м.
Києві, ОСОБА_4 про визнання права
власності на частину будинку в порядку
спадкування,

в с т а н о в и
в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання за ним
права приватної власності на 1/6 частину
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадкодавця
ОСОБА_5; визнання за ним права
приватної власності на 1/3 частину
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року спадкодавця
ОСОБА_6.

При цьому, посилається на те, що він є
сином ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.,
та ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
Крім нього, батьки мали сина ОСОБА_8,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р., та дочку
ОСОБА_4, яка в будинку на день смерті
батьків не була зареєстрована,
спадщину в установленому порядку не
прийняла. Після смерті його брата
ОСОБА_8 у нього залишилися два
сина-відповідачі по справі, які на день
його смерті були зареєстровані в
спірному будинку. Під час перебування у
шлюбі батьки у 1952 р. збудували будинок
за адресою: АДРЕСА_1 на який 16.04.1987 р.
ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право
приватної власності на будинок на
підставі рішення виконкому Жовтневої
районної Ради депутатів №755 від 13.02.1972
р. На житловий будинок були також
видані будинкова книга та технічний
паспорт. Оскільки спірний будинок був
побудований у 1952 р. під час перебування
батьків у шлюбі, зазначений будинок
належав їм обом на правові спільної
сумісної власності подружжя. Таким
чином, на день смерті
батька-спадкодавця ОСОБА_5, йому
належала ? частина будинку.
Спадкоємцями першої черги після його
смерті були його мати ОСОБА_7, він та
його брат ОСОБА_8, в рівних частках-по 1/6
частини. Спадкові права ніким
оформлені не були, але мати ОСОБА_7
продовжувала проживати в спірному
будинку після смерті спадкодавця
ОСОБА_5 Мати ОСОБА_7 дуже хворіла, тому
видала довіреність на оформлення
спадкових прав на будинок своїй дочці
ОСОБА_4, проте спадщина нею так і не була
оформлена. ІНФОРМАЦІЯ_1 р. їх мати
ОСОБА_7 померла. Після смерті матері
ОСОБА_7 їй на праві власності належало:
на праві спільної сумісної власності
подружжя ? частина будинку, на праві
приватної власності в порядку
спадкування за законом-1/6 частина
будинку. Він та його брат ОСОБА_9
продовжували проживати в спірному
будинку та були зареєстровані в ньому і
після смерті спадкодавця ОСОБА_6 Таким
чином, вони отримали право власності на
? частину спірного будинку в порядку
спадкування за законом кожний. Він
звернувся з заявою до державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, але при ситуації, що будинок
не був зареєстрований на праві
власності в Київському БТІ, державний
нотаріус відмовила йому у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на будинок. Між тим, у 1987 р.-рік
смерті спадкодавця ОСОБА_5, та у 1993
р.-рік смерті спадкодавця ОСОБА_7,
реєстрація права власності не була
згідно вимог закону обов'язковою.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позов
підтримав.

Відповідачі проти задоволення позову
не заперечують, визнавши, факти,
зазначені у позовній заяві.

Представник третьої особи Головного
управління юстиції у м. Києві у судове
засідання не з'явився, належним чином
третя особа про час, місце слухання
справи повідомлялася, тому суд,
враховуючи думку сторін, матеріали та
обставини справи, вважає за можливе
вирішити спір без участі представника
третьої особи.

Притягнута до участі а справі в якості
третьої особи ОСОБА_4 проти задоволення
позову не заперечує, пояснивши, що
викладені у позовній заяві обставини,
дійсно мали місце, а вона не претендує
на прийняття спадшини.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
третьої особи, з'ясувавши обставини
справи, дослідивши письмові докази по
справі, прийшов до висновку, що позов
підлягає задоволенню з слідуючих
підстав.

