АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у 1 - й інстанції: Смирнова
Доповідач - Ратнікова В.М.
20 листопада 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Борисової О.В.
при секретарі - Шалапуда
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 на
рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за
аліментами та пені за порушення
строків виплати аліментів,-

в с т а н о в и л а
:

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за аліментами та пені
за порушення строків виплати аліментів
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
заборгованість за аліментами в сумі 6
583,81 грн., пеню за прострочення сплати
аліментів в розмірі 40 000 грн. та витрати
за надання юридичної допомоги в сумі 700
грн., всього на загальну суму 47 283,81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
витрати по сплаті судового збору в сумі
472,84 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій просив рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 12 вересня 2014 року в частині
стягнення пені в розмірі 40 000 грн.
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про стягнення пені в сумі
111 325,25 грн.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що,
зменшуючи розмір пені за прострочення
сплати аліментів з 111 325,25 грн. до 40 000
грн., суд 1-ї інстанції виходив з того, що
заборгованість відповідача за
аліментами утворилась не лише з вини
ОСОБА_6, а й з вини державних виконавців
та самої позивачки, яка не виявляла
інтересу до того, що аліменти
відповідачем не сплачуються протягом
тривалого часу. Вважає, що такі
висновки суду 1-ї інстанції є
безпідставними, оскільки, в силу вимог
закону, дії державного виконавця та
стягувача аліментів в процесі
виконання рішення суду про стягнення
аліментів ніяким чином не впливають на
обов'язок боржника виконувати рішення
про сплату аліментів та на покладення
на нього відповідальності за
прострочення сплати аліментів. Крім
того, не є безумовною підставою для
зменшення розміру пені за прострочення
сплати аліментів наявність у
відповідача іншої дитини та його
тривала хвороба, оскільки, в період за
який виникла заборгованість,
відповідач перебував на лікарняному
лише 34 дні.

В судове засідання ОСОБА_3 та її
представник ОСОБА_7 не з'явились, про
день та час слухання справи судом
повідомлялись у встановленому законом
порядку, причину неявки суду не
повідомили, а тому, колегія судів
вважає можливим слухати справу за їх
відсутності.

ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_8
проти доводів апеляційної скарги
заперечували, посилаючись на їх
безпідставність, просили рішення суду
першої інстанції залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової
В.М., пояснення осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Дніпровського районного суду м.Києва
від 17.05.2007 року позовні вимоги ОСОБА_3 до
ОСОБА_6 про стягнення аліментів було
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
аліменти на утримання сина ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частини з
усіх видів заробітку, але не менше ніж
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 13.02.2007
року і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення суду 29
травня 2007 року Дніпровським районним
судом м.Києва було видано виконавчий
лист №2-1164.

19.06.2007 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у місті Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-1164 від 19.06.2007 року.

14 березня 2008 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції у місті Києві було винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження у зв'язку з отриманням від
боржника довідки про те, що він працює в
Гаражно-автомобільному кооперативі
«Райдужний-1» за адресою: м.Київ, пр.
Ватутіна, 2, що територіально
відноситься до Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у місті
Києві.

16 квітня 2008 року державним виконавцем
Відділу державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у місті Києві було винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження з виконання виконавчого
листа №2-1164 від 19.06.2007 року.

25 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
Деснянського районного суду м. Києва з
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за аліментами та пені
за порушення строків виплати
аліментів.

З урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог просила суд стягнути з
ОСОБА_6 на її користь заборгованість за
аліментами в розмірі 6583,81 грн. та пеню
за прострочення сплати аліментів в
розмірі 111 325,25 грн., всього на загальну
суму 117 909,06 грн.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року в частині
стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3
заборгованості по аліментах в сумі 6
583,81 грн. та витрат за надання юридичної
допомоги в сумі 700 грн. сторонами не
оскаржується, а тому колегія суддів
перевіряє правильність висновків суду
першої інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та стягуючи на її користь з
ОСОБА_6 пеню за прострочення сплати
аліментів в розмірі 40 000 грн. суд 1-ї
інстанції зазначав, що факт виникнення
у відповідача заборгованості за
аліментами в розмірі 6 583,81 грн. за
період з 15.03.2008 року по 24.02.2014 року є
доведеним і визнаний сторонами,
частиною 1 статті 196 СК України
передбачена відповідальність за
прострочення сплати аліментів, розмір
неустойки (пені) за період з 15.03.2008 року
по 24.02.2014 року становить 111 325,25 грн.,
проте, з урахуванням вимог частини 2
частини 196 СК України, матеріального та
сімейного стану відповідача, розмір
неустойки підлягає зменшенню до 40 000,00
гривень

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
зроблений на підставі повного та
об'єктивного встановлення дійсних
обставин справи, з урахуванням
досліджених судом доказів, яким
надана вірна правова оцінка та з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права.

Так, відповідно до вимог ст.180 СК
України, батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.181 СК України за рішенням
суду кошти на утримання дитини
(аліменти) присуджуються у частці від
доходу її матері, батька і (або) у
твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.195 СК України розмір
заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

Стаття 196 СК України передбачає, що при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Судом встановлено, що 20 лютого 2003 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 було укладено
шлюб, від якого вони мають сина ОСОБА_11,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

На даний час ОСОБА_6 працює на посаді
диспетчера у Гаражно-автомобільному
кооперативі «Райдужний-1» та його
середньомісячний заробіток у 2012-2013
роках становить 1500 грн.

