АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Саліхова В.В.

при секретарі: Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
про захист прав споживача,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/13597/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Шевчук О.П. . Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
(далі по тексту - ПАТ «Альфа-Банк») про
захист прав споживача, просив визнати,
що ПАТ «Альфа-Банк» порушив п. 3.8.
Постанови НБУ № 168 від 10 травня 2007 року
«Про затвердження правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту» під час укладення
договору споживчого кредиту № 490053924
від 25 грудня 2007 року, визнати, що ПАТ
«Альфа-Банк» порушив норми Закону
України «Про захист прав споживачів»
та його права як споживача банківської
послуги під час укладення договору
споживчого кредиту, визнати, що ПАТ
«Альфа-Банк» не попередив позивача як
споживача банківської послуги про
валютні ризики під час укладення
договору споживчого кредиту.

В обґрунтування заявленого позову
зазначив, що 25 грудня 2007 року ним з ЗАТ
«Альфа-Банк», правонаступником якого є
ПАТ «Альфа-Банк», було укладено договір
споживчого кредиту № 490053924 для
придбання транспортного засобу згідно
з договором купівлі-продажу, укладеним
з ТОВ «Автохаус Київ». Відповідно до
умов вказаного кредитного договору ПАТ
«Альфа-Банк» надало йому кредит у
розмірі 15 668,32 доларів США. Під час
укладення договору споживчого кредиту
ПАТ «Альфа-Банк» не надав йому повної
та доступної інформації про послугу, не
попередив про валютні ризики, які несе
позичальник, отримуючи кредит в
іноземній валюті, чим порушив його
права як споживача фінансової послуги
та норми чинного законодавства.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 30 вересня 2014 року
відмовлено в задоволені позову ОСОБА_1

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на неповне з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове по суті позовних вимог.
Зазначає, що суд першої інстанції не
врахував надані ним обґрунтування
позовних вимог, що призвело до
винесення судом незаконного та
необґрунтованого рішення. Судом першої
інстанції не було взято до уваги
положення ст. ст. 11, 15, 21 Закону України
«Про захист прав споживачів» та
постанови Національного банку України
№ 168 від 10 травня 2007 року «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту».

ОСОБА_1 та представник ПАТ «Альфа-Банк»
в судове засідання не з'явилися, про час
та місце апеляційного розгляду справи
сторони повідомлені належним чином, а
тому, колегія суддів відповідно до
вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за
можливе слухати справу за
їхвідсутності.При цьому колегією
суддів відхилено як безпідставне
клопотання апелянта про залишення
позову без розгляду, яке надійшло на
адресу суду 13.11.2014, оскільки на стадії
апеляційного розгляду справи позивач
позбавлений можливості порушувати
зазначене питання у зв'язку з тим, що
такий позов вже розглянуто судом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 25 грудня 2007 року між
ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником
якого є ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було
укладено договір споживчого кредиту №
490053924, за умовами якого ЗАТ «Альфа-Банк»
надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 15 668,32
доларів США для придбання
транспортного засобу згідно з
договором купівлі-продажу укладеним
між ОСОБА_1 та ТОВ «Автохаус Київ»
(а.с.-15, 25-28).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що ОСОБА_1 обраний не встановлений
чинним законодавством спосіб захисту
прав.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 55 Конституції
України права і свободи людини і
громадянина захищаються судом. Кожен
має право будь-якими не забороненими
законом засобами захищати свої права і
свободи від порушень і протиправних
посягань. За положеннями ст. 124
Конституції України юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі.

Частинами першою та другою ст. 16 ЦК
України передбачено, що кожна особа має
право звернутися до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути: 1) визнання права; 2)
визнання правочину недійсним; 3)
припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК України).

При цьому, спосіб захисту прав має бути
ефективним, тобто таким, що відповідає
змісту порушеного права, характеру
його порушення та наслідкам,
спричиненим цим порушенням.

ЦК України та іншими законами може
встановлюватися для захисту певних чи
окремих категорій прав спеціальні
способи захисту прав. При цьому, особа,
законний інтерес або право якої
порушено, може скористатися способом
захисту, який прямо передбачений
нормою матеріального права або може
скористатися можливістю вибору між
декількома способами захисту, якщо це
не заборонено законом. Якщо ж
спеціальні норми не встановлюють
конкретних заходів, то особа має право
обрати спосіб із числа передбачених ст.
16 ЦК України з урахуванням специфіки
порушеного права й характеру
правопорушення.

Спеціальним законодавчим актом, що
встановлює способи захисту прав
споживачів є Закон України «Про захист
прав споживачів».

Разом з тим, ні Законом України «Про
захист прав споживачів», ні ЦК України
не передбачено такого способу захисту
прав та інтересів як визнання
порушення законодавства України в
сфері захисту прав споживачів чи
встановлення порушення таких прав.
Крім того, за своїм змістом вказані
вимоги не забезпечують реальне
відновлення прав та охоронюваних
законом інтересів, особи, яка
звертається до суду.

Враховуючи вказані норми, суд першої
інстанції дійшов законного та
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

При цьому, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на порушення судом
положень ст. ст. 11, 15, 21 Закону України
«Про захист прав споживачів» та
постанови Національного банку України
№ 168 від 10 травня 2007 року «Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту».

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
А.А. Пікуль

В.В.Саліхов