АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2397/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : на ухвалу
Таратіна В.О. Доповідач в апеляційній
інстанції Бородійчук В. Г. УХВАЛА
24 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоБородійчука В.
Г.суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 липня 2014 року про
задоволення подання державного
виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ
Зеленюк О.В. про примусове проникнення
до будинку по справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя
особа, що не заявляє самостійних вимог -
Служба у справах дітей Золотоніської
районної державної адміністрації про
Вивчивши матеріали справи, заслухавши
представників сторін, колегія суддів, -
в с т а н о в и л а :
19 серпня 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа, що
не заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Золотоніської районної
державної адміністрації про
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, які
проживають у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» судовий збір в сумі 114,70
грн..

28 липня 2014 року державний виконавець
ВДВС Золотоніського МРУЮ Зеленюк О.В.
звернувся до суду з колопотанням про
примусове проникнення до будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Своє подання державний виконавець
мотивував тим, що 19 лютого 2014 року були
відкриті виконавчі провадження про
виселення ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на
користь ПАТ КБ «Приватбанк» та надано
добровільний термін до 06 березня 2014
року для добровільного виселення.

Боржник в добровільному порядку з
домоволодіння не виселяється,
державного виконавця до домоволодіння
не допускає, тому державний виконавець
просив розглянути дане подання та
вирішити питання про винесення ухвали
про примусове проникнення до будинку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 липня 2014
року подання державного виконавця ВДВС
Золотоніського МРУЮ Зеленюку О.В. про
примусове проникнення до будинку
задоволено.

Надано дозвіл відділу Державної
виконавчої служби Золотоніського МРУЮ
на примусове проникнення до будинку за
адресою: АДРЕСА_1, належного на праві
приватної власності ОСОБА_8 для
проведення виконавчих дій.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалу Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 липня 2014 року як
незаконну.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до відхилення з
слідуючих підстав.

Відповідно до вимог п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України розглянувши скаргу на ухвалу
суду першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
знаходяться три виконавчі провадження
про виселення ОСОБА_6, ОСОБА_9 та ОСОБА_10
на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 84-86).

19 лютого 2014 року державним виконавцем
відкриті виконавчі провадження про
виселення вищезазначених фізичних
осіб та надано термін до 06 березня 2014
року для добровільного виселення (а.с.
78-83).

Із складеного 23 липня 2014 року акту
державного виконавця Зеленюк О.В. (а.с.
110) вбачається, що термін добровільного
виселення відповідачів продовжено до 28
липня 2014 року та зазначено, що вразі
невиконання даного припису буде
здійснено примусовий вхід.

Згідно акту державного виконавця
Зеленюк О.В. (а.с. 77) встановлено, що 25
липня 2014 року здійснено виїзд
державного виконавця за місцем
проживання боржників з участю
представника стягувача, понятих для
виселення боржників в примусовому
порядку. Однак, державного виконавця
боржники в домоволодіння не допустили
та відмовили в добровільному
виселенні.

Задовольняючи подання державного
виконавця відділу ДВС Золотоніського
міського управління юстиції про
примусове проникнення до житла, суд
першої інстанції виходив з тих підстав,
що для своєчасного і повного виконання
рішення суду, необхідне примусове
проникнення до оселі боржника та на
підставі ст. 376 ЦПК України та ст. 5 ЗУ
«Про виконавче провадження», а тому
задовольнив таке подання.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_8 уклали
кредитний договір № СSA0GR.
Відповідно до п. 8.1 кредитного договору
банк зобов'язався надати відповідачу
кредит у вигляді кредитної лінії у
розмірі 45 320 грн. строком до 19 серпня 2013
року, а відповідач зобов'язався
повернути кредит і сплатити відсотки
за користування кредитними коштами в
строк та в порядку, встановлених
кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ПАТ КБ
«Приватбанк» і відповідач уклали
договір іпотеки. Згідно з п. 33.3 договору
іпотеки відповідач надав в іпотеку
нерухоме майно, а саме житловий
будинок, загальною площею 60 кв.м.,
житловою площею 23,20 кв.м., який
розташований за адресою: АДРЕСА_1. Майно
належить іпотекодавцю на праві
власності на підставі договору
купівлі-продажу.

