Справа № 235/5609/14-ц
Провадження №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Красноармійський
міськрайонний суд Донецької області

в складі: головуючого - судді Філь О.Є.

при секретарі Ярмаченко
В.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ТОВ «Лізінгова компанія
«Автофінанс», про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення грошових
коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 16.10.2014 року звернувся до
суду із позовом до ТОВ «Лізінгова
компанія «Автофінанс», про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення грошових
коштів, посилаючись на те, що 03.09.2014 року
між ним та відповідачем було укладено
договір фінансового лізингу №010922 на
придбання транспортного засобу Багдан
2110.1.6 МТ перед укладенням якого,
представник відповідача за
Довіреністю в усній формі роз'яснила
позивачу, що він повинен спочатку
сплатити передплату за автомобіль в
узгодженій сумі 9400 (дев'ять тисяч
чотириста) гривень шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок відповідача, після чого з ним
буде укладено договір і на протязі
двох-трьох днів відповідач передасть
йому в користування предмет за
договором купівлі-продажу, а позивач
доплатить обумовлену договором суму.
Після сплати ним 9400 гривень, він
підписав договір купівлі-продажу, який
за своїм змістом являється договором
фінансового лізингу та додатки до
договору.

-До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» можуть включати: а)
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; б) платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; в) компенсацію відсотків
за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8
договору): перший лізинговий платіж,
який складається із: комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору
(«комісія за організацію») у розмірі 10%
вартості предмета лізингу згідно
додатку № 1 до договору; авансу ціни
предмета лізингу, який становить 50%
вартості предмета лізингу; комісію за
передачу предмета лізингу у розмірі 3%
вартості предмета лізингу.

Крім того Лізингоодержувач
зобов'язаний сплачувати «другий
лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8
договору), який складається з:
відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із договірних умов,
складові першого лізингового платежу -
«комісія за організацію» - виходить за
межі переліку таких платежів,
передбачених законом.

-Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 10.11 Договору, у випадку
розірвання даного договору
лізингоодержувачем до сплати останнім
на рахунок лізингодавця авансового
платежу, лізинговадець повертає
сплачені кошти за вирахуванням штрафу
за дострокове розірвання договору в
сумі 30 % від сплаченої суми авансових
платежів. В такому випадку комісія за
організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», до
несправедливих умов договору
відноситься надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невиконанням
ним договору.

Отже, положення розділу 10 Договору є
несправедливими, оскільки
встановлюють жорстку відповідальність
за порушення умов договору лише
споживача, усувають відповідальність
відповідача, не надають право
споживачу вимагати дострокового
розірвання договору, передбачають
покладення на споживача штрафу за
дострокове розірвання договору, і
надають відповідачу право не повертати
суму комісії за організацію договору у
випадку дострокового розірвання
договору споживачем.

-На підставі п. 2.1 Договору, договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
виконання зобов'язань сторонами, але не
більше 78 календарних місяців з моменту
підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк
лізингу починається з дати передачі та
закінчується через 60 календарних
місяців з моменту підписання Акту
приймання-передачі предмета лізингу та
в останню дату платежу, зазначену у
Додатку № 2 до цього договору, якщо інше
не передбачено умовами даного
договору.

Пунктом 9.1 Договору передбачено право
Лізингоодержувача при обов'язковій
умові сплати в повному обсязі
заборгованості за лізинговими
платежами, сплати можливих штрафних
санкцій та відшкодування збитків,
придбати у власність (викупити) предмет
лізингу по його залишковій вартості за
окремо укладеним Договором
купівлі-продажу.

Позивач вважає, що згідно п.1.4 Договору,
лізингодавець не відповідає перед
лізингоодержувачем за невиконання
будь-якого зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.

Проте, в договорі лізингу відсутні
будь-які відомості про продавця товару,
його найменування та місцезнаходження,
куди має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо
відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця
предмета лізингу за договором здійснює
відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо
усунення лізингодавця від
відповідальності в частині якості,
комплектності, справності та ін.
суперечить положенням ст. 808 ЦК України
щодо солідарної відповідальності
продавця і лізингодавця, і водночас це
обмежує права споживача на захист і
отримання відшкодування у
передбачених законом випадках. Отже
такі умови є несправедливими.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, позивач вважає
включення відповідачем у договір
несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3,
розділ 10).

Згідно ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», якщо
положення договору визнано
несправедливим, включаючи ціну
договору, таке положення може бути
змінено або визнано недійсним. У разі
коли зміна положення або визнання його
недійсним зумовлює зміну інших
положень договору, на вимогу споживача
договір може бути визнаним недійсним у
цілому.

