Справа №478/101/14-ц 10.11.2014 10.11.2014 10.11.2014
Провадження №22-ц/784/3003/14
Суддя по 1 інстанції - Сябренко І.П.
Категорія 23 Доповідач
апеляційної інстанції - Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів: Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Романенко Ю.О.,

за участю:

- позивача ОСОБА_2, його
представника - ОСОБА_3,

- представника відповідача -
Глазкова А.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Казанківського районного
суду Миколаївської області від 03
жовтня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до приватного підприємства
«Агротех» про визнання недійсними
договору оренди земельної ділянки та
додаткового договору,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до приватного
підприємства «Агротех» (далі - ПП
«Агротех») про визнання недійсними
договору оренди земельної ділянки та
додаткового договору.

Позивач зазначав, що на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії 1-МК
№ 018876 від 11 вересня 2001 року він є
власником земельної ділянки для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 8, 65 га, розташованої на
території Веселобалківської сільської
ради Казанківського району
Миколаївської області.

В період з 2003 року по січень 2013
року за усною домовленістю з
відповідачем передав йому в
користування земельну ділянку за плату
без укладання в письмовій формі
договору оренди.

В січні 2013 року він, маючи намір
самостійно господарювати на
зазначеній земельній ділянці,
звернувся до відповідача з вимогою про
її повернення, однак той відмовився,
пославшись на договір оренди землі.

На початку 2011 року йому стало
відомо про наявність письмового
договору оренди та додаткового
договору належної йому земельної
ділянки, укладені відповідно 15 квітня
2003 року та 17 березня 2007 року з
відповідачем від його імені. 26 лютого
2007 року у Державному земельному
кадастрі був зареєстрований лише
договір оренди земельної ділянки.

Посилаючись на те, що ці договори
ним не були підписані та порушення його
права власності, позивач просив про
задоволення позову.

Заперечуючи проти позову, ПП
«Агротех» посилалось, як на сплив
позовної давності, так і на те, що
оспорювані договори укладені з
дотриманням вимог закону та
виконувалися його сторонами, позивач
отримував орендну плату, що свідчить
про наявність його волевиявлення на
підтримання договірних відносин.

-2-

Рішенням Казанківського
районного суду Миколаївської області
від 03 жовтня 2014 року
відмовлено у задоволенні позову
ОСОБА_2. Судові витрати віднесені за
рахунок позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду скасувати та
ухвалити нове.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які брали участь у
справі, дослідивши матеріали справи в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги,
ОСОБА_2, як на підставу визнання
договору оренди землі та додаткової
угоди недійсними, посилався на те, що ці
угоди він не підписував та його
волевиявлення на їх укладення
відсутнє.

Відмовляючи у позові, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач не
підписував оспорюваний договір оренди
земельної ділянки, тому сторони не
досягли усіх істотних умов цього
договору, що є підставою для визнання
його недійсним.

Проте, як вважав суд, перебіг
позовної давності почався з часу
отримання позивачем орендної плати та
існування правовідносин із договору
оренди землі з 2003 року, а тому, за заявою
відповідача, застосував позовну
давність, що стало підставою для
відмови у задоволенні позову.

Водночас, відмовляючи у
задоволенні вимог про визнання
додаткової угоди до договору оренди
земельної ділянки недійсною, суд
першої інстанції виходив з того, що ця
угода не пройшла державної реєстрації,
а тому не є вчиненою.

Колегія суддів не погоджується з
усіма висновками суду першої
інстанції.

Із матеріалів справи вбачається,
що позивач на підставі державного акту
на право приватної власності, виданого
11 вересня 2001 року Казанківською
районною Радою народних депутатів, є
власником земельної ділянки площею
8, 65 га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована на території
Веселобалківської сільської ради
Казанківського району (а.с.90).

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 15 квітня 2003 року позивач
передав цю земельну ділянку в оренду ПП
«Агротех» в особі
Корецького Ю.П. строком на 10 років.
Вказаний договір 26 лютого 2007 року
зареєстрований у Миколаївській
регіональній філії центу ДЗК за №
98 (а.с. 7-8).

Додатковою угодою від 17 березня
2007 року до договору оренди земельної
ділянки від 15 квітня 2003 року продовжено
строк оренди до 31 грудня 2012 року та
змінено розмір орендної плати.
Державна реєстрація цієї додаткової
угоди не здійснена (а.с.9).

Між тим, судом встановлено, що
позивач не підписував оспорюваний
договір оренди землі.

Зазначене підтверджується
висновком судової почеркознавчої
експертизи № 606, проведеної
Науково - дослідним
експертно-криміналістичним центром
УМВС України в Миколаївській області 03
червня 2014 року (а.с. 112-118).

Згідно висновку експерта, підписи
в договорі оренди від 15 квітня
2003 року, від імені ОСОБА_2 вчинено не
ним, а іншою особою.

-3-

В позові ОСОБА_2 зазначав та в суді
апеляційної інстанції підтвердив, що
дійсно він уклав усний договір з
відповідачем про користування (оренду)
останнім його земельної ділянки без
укладання договору у письмовій формі.

Тому посилання позивача на
відсутність його волевиявлення на
користування відповідачем його
земельною ділянкою, є
необґрунтованими.

Отже, сторонами не була додержана
проста письмова форма договору оренди
землі.

Глава 3 ЦК Української РСР в
редакції 1963 року, що діяла на час
укладення договору оренди спірної
земельної ділянки передбачала
підстави і необхідність визнання угод
недійсними.

Згідно ч. 2 ст. 44 цього ж Кодексу
письмові угоди повинні бути підписані
особами, які їх укладають.

За загальним правилом,
встановленим ст. 46 ЦК Української РСР в
редакції 1963 року, недодержання
передбаченої законом простої
письмової форми угоди не тягне
визнання її з цих підстав недійсною, а
тільки виключає можливість
доказування сторонами наявності угоди
показаннями свідків.

Порушення вимог закону про
укладення угоди в простій письмовій
формі є підставою для визнання її
недійсною лише в разі, коли це прямо
передбачено правовою нормою, що
регулює даний вид угод.

Статтями 13, 16, 18 Закону України
«Про оренду землі», в редакції чинній
на час укладення договору, передбачено,
що договір оренди землі укладається у
письмовій формі та підлягає державній
реєстрації.

Цим Законом не передбачено
недійсність договору оренди землі у
разі недодержання сторонами простої
письмової форми.

Враховуючи наведені обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги позивача про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, з підстав
недодержання простої письмової форми,
є безпідставними.

З інших підстав позов не
заявлявся.

Тому у задоволенні позову ОСОБА_2
в частині визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки від 15 квітня
2003 року слід відмовити.

Оскільки суд першої інстанції в
частині вирішення вказаної позовної
вимоги був іншої думки і відмовив у її
задоволенні з підстав спливу позовної
давності, то у відповідності до п.п. 3, 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України таке рішення суду
в цій частині підлягає скасуванню з
ухваленням судом апеляційної
інстанції нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ПП «Агротех» про визнання недійсними
договору оренди земельної ділянки за
безпідставністю.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що додаткова угода до
договору оренди земельної ділянки від
17 березня 2007 року не є вчиненою,
оскільки вона не пройшла обов'язкову
для цього державну реєстрацію.

Так, згідно із ч.1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України
відносини щодо найму (оренди) земельної
ділянки регулюються законом.

За змістом ст. ст. 14, 18, 20 Закону
України «Про оренду землі», в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин, договір оренди
укладається в письмовій формі та
підлягає державній реєстрації.

-4-

Відповідно до положень ст. ст. 210,
640 ЦК України не є вчиненим правочин у
разі нездійснення його державної
реєстрації, якщо правочин підлягає
такій реєстрації.

Як встановлено, вказана
додаткова угода в порушення вимог
ст.ст. 18, 20 Закону України «Про
оренду землі», не пройшла державну
реєстрацію у відповідному органі
державної реєстрації, а тому вона не є
вчиненою.

За такого, суд першої інстанції
вірно відмовив у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним
додаткового договору з вказаних
підстав. Тому рішення суду першої
інстанції в цій частині, підлягає
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Казанківського районного
суду Миколаївської області від 03
жовтня 2014 року в частині вирішення
вимог щодо визнання недійсним договору
оренди земельної ділянки скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до приватного
підприємства «Агротех» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржено у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: