Справа №/534/206/14-ц
№2/534/356/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді
Таранкової І.М.

при секретарі
Хорошун О.В.

з участю позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представників відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Комсомольську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до
суду до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
договором позики в сумі 71 893 грн., витрат
від інфляції в сумі 791 грн., 3 процентів
річних в сумі 2157 грн., витрат за послуги
адвоката в сумі 4 000 грн. та судового
збору в сумі 788 грн.41 коп.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що
на підтвердження договору позики є
розписка,яка написана і підписана
відповідачем власноручно. Грошові
кошти відповідач одержав і
зобов»язався повернути йому до 03.12.2013
року, але не повернув.

Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України
просив стягнути з відповідача, який
прострочив виконання грошового
зобов»язання, суму боргу з урахуванням
встановленого індексу інфляції за час
прострочення, три проценти річних від
простроченої суми, а також понесені ним
судові витрати і витрати за правову
допомогу.

В судовому засіданні позивач та
його представник підтримали позовні
вимоги повністю, посилаючись на
зазначені в позовній заяві обставини.

Відповідач та його представники
позовні вимоги не визнали повністю,
посилаючись на їх безпідставність.
Відповідач в судовому засіданні
підтвердив письмові заперечення на
позов і пояснив, що насправді ніяких
грошових коштів від ОСОБА_1 не
отримував, а розписку написав під
психологічним тиском.

В письмових запереченнях на
позов посилалися на те, що 16 серпня 2012
року позивач прийняв відповідача на
посаду менеджера (управителя) в
роздрібній торгівлі непродуктовими
товарами і йому була встановлена
фіксована сума заробітної плати в
розмірі 1150 грн. В лютому-березні 2013 року
ОСОБА_1 перестав платити відповідачу
заробітну плату, На цьому грунті між
ними виникло непорозуміння і
відповідач сказав, що так працювати не
буде. Позивач пригрозив, що звільнить
його з роботи, а відповідач попросив
виплатити йому заборгованість по
зарплаті та відпускні. На протязі 6-7
місяців ОСОБА_1 обіцяв виплатити
заборгованість по зарплаті, мотивуючи
відсутністю коштів та складнощами з
фінансами. Оскільки ОСОБА_1 не платив
відповідачеві гроші, той перестав
ходити на роботу і написав заяву про
звільнення.

03.10.2014 року ОСОБА_1 запросив
відповідача до магазину, де
знаходилось його робоче місце, та почав
звинувачувати його в крадіжці грошей,
склав акт звірки та підрахував суму
грошей, які він йому не додав за час
своєї роботи. ОСОБА_1 нарахував йому 71
893,00 грн. боргу. Цей документ підписали
ОСОБА_7 та інші люди, які не мають
ніякого відношення до господарської
діяльності ОСОБА_1, який зробив це, щоб
не платити йому заборгованість про
заробітній платі та відпускні.

ОСОБА_1 та його знайомий, який працює
в міліції, примусили відповідача під
психологічним тиском написати боргову
розписку, що нібито він винен ОСОБА_1 71
893 грн., які брав в борг, хоча він у
нього нічого не брав. За заявою ОСОБА_1
про таємне викрадення грошей були
внесені відомості до ЄРДР за ознаками
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.1 ст.185 КК України.

В запереченнях на позовну заяву
також зазначають, що позиція ОСОБА_1 є
незрозумілою - чи брав відповідач у
нього гроші в борг, чи він їх викрав.
ОСОБА_1 робить це, щоб не платити йому
борг по зарплаті та відпускні, а також,
щоб примусити його не подавати на нього
до суду та прокуратури з приводу
невиплати йому заробітної плати.

Розглянувши справу в межах
заявлених позовних вимог, заслухавши
пояснення сторін, їх представників та
свідків, дослідивши докази, надані
сторонами та їх представниками на
підтвердження позовних вимог та
заперечень, суд вважає, що позов
обґрунтований і підлягає до
задоволення повністю.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона (
позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі , визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов»язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики вважається
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками.

Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України
на підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно розписки, наданої суду
позивачем, ОСОБА_3 отримав в борг 71 893
грн. 03.10.2013 року, які зобов»язався
повернути в строк до 03.12.2013 року.

Відповідно до ч.1 ст.1051 ЦК України
позичальник має право оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

Якщо договір позики має бути
укладений у письмовій формі, рішення
суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків для підтвердження
того, що гроші або речі насправді не
були одержані позичальником від
позикодавця або були одержані у меншій
кількості, ніж встановлено договором.
Це положення не застосовується до
випадків, коли договір був укладений
під впливом обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач та його представники
не надали суду доказів на
підтвердження своїх заперечень, що
грошові кошти насправді за договором
позики відповідачу не передавались, а
написав він розписку під психологічним
тиском ОСОБА_1 та його знайомого, який
працює в міліції.

З показань свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 в судовому засіданні
вбачається, що при проведенні ревізії ,
після її закінчення та при написанні
боргової розписки ОСОБА_3 працівника
міліції не було, а також не було
психологічного тиску або насильства
на відповідача від будь-яких осіб, щоб
він написав боргову розписку.

Відповідач та його представники
також не надали суду будь-яких
письмових доказів на спростування
договору позики, а тому суд не приймає
до уваги заперечення проти позову
відповідача та його представників.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов»язання.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов»язання, на вимогу
кредитора зобов»язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно розрахунку, наданого
позивачем , втрати від інфляції
становлять: з 01 жовтня 2013 року по 31
жовтня 2013 року, борг - 71 893 грн., індекс
інфляції 100,4 %, втрати від інфляції - 287,57
грн.; з 01 листопада 2013 року по 30
листопада 2013 року, борг - 71 893 грн.,
індекс інфляції - 100,2 %, втрати від
інфляції - 143,78 грн.; з 01 грудня 2013 року по
31 грудня 2013 року, борг 71 893 грн., індекс
інфляції - 100,5 %, втрати від інфляції -
359,46 грн. , а всього втрати від інфляції
за період з 04 жовтня 2013 року по 24 січня
2014 року складають 791 грн.

3 % річних від простроченої суми
становлять ( 3% х 71 893 грн.) 2 157 грн.

Таким чином, з відповідача
підлягають стягненню на користь
позивача борг в сумі 71 893 грн., втрати
від інфляції в сумі 791 грн., 3% річних в
сумі 2 157 грн., а всього 74 841 грн.

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов»язаних з розглядом
справи.

Згідно п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до
витрат, пов»язаних з розглядом судової
справи, належать витрати на правову
допомогу.

Згідно ст. 84 ЦПК України витрати,
пов»язані з оплатою правової допомоги
адвоката в сумі 4000 грн. сплачені згідно
квитанції № 2747 від 24.01.2014 року,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З відповідача на користь
позивача підлягає стягненню судовий
збір в сумі 748 грн.41 коп.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст. 79,84,88,213-215 ЦПК України
ст.ст.526, 625, 1046-1051 ЦК України

в и р і ш и
в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
борг в сумі 71 893 грн., втрати від
інфляції в сумі 791 грн., 3% річних в сумі 2
157 грн., а всього 74 841 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 судові витрати : судовий збір у
розмірі 748 грн. 41 коп. та витрати за
правову допомогу в сумі 4 000 грн., а
всього 4 748 грн.41 коп.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя підпис
І.М.Таранкова

З оригіналом вірно:

Суддя

І.М.Таранкова