На думку позивача, визнання недійсними
вказаних положень договору окремо
призведе до необхідності зміни інших
умов договору, суттєво змінить зміст
договору, а тому договір може бути
визнаний недійсним в цілому.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
позовні вимоги підтримав, просив позов
задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ
«Лізінгова компанія «Автофінанс» у
судове засідання не з'явився по
невідомій суду причині, про день
слухання справи повідомлений належним
чином, у справі є розписки, тому, зі
згоди позивача суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст.224 ЦПК
України.

Вислухавши пояснення позивач ОСОБА_1,
дослідивши матеріли справи в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача законні, обгрунтовані та
підлягають задоволенню у частково за
наступних підстав:

Судом встановлено, що 03.09.2014 року між
позивачем та відповідачем було
укладено договір фінансового лізингу
№010922 на придбання транспортного
засобу Багдан 2110.1.6 МТ (а.с.3-9) перед
укладенням якого, представник
відповідача за Довіреністю в усній
формі роз'яснила позивачу, що він
повинен спочатку сплатити передплату
за автомобіль в узгодженій сумі 9400
(дев'ять тисяч чотириста) гривень
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок відповідача,
після чого з ним буде укладено договір
і на протязі двох-трьох днів відповідач
передасть йому в користування предмет
за договором купівлі-продажу, а позивач
доплатить обумовлену договором суму.
Після сплати ним 9400 гривень, він
підписав договір купівлі-продажу, який
за своїм змістом являється договором
фінансового лізингу та додатки до
договору.

-До істотних умов договору лізингу
Закон України «Про фінансовий лізинг»
відносить умову про лізингові платежі,
які, згідно ч. 2 ст. 16 Закону України «Про
фінансовий лізинг» можуть включати: а)
суму, яка відшкодовує частину вартості
предмета лізингу; б) платіж як
винагороду лізингодавцю за отримане у
лізинг майно; в) компенсацію відсотків
за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу. Перелік лізингових платежів є
вичерпним.

Умовами спірного договору передбачені
такі лізингові платежі (п. 1.7 ст. 1, ст. 8
договору): перший лізинговий платіж,
який складається із: комісійної
винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням договору
(«комісія за організацію») у розмірі 10%
вартості предмета лізингу згідно
додатку № 1 до договору; авансу ціни
предмета лізингу, який становить 50%
вартості предмета лізингу; комісію за
передачу предмета лізингу у розмірі 3%
вартості предмета лізингу.

Крім того Лізингоодержувач
зобов'язаний сплачувати «другий
лізинговий платіж» (п. 8.2.3 ст. 8
договору), який складається з:
відшкодування вартості предмета
лізингу; сплати відсоткової ставки за
користування предметом лізингу; сплати
комісії за супроводження договору.

Як вбачається із договірних умов,
складові першого лізингового платежу -
«комісія за організацію» - виходить за
межі переліку таких платежів,
передбачених законом.

-Розділом 10 Договору «Відповідальність
сторін і порядок повернення предмета
лізингу» встановлена жорстка
відповідальність споживача перед
лізингодавцем за невиконання будь-яких
умов договору, і водночас відсутня така
відповідальність лізингодавця перед
споживачем. Так, пунктами 10.1-10.12
Договору стосовно лізингоодержувача
встановлена відповідальність у
вигляді сплати штрафних санкцій,
одностороннього розірвання договору
лізингодавцем, відшкодування збитків,
повернення предмета лізингу. Споживач
же позбавлений можливості захистити
свої права та інтереси у випадку
порушення відповідачем умов договору.

Згідно п. 10.11 Договору, у випадку
розірвання даного договору
лізингоодержувачем до сплати останнім
на рахунок лізингодавця авансового
платежу, лізинговадець повертає
сплачені кошти за вирахуванням штрафу
за дострокове розірвання договору в
сумі 30 % від сплаченої суми авансових
платежів. В такому випадку комісія за
організацію даного договору
лізингоодержувачу не повертається.

Відповідно ст. 18 Закону України «Про
захист прав споживачів», до
несправедливих умов договору
відноситься надання можливості
продавцю (виконавцю, виробнику) не
повертати кошти на оплату, здійснену
споживачем, у разі відмови споживача
укласти або виконати договір, без
встановлення права споживача на
одержання відповідної компенсації від
продавця (виконавця, виробника) у
зв'язку з розірванням або невиконанням
ним договору.

Отже, положення розділу 10 Договору є
несправедливими, оскільки
встановлюють жорстку відповідальність
за порушення умов договору лише
споживача, усувають відповідальність
відповідача, не надають право
споживачу вимагати дострокового
розірвання договору, передбачають
покладення на споживача штрафу за
дострокове розірвання договору, і
надають відповідачу право не повертати
суму комісії за організацію договору у
випадку дострокового розірвання
договору споживачем.

-На підставі п. 2.1 Договору, договір
вступає в силу з моменту його
підписання сторонами та діє до повного
виконання зобов'язань сторонами, але не
більше 78 календарних місяців з моменту
підписання даного договору.

Відповідно до п. 2.2 Договору, строк
лізингу починається з дати передачі та
закінчується через 60 календарних
місяців з моменту підписання Акту
приймання-передачі предмета лізингу та
в останню дату платежу, зазначену у
Додатку № 2 до цього договору, якщо інше
не передбачено умовами даного
договору.

Пунктом 9.1 Договору передбачено право
Лізингоодержувача при обов'язковій
умові сплати в повному обсязі
заборгованості за лізинговими
платежами, сплати можливих штрафних
санкцій та відшкодування збитків,
придбати у власність (викупити) предмет
лізингу по його залишковій вартості за
окремо укладеним Договором
купівлі-продажу.

Позивач вважаю, що згідно п.1.4 Договору,
лізингодавець не відповідає перед
лізингоодержувачем за невиконання
будь-якого зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
лізингу, його заміни, введення в
експлуатацію, усунення несправностей
протягом гарантійного строку,
своєчасного та повного задоволення
гарантійних вимог, монтажу тощо. За
вищенаведеними зобов'язаннями
відповідає продавець.

Проте, в договорі лізингу відсутні
будь-які відомості про продавця товару,
його найменування та місцезнаходження,
куди має звертатися споживач у випадку
порушення якості, комплектності та
інших умов з продажу товару.

В силу ч. 1 ст. 808 ЦК України, якщо
відповідно до договору непрямого
лізингу вибір продавця (постачальника)
предмета договору лізингу був
здійснений лізингоодержувачем,
продавець (постачальник) несе
відповідальність перед
лізингоодержувачем за порушення
зобов'язання щодо якості,
комплектності, справності предмета
договору лізингу, його доставки,
заміни, безоплатного усунення
недоліків, монтажу та запуску в
експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця
(постачальника) предмета договору
лізингу був здійснений лізингодавцем,
продавець (постачальник) та
лізингодавець несуть перед
лізингоодержувачем солідарну
відповідальність за зобов'язанням щодо
продажу (поставки) предмета договору
лізингу.

Таким чином, оскільки вибір продавця
предмета лізингу за договором здійснює
відповідач, то пункт 1.4 Договору, щодо
усунення лізингодавця від
відповідальності в частині якості,
комплектності, справності та ін.
суперечить положенням ст. 808 ЦК України
щодо солідарної відповідальності
продавця і лізингодавця, і водночас це
обмежує права споживача на захист і
отримання відшкодування у
передбачених законом випадках. Отже
такі умови є несправедливими.

Загальними засадами цивільного
законодавства є, зокрема,
справедливість, добросовісність та
розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України), а ст. 13
ЦК України передбачено заборону на
вчинення дій, які б могли завдати шкоди
іншій особі, та зловживання правом.

Вимога справедливості,
добросовісності та розумності
цивільного законодавства практично
виражається у встановленні його
нормами рівних умов для участі всіх
осіб у цивільних відносинах;
закріпленні можливості, адекватного
захисту порушеного цивільного права
або інтересу; поєднання створення норм,
спрямованих на забезпечення
цивільного права, з шануванням прав та
інтересів інших осіб, моралі
суспільства.

На підставі ст. 216 ЦК України, недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю. У разі недійсності
правочину кожна із сторін зобов'язана
повернути другій стороні у натурі все,
що вона одержала на виконання цього
правочину, а в разі неможливості такого
повернення, зокрема тоді, коли одержане
полягає у користуванні майном,
виконаній роботі, наданій послузі, -
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування.

У відповідності до п. 7 постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» правочин може бути
визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. У разі якщо під
час розгляду спору про визнання
правочину недійсним як оспорюваного та
застосування наслідків його
недійсності буде встановлено
наявність підстав, передбачених
законодавством, вважати такий правочин
нікчемним, суд, вказуючи про
нікчемність такого правочину,
одночасно застосовує наслідки
недійсності нікчемного правочину.

Таким чином, виходячи з аналізу змісту
договору лізингу, позивач вважає
включення відповідачем у договір
несправедливих умов (п.п. 1.4, 8.2.1, 8.2.3,
розділ 10).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
законні, обгрунтовані та підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
ст.. 18 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.16 Закону України «Про
фінансовий лізинг», ст..ст. 13, 216, 808 ЦК
України, ст..ст. 3, 119, 120 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити в повному обсязі.

Захисти право споживача ОСОБА_1, шляхом
визнання недійсним договору
фінансового лізингу № 010922 від 03.09.2014
року укладеного між ОСОБА_1 та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс».

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«Автофінанс» на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, грошову суму
сплачену на виконання договору
фінансового лізингу № 010922 від 03.09.2014
року в розмірі 9400 гривень.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через
Красноармійський міськрайонний суд
Донецької області.

Суддя:

18.11.2014