Справа № 362/1789/14 Головуючий у І
інстанції Медведєва К.В,Провадження №
22-ц/780/4862/14 Доповідач у 2
інстанції Верланов С.М.Категорія 52
УХВАЛА

Іменем України

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Воробйової Н.С.,
Березовенко Р.В.,

при секретарі - Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторної діагностики та
ветеринарно - санітарної експертизи
про визнання наказу незаконним та
поновлення на роботі,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, який
мотивувала тим, що наказом директора
Державного науково-дослідного
інституту з лабораторної діагностики
та ветеринарно - санітарної експертизи
№ 110-к від 12 серпня 2011 року її було
призначено на посаду лаборанта
ветмедицини 1 категорії - радіолога
діагностичної лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи №18
(далі - ДЛВСЕ №18). В подальшому наказом
№ 194-к від 15 грудня 2011 року її було
переведено на посаду лікаря
ветмедицини 1 категорії радіолога
ДЛВСЕ № 18 на ринку «Деміївський», а
наказом № 74-к від 27 квітня 2012 року з 01
травня 2012 року її переведено на посаду
завідувача лабораторії, лікаря
ветеринарної медицини - радіолога
ДЛВСЕ № 18.

Зазначала, що наказом №117-к від 02 квітня
2014 року у зв'язку з виробничою
необхідністю її було переміщено з
попередньої посади на посаду
завідувача лабораторії - лікаря
ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ
№43 в межах спеціальності і
кваліфікації, обумовленої трудовим
договором, з попереднім графіком
роботи та без змін умов оплати праці.
Вважає, що фактично відбулось її
переведення зі зміною умов трудового
договору, на що вона згоди не давала та
воно не пов`язане з виробничою
необхідністю, а проведене з метою
працевлаштування інших осіб на її
робоче місце. Тому позивач просила
визнати недійсним наказ № 117-к від 02
квітня 2014 року та поновити її на посаді
завідувача лабораторії-лікаря
ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ
№18.

Рішенням Васильківського
міскрайонного суду Київської області
від 09 липня 2014 року в позові ОСОБА_2
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким її позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу, які
з'явилися в судове засідання, вивчивши
матеріали справи та перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові,
суд першої інстанції виходив із того,
що переміщення позивача було
обумовлено виробничою необхідністю та
здійснено на тому ж підприємстві в
інший структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи здійснене
у межах спеціалізації, кваліфікації та
посади позивача, обумовленої трудовим
договором з попереднім графіком роботи
та зі збереженням посадового окладу.
Тому суд дійшов висновку про
відсутність підстав для скасування
оспорюваного наказу №117-к від 02 квітня
2014 року та поновлення позивача на
посаді завідувача лабораторії-лікаря
ветеринарної медицини-радіолога ДЛВСЕ
№18.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками суду, оскільки
вони ґрунтуються на матеріалах справи
та вимогах закону.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.

При прийнятті на роботу сторони за
взаємною згодою визначають зміст
трудової функції працівника, власник
вправі запропонувати працівникові при
прийнятті на роботу будь-який набір
трудових обов'язків, який не суперечить
правовим нормам охорони праці і
виробничої санітарії.

Кількість робітників кожної
спеціальності та кваліфікації
(розряду, класу, категорії, групи)
власник визначає у штатному розписі,
яким визначається зміст робіт, які
відносяться до трудової функції
працівника.

Тому при визначенні кола обов'язків
працівника, обумовлених трудовим
договором, за основу береться саме
спеціальність, що зазначена в штатному
розписі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 32 КЗпП
України переведення на іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації, а також переведення на
роботу на інше підприємство, в
установу, організацію або в іншу
місцевість, хоча б разом з
підприємством, установою,
організацією, допускається тільки за
згодою працівника, за винятком
випадків, передбачених у статті 33 цього
Кодексу та в інших випадках,
передбачених законодавством. Не
вважається переведенням на іншу роботу
і не потребує згоди працівника
переміщення його на тому ж
підприємстві, в установі, організації
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ у тій же
місцевості, доручення роботи на іншому
механізмі або агрегаті у межах
спеціальності, кваліфікації чи посади,
обумовленої трудовим договором.
Власник або уповноважений ним орган не
має права переміщати працівника на
роботу, протипоказану йому за станом
здоров'я.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.31 постанови від 06 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» не вважається
переведенням, що потребує згоди
працівника, переміщення його на тому ж
підприємстві (в установі, організації)
на інше робоче місце, в інший
структурний підрозділ на території
підприємства в межах тієї ж місцевості,
доручення роботи на іншому механізмі
або агрегаті при продовженні роботи за
тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи
посадою і з тими ж істотними умовами
праці. Однак і переміщення не може бути
безмотивним, не обумовленим інтересами
виробництва.

Судом першої інстанції встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
наказом директора Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторної діагностики та
ветеринарно - санітарної експертизи №
110-к від 12 серпня 2011 року ОСОБА_2
призначено на посаду лаборанта
ветмедицини 1 категорії - радіолога
ДЛВСЕ №18. В подальшому
наказом № 194-к від 15 грудня 2011 року
позивача переведено на посаду лікаря
ветмедицини 1 категорії радіолога
ДЛВСЕ № 18 на ринку «Деміївський», а
наказом № 74-к від 27 квітня 2012 року з 01
травня 2012 року її переведено на посаду
завідувача лабораторії, лікаря
ветеринарної медицини - радіолога
ДЛВСЕ № 18.

Наказом в.о. директора Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторії діагностики та
ветеринарно-санітарної експертизи №
117-к від 02 квітня 2014 року ОСОБА_2 з 03
квітня 2014 року переміщено із займаної
посади на посаду завідувача
лабораторії - лікаря ветеринарної
медицини - радіолога ДЛВСЕ № 43 в межах
спеціальності і кваліфікації,
обумовленої трудовим договором, з
попереднім графіком роботи та без змін
умов оплати праці (а.с.123-124).

По справі встановлено, що 25 березня 2014
року директор ринку «Регіна» Джулай
О.В. звернувся з письмовим клопотанням
до в.о. директора Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторії діагностики та
ветеринарно-санітарної експертизи з
клопотанням про направлення на посаду
завідувача лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи
спеціаліста зі стажем роботи не менше
одного року у зв'язку з виходом на
пенсію завідуючої лабораторії
ОСОБА_4.(а.с.51).

Крім того, 28 березня 2014 року завідувач
відділу ветеринарно-санітарної
експертизи та організації роботи ДЛВСЕ
на ринках ОСОБА_5 звернулася з листом до
в.о. директора Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторії діагностики та
ветеринарно-санітарної експертизи, в
якому посилаючись на те, що з 01 квітня
2014 року завідувач лабораторії ДЛВСУ №
43 ОСОБА_4 звільняється у зв'язку з
виходом на пенсію та 16 листопада 2014
року втрачає чинність свідоцтво про
атестацію ДЛВСЕ №43, а тому для
підготовки до атестації ДЛВСЕ №43, яку
має провести фахівець зі стажем роботи
на посаді завідувача лабораторії ДЛВСЕ
не менше одного року, запропонувала
перемістити завідувача ДЛВСЕ №18
ОСОБА_2 на посаду завідувача ДЛВСЕ № 43,
як кваліфікованого та ініціативного
спеціаліста (а.с.52).

Судом першої інстанції встановлено, що
факт високої кваліфікації ОСОБА_2, як
завідувача лабораторії ДЛВСЕ,
стверджується атестаційною
документацією (а.с.72-73,74, 77-78).

Отже, враховуючи встановлені обставини
справи, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
переміщення позивача з займаної посади
на посаду завідувача лабораторії -
лікаря ветеринарної медицини -
радіолога ДЛВСЕ № 43 обумовлене
виробничою необхідністю та є
мотивованим.

Суд першої інстанції правильно
зазначив, що переміщення позивача було
здійснено в межах її посади,
спеціальності та кваліфікації, що
підтверджується даними посадової
інструкції завідувача державної
лабораторії ветеринарно-санітарної
експертизи №18 на ринку «Деміївський»
м. Києва, лікаря ветмедицини - радіолога
та посадової інструкції завідувача
державної лабораторії
ветеринарно-санітарної експертизи № 43
на ринку «Регіна» м.Києва, лікаря
ветмедицини - радіолога (а.с. 35-39, 40-44 ).

Також суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що при
переміщенні позивача не було змінено
заробітної плати, графіку роботи та
умов праці позивача, що
підтверджується змістом оспорюваного
наказу про переміщення та даними
штатного розпису Державного
науково-дослідного інституту з
лабораторії діагностики та
ветеринарно-санітарної експертизи з 01
січня 2014 року, з якого вбачається, що
посадовий оклад, надбавки та доплати
позивача на посаді завідувача
лабораторії - лікаря ветеринарної
медицини - радіолога ДЛВСЕ № 43
залишились на рівні раніше займаної
нею посади ( а.с.45-47).

Оскільки переміщення позивача було
здійснене на тому ж підприємстві в
інший структурний підрозділ у тій же
місцевості (м.Київ), то колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
не прийняв до уваги доводи позивача про
зміну умов праці у зв'язку зі зміною
розташування місця роботи (а.с.48-50).

Таким чином рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
висновки суду є обґрунтованими,
передбачених законом підстав для його
скасування при апеляційному розгляді
не встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд не врахував, що обсяг роботи на
посаді завідувача лабораторії - лікаря
ветеринарної медицини - радіолога
ДЛВСЕ № 43 на ринку «Регіна» є меншим та
не відповідає її кваліфікації, є
необґрунтованими, оскільки чинне
законодавство про працю України не
пов'язує кваліфікацію працівника з
обсягом виконуваних ним робіт.

Інші доводи апеляційної скарги
зводяться до переоцінки доказів, яким
судом першої інстанції надана
відповідна оцінка, на правильність
висновків суду не впливають та їх не
спростовують.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
розглядаючи спір повно та всебічно
дослідив обставини справи, надані
сторонами докази, вірно послався на
закон, що регулює спірні
правовідносини, дійшов правильного
висновку про відмову в позові ОСОБА_2 та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 09 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді