АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
в 1 інстанції - Клочко І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ

Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М.,
Кабанченко О.А.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції в м. Києві
на ухвалу Деснянського районного суду
м. Києва від 16 жовтня 2014 року в справі за
скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в м. Києві про відмову у
відкритті виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИЛА:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищеназваною скаргою, яку
обґрунтовував тим, що 05 вересня 2013 року
Апеляційним судом м. Києва ухвалено
рішення про задоволення його позову
про стягнення боргу з ОСОБА_2. 07 жовтня
2013 року Деснянським районним судом м.
Києва видано виконавчий лист по
вищевказаній справі. 03 лютого 2014 року
відділом ДВС Деснянського РУЮ в м.
Києві винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п. 3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження». Ухвалою Апеляційного
суду м. Києва від 19 серпня 2014 року йому
роз'яснено про можливість звернення до
суду зі скаргою про визнання дій
неправомірними та скасування
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження тому він
просив суд поновити строк для подання
скарги, визнати дії ВДВС Деснянського
РУЮ в м. Києві про відмову у відкритті
виконавчого провадження на підставі п.
3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження» - неправомірними та
скасувати постанову ВДВС Деснянського
РУЮ м. Києва від 03 лютого 2014 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 16.10.2014 року скаргу ОСОБА_1 на
неправомірні дії державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в м. Києві щодо винесення
постанови про відмову у відкритті
виконавчого провадження - задоволено.

Визнано дії державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Деснянського районного управління
юстиції в м. Києві про відмову у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п. З ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження» - неправомірними.

Скасовано постанову Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції м. Києва
від 03 лютого 2014 року про відмову у
відкритті виконавчого провадження

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві, подало
апеляційну скаргу, в якій просили її
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою в задоволені скарги відмовити.

В скарзі посилалися на те, що суд не
з'ясував обставини, що мали значення
для справи та порушив норми
процесуального права. Відмовляючи у
відкритті виконавчого провадження,
виконавець діяв відповідно до Закону
України «Про виконавче провадження».
Посилання суду на Постанову ВСУ від
21.05.2014 року за № 6-45цс14, є помилковим,
оскільки на час відмови вказаної
постанови ще не існувало. Посилання
суду на ст. 11 ЗУ «Про виконавче
провадження»,не може бути підставою
для задоволення скарги, так як
інформацію державний виконавець може
отримувати лише після відкриття
провадження, а не на стадії вирішення
питання про його відкриття.

До апеляційного суду ні скаржник ні
державний виконавець не з`явились, про
дату судового засідання повідомлені.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 19 Конституції
України,України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

У силу статті 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів влади,
посадових чи службових осіб і
підлягають виконанню на всій території
України, а їх невиконання є підставою
для відповідальності, встановленої
законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
05 вересня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму коштів в розмірі
12585,43 грн. та судовий збір в розмірі 329,31
грн.

Відповідно до виконавчого листа
№2-812/2013р. про стягнення з ОСОБА_2 коштів
в розмірі 12585,43 грн. та судових витрат в
розмірі 329,31 грн. виданого Деснянським
районним судом м. Києва від 07 жовтня 2013
року зазначено про відсутність в
матеріалах справи ідентифікаційного
номера ОСОБА_2

03 лютого 2014 року державним виконавцем
ВДВС Деснянського РУЮ в м. Києві ОСОБА_3
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову у прийнятті до провадження
виконавчого документа), з посиланням на
п. З ст. 18 ЗУ «Про виконавче
провадження», тобто через відсутність
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника.

17 березня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
заявою про виправлення помилки у
виконавчому листі шляхом зазначення
індивідуального ідентифікаційного
номера боржника ОСОБА_2

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 30 квітня 2014 року заяву ОСОБА_1
про виправлення помилки в виконавчому
листі залишено без задоволення.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
19 серпня 2014 року ухвалу Деснянського
районного суду м. Києва залишено без
змін.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 383 ЦПК України встановлено, що
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі
встановлення обґрунтованості скарги
суд визнає оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Конституції
України й ч. 1 ст. 302 ЦК України не
допускається збирання, зберігання,
використання та поширення
конфіденційної інформації про особу
без її згоди, крім випадків, визначених
законом.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 20 січня 2012 року №
2-рп/2012, відповідно до пункту 1 якого
збирання, зберігання, використання та
поширення конфіденційної інформації
про особу без її згоди державою,
органами місцевого самоврядування,
юридичними або фізичними особами є
втручанням в її особисте та сімейне
життя, таке втручання допускається
винятково у випадках, визначених
законом, і лише в інтересах
національної безпеки, економічного
добробуту та прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» у виконавчому
документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків)
або номер і серія паспорта стягувача
та боржника для фізичних осіб -
громадян України, які через свої
релігійні або інші переконання
відмовилися від прийняття
ідентифікаційного номера, офіційно
повідомили про це відповідні органи
державної влади та мають відмітку в
паспорті громадянина України, а також
інші дані, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ, які ідентифікують стягувача
та боржника чи можуть сприяти
примусовому виконанню, зокрема, дата
народження боржника та його місце
роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Скасовуючи оскаржувану постанову
державного виконавця, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
державний виконавець при здійсненні
виконавчого провадження має право
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідну для проведення
виконавчих дій інформацію, у тому числі
й конфіденційну, а тому відсутність у
виконавчому листі певних даних про
особу боржника чи стягувача не є
підставою для відмови державним
виконавцем у відкритті виконавчого
провадження.

У мотивувальній частині постанови
державним виконавцем зазначено, що
виконавчий документ не відповідає
вимогам, передбаченим ст. 18 Закону
України «Про виконавче провадження», а
саме: відсутній індивідуальний
ідентифікаційний номер боржника, що
унеможливлює ідентифікацію боржника
та примусове виконання судового
рішення.

Частина 1 ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» містить вимоги
до виконавчого документа, у якому
зокрема має бути зазначено й
індивідуальний ідентифікаційний номер
боржника (фізичної особи). Відповідно
до п. 6 ч. 1 ст. 26 цього Закону у разі
невідповідності змісту виконавчого
листа вимогам ст. 18 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відмовляє у відкритті
виконавчого провадження.

Разом із тим, п. 3 ч. 3 ст. 11 Закону надає
право державному виконавцю при
здійсненні виконавчого провадження, з
метою захисту інтересів стягувача,
одержувати безоплатно від органів,
установ, організацій, посадових осіб,
сторін та учасників виконавчого
провадження необхідні для проведення
виконавчих дій пояснення, довідки та
іншу інформацію, у тому числі й
конфіденційну.

Тому, відсутність у виконавчому листі
ідентифікаційного номера боржника не є
підставою для відмови державним
виконавцем у відкритті виконавчого
провадження.

Такий висновок узгоджується з правовою
позицією, яка висловлена Верховним
Судом України в постановах від 21 травня
2014 року у справі № 6-45цс14 та 25 червня 2014
року у справі № 6-62цс14, які відповідно
до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Встановивши, що підставою для відмови
державного виконавця у прийнятті до
свого провадження виконавчого листа та
відмови у відкритті виконавчого
провадження стало саме не зазначення у
виконавчому документі індивідуального
ідентифікаційного номеру боржника,
місцевий суд дійшов вірного висновку
щодо незаконності дій виконавчої
служби та скасування постанови
старшого державного виконавця ВДВС
Деснянського РУЮ м. Києва від 03 лютого
2014 року.

Твердження апелянта, що без зазначення
у виконавчому документі
ідентифікаційного коду чи паспортних
даних неможливо ідентифікувати особу
боржника є безпідставним, оскільки ст.
18 Закону України «Про виконавче
провадження» прямо передбачено
зазначення судом у виконавчому
документі індивідуального
ідентифікаційного номеру стягувача та
боржника, а також інших даних, лише у
разі, якщо вони відомі суду.

Посилання апелянта на те, що суд
безпідставно взяв до уваги Постанову
ВСУ від 21.05.2014 року за № 6-45цс14, колегія
суддів не приймає, так як відповідно до
ст. 360-7 ЦПК України висновки ВСУ є
обов'язковими для всіх судів при
розгляді аналогічних справ, незалежно
від часу виникнення спірних
правовідносин.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не взято до уваги те, що
інформацію державний виконавець може
отримувати, лише після відкриття
провадження, а не на стадії вирішення
питання про його відкриття, є
однобічним твердженням суб'єкта
оскарження, оскільки в ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
зазначено, що державний виконавець
може отримувати інформацію при
здійсненні виконавчого провадження, що
включає в себе зокрема і стадію
перевірки відповідності виконавчого
листа ст. 18 Закону та можливості
відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів враховує те,
що виконавче провадження є
завершальною стадією з виконання
судового рішення, а відповідно до
чинного законодавства, стягувач
позбавлений об'єктивної можливості
самостійно отримати конфіденційні
дані про боржника.

Також, апеляційний суд вважає за
необхідне стягнути з Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції в м. Києві
на користь держави судовий збір за
подання апеляційної скарги в розмірі 121
грн. 80 коп., оскільки сплата останнього
була відстрочена до ухвалення
судового рішення апеляційним судом,
про те станом на 18.11.2014 року документ
про сплату судового збору до
апеляційного суду не надходив.

Ухвала суду постановлена з
додержанням вимог закону, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 312, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції в м. Києві
відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 16 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Стягнути з Відділу державної
виконавчої служби Деснянського
районного управління юстиції в м. Києві
на користь держави судовий збір за
подання апеляційної скарги в розмірі 121
грн. 80 коп.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: