Справа №2/489/2768/14
УХВАЛА

14 листопада 2014 р. Ленінський районний
суд м. Миколаєва в складі: головуючого
– судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М,, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя зі стягненням
компенсації,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2014 р. ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом про визнання спільною
сумісною власністю подружжя
автомобілю Renault моделі Kangoo, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1,
визнання за нею права власності на ?
частину автомобіля та припинення її
право власності на вказану частину
автомобіля зі стягненням з відповідача
компенсації.

Позов обґрунтований тим, що з 1997 р.
перебувала у шлюбі з відповідачем, який
розірвано рішенням суду від 11 березня
2014 р. Під час перебування у шлюбі на
ім’я відповідача був придбаний
спірний автомобіль. Але у зв’язку з
відсутністю згоди щодо поділу
вказаного майна, обирає варіант сплати
їй компенсації частини у праві
власності на автомобіль.

До початку розгляду справи по суті,
позивачка з представником заявили
клопотання, викладене письмово, про
забезпечення позову. Зазначили, що
автомобіль знаходить в володіння
відповідача та експлуатується ним
одноособово, що може призвести до
пошкодження автомобілю або до
відчуження його іншім особам. Тому
просила заборонити відповідачу до
вирішення справи по суті та вступу у
законну силу рішення відчуження
вказаного автомобілю, заборонити
відповідачу використовувати та
експлуатувати автомобіль, а також
визначити місцем зберігання
автомобілю домоволодіння по вул.
Шевченко, 18 в с. Весняне, Миколаївського
району, що належить сторонам на праві
спільної сумісної частково власності
та зобов’язати відповідача поставити
автомобіль на зберігання за вказаною
адресою.

Також позивачка пояснила, що у
вказаному домоволодінні проживає вона,
а відповідач мешкає за іншою адресою.

Відповідач заперечував проти
задоволення клопотання, посилаючись на
потребу в експлуатації автомобіля.

Суд, у відповідності до ст. 151 ч. 3 ЦПК
України, вважає, що в даній справі
позовні вимоги слід забезпечити, але
лише частково погоджується з обсягом
та видами способів, що запропонувала
позивачка.

Дійсно з врахуванням потреби
забезпечити незмінність прав власника
на автомобіль до розгляду справи по
суті слід заборонити відповідачу
відчужувати усіма можливими способами
вказаний автомобіль.

Перешкоджання використанню
(експлуатації) автомобілю обмежує
права відповідача понад заявлений
предмет позову. Припущення, зазначені
позивачкою, щодо можливого погіршення
стану автомобілю внаслідок
експлуатації, незабезпечення його
страховкою не впливають на можливість
захисту її прав шляхом стягнення
компенсації вартості автомобілю
визначеної після відкриття
провадження у справі.

Зобов’язання відповідача передати
автомобіль на зберігання позивачці на
певне місце призведене до виключення
можливості використовувати автомобіль
відповідачем, що не є співмірним до
заявлених вимог.

У зв’язку з цим, заяву про забезпечення
позову слід задовольнити частково.

Керуючись ст. 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву про забезпечення позову
задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_2 розпоряджатися
(продавати, обмінювати, дарувати,
передавати в заставу) належним йому
автомобілем Renault моделі Kangoo, 2005 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 до
розгляду справи по суті.

У задоволенні решити вимог заяви про
забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 5 днів з дня
отримання копії цієї ухвали.

Суддя

Д.Г. Губницький