Свої зобов'язання за кредитним
договором позивач виконав в повному
обсязі, надавши відповідачу кредит в
розмірі, передбаченому умовами
кредитного договору. Відповідач не
надав своєчасно банку грошові кошти
для погашення заборгованості за
кредитом, відсотками, комісією, а також
іншими витратами відповідно до умов
договору.

Таким чином, у порушення зазначених
норм закону та умов договору
відповідач зобов'язання за кредитним
договором не виконав.

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з
позовом про звернення стягнення на
предмет іпотеки і 22 липня 2010 року суд
ухвалив рішення звернути стягнення на
предмет іпотеки, а саме: житловий
будинок, загальною площею 60 кв.м., який
розташований за адресою АДРЕСА_1. Також,
вказаним рішенням, ОСОБА_8 було
виселено із будинку, що знаходився під
іпотекою та знято її з реєстраційного
обліку за адресою місцезнаходження
будинку.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотекодержателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги. Якщо мешканці звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 18 грудня 2013 року позов ПАТ
КБ «Приватбанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, які
проживають у житловому будинку,
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 зі
зняттям з реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби України, до
повноважень якого входять питання
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб, компетенція якого
територіально поширюється на адресу
вказаного житлового будинку.

Вищевказаними рішеннями суду
встановлено, що на час виникнення даних
правовідносин, інтереси малолітніх чи
неповнолітніх дітей порушені не були,
їх реєстрація здійснена незаконно, в
порушення укладених договорів,
оскільки на час їх укладення в будинку
розташованому за адресою: АДРЕСА_1 такі
особи зареєстровані не були, сторони
своїми підписами скріпили згоду на
звернення стягнення на будинок вразі
порушення зобов'язань та надали згоду
на виселення.

Дані рішення є чинними на даний момент
та ніким не скасовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України,
питання про примусове проникнення до
житла чи іншого володіння боржника -
фізичної особи, у якої знаходиться
майно боржника чи майно та кошти,
належні боржникові від інших осіб, або
дитина, щодо якої є виконавчий документ
про її відібрання, при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцем знаходження житла чи іншого
володіння особи за поданням державного
виконавця.

Згідно ст. 5 ЗУ «Про виконавче
провадження» вимоги державного
виконавця щодо виконання рішень
обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.
Державному виконавцю повинні бути
безоплатно надані у встановлений ним
строк інформація, документи або їх
копії, необхідні для здійснення його
повноважень. Невиконання законних
вимог державного виконавця тягне за
собою відповідальність згідно із
законом.

Не дивлячись на те, що суд в своєму
рішенні зіслався на загальну статтю ЗУ
«Про виконавче провадження», колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду зроблений у повній відповідності
до вимог ст. 376 ЦПК України, відповідає
нормам матеріального та
процесуального права і підстав для
скасування не має.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що висновок
районного суду про задоволення подання
про примусове проникнення до житла
боржників є правильним, відповідає за
своїм змістом встановленим обставинам
по справі, ґрунтується на вимогах
чинного законодавства і підстав для
його скасування не має. Державним
виконавцем дотримано процедуру
здійснення відповідного заходу, надано
суду як першої так і апеляційної
інстанції всі необхідні докази того, що
ним приймалися відповідні (для даної
процедури) міри щодо добровільного
виселення боржників, порушень чинного
законодавства при здійсненні таких мір
судом не встановлено, а тому для
виконання рішення суду та забезпечення
захисту прав стягувача ст. 376 ЦПК
передбачено можливість примусового
проникнення до житла чи іншого
володіння особи де знаходиться майно
боржника чи майно та кошти, належні
боржникові.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
правильно визначено правову природу
спірних правовідносин, державним
виконавцем було надано вмотивовані
докази в обгрунтування своїх вимог, а
тому висновок районного суду про
задоволення подання є правильним і
скасуванню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги були
предметом дослідження колегії суддів,
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про
неправильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 317, 319
ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного
суду Черкаської області від 28 липня 2014
року про задоволення подання
державного виконавця ВДВС
Золотоніського МРУЮ Зеленюк О.В. про
примусове проникнення до будинку по
справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа, що не
заявляє самостійних вимог - Служба у
справах дітей Золотоніської районної
державної адміністрації про виселення
залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Головуючий :

Судді :