Справа № 203/6424/14-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 року

Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

Суддя Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська Маймур Ф.Ф.,
ознайомившись з заявою позивача про
забезпечення позову по цивільній
справі № 203/6424/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа – Виробнича фірма
«Варіант» про відшкодування витрат, –

ВСТАНОВИВ:

09 жовтня 2014 року до Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська
надійшла позовна заява ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа – Виробнича фірма
«Варіант» про відшкодування витрат.

10 жовтня 2014 року ухвалою Кіровського
районного суду м. Дніпропетровськ
позовна заява ОСОБА_1 була залишена без
руху. (а.с. 3)

17 жовтня 2014 року позивач направив на
адресу суду заяву про забезпечення
позову, в якій просив суд з метою
забезпечення позову накласти арешт на
майно відповідача, а саме на 21/100
частину домоволодіння, яке розташовано
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві власності ОСОБА_2. В
обґрунтування своєї заяви про
забезпечення позову позивач послався
на положення ст.ст. 151-153 ЦПК України,
тому просив суд з метою запобігання в
подальшому уникнення відповідачем
відповідальності, внаслідок
відчуження квартири іншій особі, що
призведе до унеможливлення виконання
рішення суду, накласти арешт на
зазначену частину домоволодіння та
заборонити нотаріусам укладати
будь-які угоди стосовно цього майна, а
також заборонити органами
реєстраційної служби України
проводити перереєстрацію даного майна.
(а.с. 5)

Ознайомившись із матеріалами заяви про
забезпечення позову, а також
матеріалами цивільної справи
№203/6424/14-ц, приходжу до наступного
висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, відповідно до ст.151 ЦПК України суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.

Нормою ч.ч. 1, 2 ст.152 ЦПК України
встановлено види забезпечення позову,
до яких відносяться: накладення арешту
на майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб та заборонення вчиняти
певні дії.

Частиною 3 ст.151 ЦПК України визначено,
що забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. Отже, викладена
норма процесуального закону
встановлює обов’язок для особи, яка
звертається до суду із заявою про
забезпечення позову, довести
необхідність вчинення судом таких
процесуальних дій саме з метою
забезпечення виконання можливого
рішення суду.

Зазначені вимоги процесуального
закону не були виконані належним чином
позивачем при поданні ним відповідної
заяви, а викладені в заяві підстави є
неналежно обґрунтованими, носять
характер припущень, а отже не є
достатніми для задоволення цієї заяви.

Відповідно до вимог ч. 4 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 № 9 “Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову” розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суддя
має з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову,
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

З огляду на вищевикладене та приймаючи
до уваги, що позивачем всупереч вимогам
ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано до суду
належних та допустимих доказів того, що
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, у випадку
винесення його на користь позивача, а
також не доведено, що відповідач буде
ухилятись від виконання рішення суду в
разі задоволення позовних вимог
позивача, тому суд приходить до
висновку, що заява позивача про
забезпечення позову є необґрунтованою
та такою, що не підлягає
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-153, 208, 210 ЦПК України, –

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1
про забезпечення позову по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа – Виробнича фірма
«Варіант» про відшкодування витрат –
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подання
через Кіровський районний суд м.
Дніпропетровська до Апеляційного суду
Дніпропетровської області апеляційної
скарги протягом 5 днів з дня отримання
копії оскаржуваної ухвали.

Суддя

Ф.Ф. Маймур