З урахуванням матеріального стану
відповідача та перебування на його
утриманні також неповнолітнього сина
ОСОБА_11 від другого шлюбу, колегія
суддів вважає, що суд 1-ї інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що
розмір визначений до стягнення пені 111
325,25 грн. необхідно зменшити до 40 000,00
гривень

Доводи апеляційної скарги про те, що
наявність у відповідача іншої дитини
не є безумовною підставою для
зменшення розміру пені за
прострочення сплати аліментів, колегія
суддів вважає безпідставними, з огляду
на таке.

Чинним законодавством України
встановлено, що діти рівні у своїх
правах незалежно від того, народжені
вони у шлюбі чи поза ним. Батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей. Зобов'язання з
утримання неповнолітніх дітей виникає
за наявності сукупності таких умов:
родинного зв'язку між батьками й
дитиною (кровний зв'язок між батьками
та дитиною або зв'язок між
усиновлювачем і усиновленою дитиною);
неповноліття дитини; відсутність
підстав для звільнення батьків від
утримання дитини; можливість батьків
надавати матеріальну допомогу.
Наявність у відповідача
заборгованості за аліментами на
утримання однієї дитини, не звільняє
його від відповідальність за створення
належних умов для іншої малолітньої
дитини, а тому суд при визначенні
розміру неустойки обґрунтовано
враховував інтереси обох дітей.

Не спростовують правильність
висновків суду в частині визначення
розміру неустойки і доводи
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції безпідставно
послався в рішенні суду на те, що при
зменшенні розміру неустойки враховує
також факт перебування відповідача на
листку непрацездатності у 2009, 2013 роках,
так як відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК
України, неустойка за прострочення
сплати аліментів обчислюється у
розмірі одного відсотка від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення, 2009, 2013 роки входять у
період за який нарахована неустойка, а
тому суд першої інстанції
обґрунтовано врахував і вказану
обставину при визначення розміру
неустойки, яка підлягає стягненню з
відповідача.

Доводи апелянта про те, що суд 1-ї
інстанції фактично не вдавався до
оцінки доказів у даній справі та не
здійснював аналізу фактичних обставин
справи, колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки суд 1-ї
інстанції дотримався встановленого
ст.212 ЦПК України принципу оцінки
доказів, відповідно до якого суд на
підставі всебічного, повного й
об'єктивного розгляду обставин справи
аналізує і оцінює докази як кожен
окремо, так і в їх сукупності, у
взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і
ця оцінка повинна спрямовуватися на
встановлення достовірності чи
відсутності обставин, які
обґрунтовують доводи і заперечення
сторін, та дав їм належну оцінку.

Поряд з цим прийшовши до
обґрунтованого висновку, щодо
наявності правових підстав для
зменшення розміру неустойки за
прострочення сплати аліментів з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів,суд
1-ї інстанції безпідставно в
мотивувальній частині рішення
посилається на те, що у виникненні
заборгованості за аліментами за період
з березня 2008 року по травень 2013 року,
крім вини самого відповідача також
вбачається вина й інших осіб, зокрема,
державного виконавця ВДВС
Дніпровського району м.Києва та самої
позивачки.

Такі висновки суду 1-ї інстанції
суперечать нормам матеріального права,
оскільки, в силу вимог закону та
рішення суду про стягнення аліментів,
саме на відповідача покладається
обов»язок щодо сплати аліментів у
визначеному судом розмірі та у
встановлені судом строки і саме
відповідач відповідно до вимог ст. 196
СК України, несе відповідальність за
прострочення сплати аліментів.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги
про неправильність висновків суду в
тій частині, що заборгованість
відповідача за аліментами утворилась
не лише з вини ОСОБА_6, а й з вини
державних виконавців та самої
позивачки, яка не виявляла інтересу до
того, що аліменти відповідачем не
сплачуються протягом тривалого часу, є
обґрунтованими та вважає необхідним
змінити рішення та виключити з
мотивувальної частини рішення суду
посилання на те, що «в наявній
заборгованості, яка виникла за період з
березня 2008 року по 01.05.2013 року,
вбачається вина й інших осіб, зокрема,
державного виконавця ВДВС
Дніпровського району м.Києва, який,
направивши виконавчий лист на
виконання за місцем роботи боржника, не
здійснив вихід за адресою підприємства
з метою проведення перевірки
бухгалтерії щодо правильності
нарахування та перерахування
аліментів із заробітку боржника, а
також самої позивачки, яка не виявила
інтересу щодо відсутності сплати
аліментів протягом тривалого часу» та
посилання не те, що «судом встановлені
інші обставини, які стали причиною
виникнення заборгованості відповідача
по аліментах за вказаний період, а саме:
бездіяльність державних виконавців у
зазначений період, відсутність
інтересу з боку стягувачки (позивачки у
справі) щодо несплати аліментів
протягом тривалого часу».

В іншій частині рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2014
року є законним та обґрунтованим,
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р
і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 12 вересня 2014 року змінити,
виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на те, що «в наявній
заборгованості, яка виникла за період з
березня 2008 року по 01.05.2013 року,
вбачається вина й інших осіб, зокрема,
державного виконавця ВДВС
Дніпровського району м.Києва, який,
направивши виконавчий лист на
виконання за місцем роботи боржника, не
здійснив вихід за адресою підприємства
з метою проведення перевірки
бухгалтерії щодо правильності
нарахування та перерахування
аліментів із заробітку боржника, а
також самої позивачки, яка не виявила
інтересу щодо відсутності сплати
аліментів протягом тривалого часу» та
посилання не те, що «судом встановлені
інші обставини, які стали причиною
виникнення заборгованості відповідача
по аліментах за вказаний період, а саме:
бездіяльність державних виконавців у
зазначений період, відсутність
інтересу з боку стягувачки (позивачки у
справі) щодо несплати аліментів
протягом тривалого часу».

В іншій частині рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 12 вересня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Судді: