Справа №295/7166/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у
складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача рибака В.В.,
представників відповідачів Яшана О.Р.,
Горбунова Р.С., прокурора прокуратури м.
Житомира Чумаченка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу

за позовом ОСОБА_4,

АДРЕСА_1

до Житомирського МВ УМВС України в
Житомирській області,

10003, м. Житомир, вул. Л. Українки, буд. 17,

та Управління державної казначейської
служби у м. Житомирі,

10008, м. Житомир, вул. 1-го Травня, 12,

про відшкодування майнової та
моральної шкоди завданої незаконним
рішенням і діями (бездіяльністю)
органами досудового слідства, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду із
вищенаведеним позовом, в якому просить
відшкодувати завдану йому матеріальну
шкоду шляхом стягнення з УДКСУ у м.
Житомирі грошових коштів у сумі 2 000 000
грн. та моральну шкоду шляхом списання
в безспірному порядку на його користь з
єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету України грошових
коштів у сумі 1 000 000 грн.

При цьому посилаються на те, що
внаслідок незаконних дій працівників
Житомирського МВ УМВС України у
Житомирській області, які не виконали
постанову Корольовського районного
суду м. Житомира від 03.12.2012 р. по справі
№ 4-919/12, а саме, не внесли відомості про
вчинене кримінальне правопорушення до
Єдиного реєстру досудових
розслідувань у порядку п. 1 ст. 214 КПК
України, позивач втратив дохід у сумі 2
000 000 грн., який він мав би отримати
відповідно до договору про
відступлення права вимоги № 27/13 від
27.06.2013 р.

Також, посилаючись на завдані моральні
страждання та інші негативні впливи
внаслідок бездіяльності працівників
Житомирського МВ УМВС України у
Житомирській області. Зазначає, що
йому завдано моральну шкоду, яку він
оцінив у сумі 1 000 000 грн. /а.с. 1-3/

Позивач у судовому засіданні поданий
позов підтримав у повному обсязі та
просив його задовольнити.

Представник Житомирського МВ УМВС
України у Житомирській області Яшан
О.Р. у судовому засіданні позов не
визнав, посилаючись на недоведеність
позивачем завдання матеріальної шкоди
та її зв'язку із моральною шкодою,
понесеною ОСОБА_4, тому просив у
задоволенні позову відмовити повністю.

Уповноважений представник УДКСУ у м.
Житомирі у судовому засіданні просив у
задоволенні даного позову відмовити за
безпідставністю. При цьому, надав суду
письмові заперечення, в яких вказує на
недоведеність позивачем завдання
матеріальної та моральної шкоди, а
також на те, що Управління державної
казначейської служби України у м.
Житомирі не вступало в правові
відносини з ОСОБА_4 щодо суті спору і не
відповідає за зобов'язаннями інших
осіб. /а.с. 22-23/

Прокурор також просив відмовити у
задоволенні позову за безпідставністю.
При цьому наголосив на тому, що ОСОБА_4
не є належним позивачем у справі,
оскільки договір відступлення права
вимоги укладений між юридичними
особами, а тому права позивача як
фізичної особи не порушені. Крім того,
договір про відступлення права вимоги
від 27.06.2013 р. не посвідчений нотаріально
як це передбачено п. 6.6. договору, а тому
він є неукладеним.

Заслухавши пояснення позивача та
представників відповідачів, прокурора,
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що позов задоволенню не
підлягає з огляду на наступне.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

27.06.2013 р. між ТОВ «Уніторгпромсервіс»,
як первісним кредитором, та ТОВ «Офіс
центр-Полісся», як новим кредитором,
укладено договір за № 27/13 про
відступлення права вимоги, відповідно
до п.п. 1.1, 2.1 якого первісний кредитор
передає новому кредитору належне йому
право вимоги та власності майна,
грошових коштів, які належать або
можуть бути належними йому в
майбутньому, за що новий кредитор
сплачує первісному кредитору суму в
розмірі 2 000 000 грн. /а.с. 6-8/

Згідно п. п. 1.2., 3.1.2 цього договору
первісний кредитор передає на умовах
та в обумовлені строки, визначені даним
договором, новому кредитору: постанову
Корольовського районного суду міста
Житомира по справі № 4-919/12 про
задоволення вимог, викладених в
поданій первісним кредитором скарзі
від 03.07.2012 р. на постанову про відмову в
порушенні кримінальної справи від
20.02.2012 р. та надає письмове
підтвердження про внесення
Житомирським МВ УМВС України у
Житомирській області до ЄРДР
відомостей, викладених в зазначеній
постанові, в порядку визначеному п. 1 ст.
214 КПК України.

Строк передачі вказаних документів
встановлений сторонами до 01.01.2014 р.

Позивач зазначає, що Житомирським МВ
УМВС України у Житомирській області
відомості до ЄРДР до 01.01.2014 р. не
внесені, у зв'язку із чим йому
спричинена матеріальна та моральна
шкода.

При цьому позивач зазначає, що
неправомірність дій Житомирського МВ
УМВС України у Житомирській області є
загальновідомим фактом, оскільки
встановлена ухвалою слідчого судді
Богунського районного суду м. Житомира
від 23.01.2013 р. у справі № 295/20258/13-к, якою
скаргу ОСОБА_4 на дії працівників
Житомирського МВ УМВС України у
Житомирській області щодо невнесення
відомостей про кримінальне
правопорушення за заявою скаржника від
01.02.2012 р. задоволено, та зобов'язано
Житомирський МВ УМВС України у
Житомирській області внести до Єдиного
реєстру досудових відомості до ЄРДР
згідно заяви ОСОБА_4 від 01.02.2012 р. та
розпочати досудове розслідування. /а.с.
13/

Суд прийшов висновку, що позовні вимоги
безпідставні та не підлягають
задоволенню з огляду на таке.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно п. 51 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №13 від 24.10.2008 р.
"Про практику розгляду судами
корпоративних спорів" встановлено, що
законом не передбачено право учасника
господарського товариства звертатися
до суду за захистом прав чи
охоронюваних законом інтересів
товариства поза відносинами
представництва, судам належить
відмовляти учасникам господарського
товариства в задоволенні позову про
укладення, зміну, розірвання чи
визнання недійсними договорів та інших
правочинів, вчинених господарським
товариством.

Отже, за захистом свого порушеного або
невизнаного права може звернутися
особа, права якої порушені, особисто
або через свого представника.

ОСОБА_4 зазначає, що є учасником ТОВ
«Уніторгпромсервіс» (при чому
документів, які б підтверджували
вказані обставини, суду не надає). Разом
з тим, корпоративне право участі особи
у діяльності товариства не надає йому
права звертатися в інтересах цього
товариства за захистом порушеного
третіми особами права.

Документів, які б підтверджували, що
позовна заява подана ОСОБА_4 за
наявності відповідного
цивільно-матеріального права в
інтересах ТОВ «Уніторгпромсервіс»,
тобто у межах відносин представництва
з останнім, суду не надано.

Доказів того, що ОСОБА_4 являється
директором вказаного товариства суду
також не надано.

З огляду на викладене, позов
пред'явлений неналежним позивачем.

Що стосується змісту заявлених
позовних вимог, то суд прийшов
наступного висновку.

Згідно ч.ч. 2, 4 ЦК України, якщо сторони
домовилися укласти договір у певній
формі, він вважається укладеним з
моменту надання йому цієї форми, навіть
якщо законом ця форма для даного виду
договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися про
нотаріальне посвідчення договору, щодо
якого законом не вимагається
нотаріальне посвідчення, такий договір
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення.

Згідно п. 6.6 договору про відступлення
права вимоги сторони визначили, що у
зв'язку із відсутністю печатки даний
договір буде засвідчений ТОВ
«Уніторгпромсервіс» нотаріально.

Однак договір визначеного сторонами
нотаріального посвідченні не пройшов.
Вказане свідчить про те, що він є
неукладеним, а тому не створює для
сторін прав та обов'язків.

З огляду на викладене, права ТОВ
«Уніторгпромсервіс» не порушені.

Суд також зауважує, що вказаний договір
позбавлений будь-якого юридичного
смислу та не є за змістом своїм
договором про відступлення права
вимоги, оскільки не відповідає
положенням ст. ст. 509-510, 513-514 ЦК України
та не містить істотних умов щодо особи
боржника та його зобов'язань перед
первісним кредитором.

До того ж, статтею 56 Конституції
України закріплено право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування; їх посадових і
службових осіб.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4
посилається на п.1 ч. 1 ст. 1 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
згідно якої підлягає відшкодуванню
шкода, завдана громадянинові внаслідок
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян.

Відповідно до ст. 2 цього ж Закону право
на відшкодування шкоди в розмірах і в
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках:

1) постановлення виправдувального
вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали суду про призначення
нового розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів;

2) закриття кримінального провадження
за відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати;

4) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Отже, спеціальний закон встановлює
підстави та порядок відшкодування
завданої незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду,
шкоди саме громадянину і не визначають
підстав такого відшкодування для
юридичних осіб.

Також суд критично оцінює твердження
ОСОБА_4, що неправомірність дій
Житомирського МВ УМВС України у
Житомирській області є
загальновідомим фактом, оскільки
встановлена ухвалою слідчого судді
Богунського районного суду м. Житомира
від 23.01.2013 р. у справі № 295/20258/13-к, якою
скаргу ОСОБА_4 на дії працівників
Житомирського МВ УМВС України у
Житомирській області щодо невнесення
відомостей про кримінальне
правопорушення за заявою скаржника від
01.02.2012 р. задоволено, та зобов'язано
Житомирський МВ УМВС України у
Житомирській області внести до Єдиного
реєстру досудових відомості до ЄРДР
згідно заяви ОСОБА_4 від 01.02.2012 р. та
розпочати досудове розслідування.

Вказане судове рішення містить
відомості про бездіяльність органу
досудового слідства, а не про незаконні
чи неправомірні дії та, при цьому, не
надає даній обставині статусу
загальновідомого факту.

Частина перша ст. 23 ЦК України
передбачає, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п.
4 постанови Пленуму № 4 Верховного Суду
України «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31.03.1995 р., у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому ця шкода полягає,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

За таких обставин, враховуючи
викладене вище, суд приходить до
висновку, що ОСОБА_4 є неналежним
позивачем, а зміст його вимог є
безпідставним та необгрунтованим, а
тому у задоволенні позову про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди слід відмовити у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через Богунський районний суд
міста Житомира шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
В.О.
Корицька