Судом встановлено, що спірним
спадковим майном є житловий будинок
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2 р. помер батько
сторін по справі ОСОБА_5

Мати сторін по справі ОСОБА_7 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_5 і ОСОБА_7 мали
сина ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 р.,
дочку ОСОБА_4, яка в будинку на день їх
смерті не була зареєстрована, спадщину
в установленому порядку не прийняла,
сина ОСОБА_1, зареєстрованим місцем
проживання якого є будинок АДРЕСА_1.
Після смерті ОСОБА_8 у нього залишилися
два сина-відповідачі по справі ОСОБА_2
та ОСОБА_3, які на день його смерті були
зареєстровані в спірному будинку. Під
час перебування у шлюбі батьки
позивача по справі у 1952 р. збудували
будинок за адресою: АДРЕСА_1 на який
16.04.1987 р. ОСОБА_5 було видано свідоцтво
про право приватної власності на
будинок на підставі рішення виконкому
Жовтневої районної Ради депутатів №755
від 13.02.1972 р. На житловий будинок були
також видані будинкова книга та
технічний паспорт. Зазначений будинок
належав подружжю ОСОБА_1 і ОСОБА_7 на
правові спільної сумісної власності
подружжя. На день смерті спадкодавця
ОСОБА_5 йому належала ? частина будинку.
Спадкоємцями першої черги після його
смерті були його дружина ОСОБА_7,
позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_8, в
рівних частках-по 1/6 частини. Спадкові
права ніким оформлені не були в
установленому законом порядку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_7 померла і на день
смерті ОСОБА_7 їй на праві власності
належало: на праві спільної сумісної
власності подружжя-? частина будинку,
на праві приватної власності в порядку
спадкування за законом-1/6 частина
будинку. Позивач по справі та його брат
ОСОБА_9 продовжували проживати в
спірному будинку та були зареєстровані
в ньому та успадкували будинок в рівних
частинах, проте у 2009 р. брат позивача по
справі помер, після смерті якого
залишилося двоє його дітей, які
являються спадкоємцями разом з
позивачем майна ОСОБА_7 ОСОБА_1
звернувся з заявою до Першої Київської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини, видачу йому
свідоцтва про право на спадщину на
належні йому 1/6 частину житлового
будинку, що розташований по АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_5 та на ? частину
житлового будинку, що розташований по
АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, але
державний нотаріус відмовила йому у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на частини будинку у зв'язку
з тим, що право власності на житловий
будинок не зареєстровано на ім'я
спадкодавця ОСОБА_5

За правилами ст.ст. 22, 28, 29 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю,
частки якого між подружжям визнаються
рівними.

Згідно ст. 1216 ЦК України у разі
спадкування права та обов'язки
спадкодавця переходять до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу
право на спадкування за законом мають
діти спадкодавця, у тому числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя, який
його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно, зобов'язаний
звернутись до нотаріуса за видачею
йому свідоцтва про право на спадщину на
нерухоме майно.

Згідно ст. 1298 ЦК України свідоцтво про
право на спадщину видається
спадкоємцям після закінчення шести
місяців з часу відкриття спадщини.

Даний порядок передбачений також
Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до п.п. 4.12 п.4 гл.10 розд.2
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженого
Наказом Міністерства юстиції України
від 22.02.2012 р. №296/5 (зі змінами, внесеними
Наказом Міністерства юстиції України
від 15.05.2013 р. №888/5), свідоцтво про право
на спадщину видається за наявності у
спадковій справі документів, що
підтверджують право власності.

Згідно п.п.4.15 гл.10 розд.2 даного Порядку
видача свідоцтва про право на спадщину
на майно, яке підлягає реєстрації,
проводиться нотаріусом після подання
правовстановлюючих документів щодо
належності цього майна спадкодавцеві
та перевірки відсутності заборони або
арешту цього майна.

Підпунктом 4.14. п.4 гл.10 розд.2 вказаного
Порядку визначено, що якщо до складу
спадкового майна входить нерухоме
майно, що підлягає реєстрації (за
винятком земельної ділянки), нотаріус
виготовляє витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно. За
відсутності у спадкоємця необхідних
для видачі свідоцтва про право на
спадщину документів нотаріус роз'яснює
його процедуру вирішення зазначеного
питання в судовому порядку.

ОСОБА_5 виконавчим комітетом
Київського міського ради депутатів
трудящих 16.04.1987 р. було видано свідоцтво
про право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1 на підставі
рішення виконкому Жовтневої районної
ради депутатів трудящих №755 від 13.02.1972
р. (а.с.28, 75).

Як зазначено в листі Київського
міського бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
від 28.05.2014 р., житловий будинок АДРЕСА_1
на праві власності не зареєстрований
(а.с.29).

Суд, дослідивши всі обставини справи,
оцінивши зібрані та надані суду докази
в їх сукупності, прийшов до висновку
про правомірність позовних вимог.

У суду є законні підстави задовольняти
позовні вимоги. ОСОБА_1 подав заяву про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
про право на спадщину за законом до 1-ї
Київської державної нотаріальної
контори, державний нотаріус якої
відмовила у видачі такого свідоцтва.
Звернувшись з даним позовом до суду,
ОСОБА_1 фактично оскаржив постанову
державного нотаріуса про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом на жилий будинок (а.с.64, 79, 80).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

ОСОБА_1 не може отримати свідоцтво про
право власності на спадщину за законом
на жилий будинок у зв'язку з
відсутністю реєстрації права
власності на зазначений житловий
будинок у спадкодавця ОСОБА_5 Як
пояснив позивач у судовому засіданні,
йому невідомо, чому батьки при житті не
здійснили державну реєстрацію свого
житлового будинку.

Отже, суд робить висновок, що свідоцтво
про право власності на
будинковолодіння АДРЕСА_1, що
видавалось ОСОБА_5 уповноваженим
державним органом, є достатньою
підставою для визнання права власності
на вказаний будинок у частині, на яку
претендує спадкоємець-позивач по
справі, у відповідності до ст.ст. 529, 548,
549 ЦК України від 18.07.1963 р., як це
вбачається з копії спадкової справи
№603/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
р. ОСОБА_5

Тому, позивач по справі є спадкоємцем
першої черги після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2
р. ОСОБА_5 на 1/6 частину спірного жилого
будинка та на 1/3 частину жилого будинку
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
спадкодавця ОСОБА_7, які він як спадщину
прийняв, але не оформив в нотаріальній
конторі у вигляді свідоцтва про право
на спадщину за законом з незалежних від
нього причин.

Позивач по справі позбавлений права
отримати свідоцтво про право на
спадщину як спадкоємець за законом
першої черги на частини будинку у
нотаріальній конторі в зв'язку з
відмовою у цьому нотаріуса, тому за ним
повинно бути визнано таке право в
порядку спадкування за законом в
судовому порядку, і на те є законні
підстави.

Виникнення права власності у ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 на момент закінчення
будівництва будинка та видачі
свідоцтва про право власності на нього
до прийняття Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» від 01
липня 2004 року, регулювалось, зокрема,
положеннями ЦК УРСР 1963 року, Закону
України "Про власність", Закону України
від 25 грудня 1974 року "Про державний
нотаріат", постанова Ради Міністрів
УРСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про
порядок обліку житлового фонду в
Українській РСР", Інструкцією про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу УРСР від 31 січня 1966 року,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій державними
нотаріальними конторами УРСР,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5,
Інструкцією про порядок вчинення
нотаріальних дій виконавчими
комітетами міських, селищних,
сільських Рад депутатів трудящих,
затвердженою наказом Міністра юстиції
УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5,
відповідно до яких виникнення права
власності на житлові будинки, споруди
до прийняття Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» не
залежало від державної реєстрації
цього права. Права на нерухоме майно, що
виникли до набрання чинності цим
Законом, визнаються дійсними у разі
відсутності їх державної реєстрації,
якщо реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Згідно ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» однією з
підстав державної реєстрації прав на
нерухоме майно є рішення судів, що
набрали законної сили.

Тому, звернення позивача до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з
рішенням суду про визнання права
власності на нерухоме майно у
відповідних частках може мати як
наслідок реєстрацію права власності на
спадкове майно за позивачем по справі.

Заперечень на позов з боку
відповідачів чи третіх осіб не
поступило, тому суд діє відповідно до
ст.ст. 10, 60 ЦПК України, виходячи з
встановлених обставин справи та
наданих, витребуваних доказів по
справі у їх сукупності, та діючи у межах
заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК
України від 18.07.1963 р., ст.ст. 328, 392, 1216, 1217,
1261, 1267, 1297, 1298 ЦК України, ст. 19 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на 1/6 частину будинку АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 року спадкодавця
ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної
власності на 1/3 частину будинку АДРЕСА_1
в порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року спадкодавця
ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду м. Києва через
районний суд шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особа, яка брала
участь у розгляді справи, але була
відсутня в судовому засіданні під час
проголошення рішення, може подати
апеляційну скаргу на рішення суду
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя