У Х В А Л А

26.11.2014 р.
м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді – Камінського В.П.

за участю секретаря – Яковець К.В.,

головного державного виконавця ВДВС
ЖМУЮ – ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Жмеринка подання
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_1, погоджене
начальником відділу ОСОБА_2 про
тимчасове обмеження особи (боржника)
ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н
О В И В:

Головний державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції ОСОБА_1 звернулась
до суду з поданням про тимчасове
обмеження особи (боржника) ОСОБА_3 у
праві виїзду за межі України, в якому
просить тимчасово обмежити боржника
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина
України, реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_1,
жителя ІНФОРМАЦІЯ_2 у виїзді за межі
України до виконання ним зобов’язань.
В обґрунтування подання про тимчасове
обмеження особи (боржника) у праві
виїзду за межі України вказує, що у
відділі державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції 10.05.2011 року відкрито
виконавче провадження за заявою
стягувача, на підставі виконавчого
листа Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області №2-516/2011 від
22.04.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 аліментів на утримання
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4
частини усіх його доходів, але не менше
30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно, починаючи
з 11.04.2011 року і до досягнення сином
повноліття. Виконавче провадження
відкрито 10.05.2014 року, розпорядження про
стягнення аліментів із заробітної
плати боржника направлено до
бухгалтерії Жмеринської
райдержадміністрації, де на час
відкриття виконавчого провадження
працював ОСОБА_3 Проте, провести
стягнення аліментів не виявилось
можливим так, як згідно повідомлення
Жмеринської РДА боржник звільнився з
роботи 04.05.2011 року. 06.12.2011 боржник надав
довідку про працевлаштування,
постанову про утримання з його
заробітної плати аліментів та боргу
направлено до відділу культури та
туризму Жмеринської РДА, борг станом на
грудень 2011 року становив 4 214 грн. В
даній установі ОСОБА_3 працював до
кінця червня 2013 року. З липня 2013 року
боржник аліменти не сплачує, офіційно
ніде не працює, на обліку в центрі
зайнятості не перебуває, аліменти не
сплачує. 07.02.2014 року за письмовою заявою
стягувачки, на підставі ст.74 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст. 164 Кримінального Кодексу України до
правоохоронних органів направлено
подання про притягнення ОСОБА_3 до
кримінальної відповідальності за
злісне ухилення від сплати аліментів.
Згідно повідомлення Жмеринського РВ
УМВС України у Вінницькій області,
кримінальне провадження не
порушувалось з-за відсутності у діях
боржника кримінального
правопорушення. Державним

виконавцем зроблено запит до
Державної податкової служби України
про джерела отримання доходів
боржників. Згідно відповіді на запит
виявлено, що ОСОБА_3 працює в мережі
супермаркетів «Новус Україна» в м.
Києві, але про своє місце роботи
державного виконавця не повідомив,
аліменти самостійно не сплачував.
Даний факт вказує на пряме ухилення
боржника від виконання зобов’язань,
покладених на нього рішенням суду. З
телефонної розмови державного
виконавця з адміністрацією установи
з’ясовано, що боржник звільнився з
роботи в квітні 2014 року. В жовтні 2014
року на запит державного виконавця
надійшло повідомлення з Жмеринського
міськрайонного центру зайнятості
населення про те, що ОСОБА_3 перебуває
на обліку, а в бухгалтерію Жмеринського
МРЦЗ направлено постанову про
стягнення з боржника аліментів та
заборгованості по аліментах, яка
станом на 01.10.2014 року становила 11 019 грн.,
однак 22.10.2014 року надійшло
повідомлення, що ОСОБА_3 вже не
перебуває на обліку в центрі
зайнятості. Тому просить обмежити
боржника у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов’язань.

У судовому засіданні головний
державний виконавець Троцька К.Г.
подання підтримала, просила його
задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України суд
негайно розглядає подання про
тимчасове обмеження боржника –
фізичної особи або керівника
боржника – юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) без виклику чи
повідомлення сторін та інших
заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1,
дослідивши матеріали подання,
матеріали виконавчого провадження
номер за ЄДРВП № 26345149, суд вважає, що
подання необґрунтоване та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Закон України «Про
судоустрій і статус суддів» визначає
правові засади організації судової
влади та здійснення правосуддя в
Україні з метою захисту прав, свобод та
законних інтересів людини і
громадянина, прав та законних
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави згідно з принципом
верховенства права, закріпленим ст. 8
Конституції України.

Право кожного на справедливий розгляд
його справи судом, встановлений
законом, при вирішенні спору щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру передбачено п.1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, яка підлягає
застосуванню відповідно до ст. 9
Конституції України та ст.ст. 2,8 ЦПК
України.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про
громадянські і політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст. 313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих
немайнових прав фізичної особи, а саме
до особистих немайнових прав, що
забезпечують природне існування
фізичної особи (гл. 21 ЦК). Відповідно до
ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права
тісно пов'язані з фізичною особою.
Фізична

особа не може відмовитись від
особистих немайнових прав, а також не
може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, випадки
тимчасового обмеження права громадян
на виїзд з України, порядок вирішення
спорів у цій сфері регулюється Законом
від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок
виїзду з України і в'їзду в Україну
громадян України". Положеннями ст. 6
цього Закону встановлено, що
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта, або громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон, зокрема,
у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов'язання до виконання зобов'язань
або розв'язання спору за погодженням
сторін у передбачених законом
випадках, або забезпечення зобов'язань
заставою, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на нього
судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний
позов до суду - до закінчення
провадження у справі (п. 8).

Відповідно до п.18 ч.3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» -
державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У Судовій практиці Верховного суду
України у щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України йдеться про те, що
вирішення судами питання про
обмеження у виїзді за межі України
можливе тільки у порядку, визначеному
ст. 377-1 ЦПК, та за поданням державного
виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону
№ 606-XIV у зв'язку з ухиленням боржника
від виконання судового рішення чи
рішення іншого органу, що перебуває на
виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України, питання
про тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

За змістом наведених вище норм чинного
законодавства тимчасове обмеження
боржника у праві виїзду за межі України
є винятковим заходом обмеження
особистої свободи фізичної особи, який
застосовується при наявності
достатніх підстав вважати, що така
особа ухиляється від виконання
зобов'язань, покладених на неї
відповідним судовим рішенням, і саме з
цією метою має намір та реальну
можливість вибути за межі України.

Сама по собі наявність заборгованості
по виконанню рішення суду без
встановлення обставин, які б свідчили
про ухилення боржника від виконання
рішення, тобто дій або бездіяльності
боржника, які полягають у навмисному
або іншому свідомому невиконанні ним
зазначених обов'язків, не є підставою
для застосування зазначених санкцій.

Однак, державним виконавцем не
наведено жодних обставин та не подано
будь-яких доказів, які дійсно свідчили
б про цілеспрямоване ухилення боржника
від виконання покладених на нього
судовим рішенням зобов'язань та його
намір вибути за межі України з цією
метою, а лише констатовано факт
заборгованості та зареєстрована за
боржником 1/3 частина нерухомого майна.

В матеріалах справи та дослідженого
виконавчого провадження – номер за
ЄДРВП: 26345149, відкритого 10.05.2011 року
(Боржник ОСОБА_3В.), також відсутні дані
про те, що копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
направлялась боржнику і отримана ним, і
що державним виконавцем дійсно
вичерпано весь передбачений Законом
України «Про виконавче провадження»
перелік заходів щодо примусового
виконання згаданого рішення суду і всі
вони виявилися безрезультатними.

Посилання державного виконавця на ту
обставину, що державним виконавцем
боржнику направлявся
виклик-попередження про сплату
боргу, який останнім проігноровано,
не є

беззаперечним та достатнім
підтвердженням ухилення від виконання
рішення суду, оскільки в матеріалах
справи відсутні будь-які докази
отримання боржником такого виклику.

Подання державного виконавця також не
відповідає вимогам, які передбачені
Наказом Міністерства юстиції України
"Про затвердження Інструкції з
організації примусового виконання
рішень" №512/5 від 02 квітня 2012 року,
зокрема п.п. "ґ" п.11.1.1. розділу ХІ
"Обмеження у праві виїзду за межі
України та заборону в'їзду в Україну":
подання повинно містити підтвердження
факту ухилення боржника від виконання
своїх зобов'язань.

У Судовій практиці Верховного суду
України у щодо вирішення питання про
тимчасове обмеження у праві виїзду за
межі України звертається увага суду на
те, що поняття "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" варто розуміти як будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника, спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень, проте
державним виконавцем не доведено
необхідність обмеження
конституційного права боржника.

Особа, яка має невиконані зобов'язання,
не може вважатися винною в ухиленні,
поки не буде доведено протилежне,
оскільки саме невиконання боржником
зобов'язань не може свідчити про
ухилення від виконання покладених
рішенням на нього обов'язків.

При відмові в задоволенні подання суд
також виходив з того, що як зазначено в
ст. 33 Конституції України кожному, хто
на законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

На підставі викладеного та керуючись
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод, Міжнародним
пактом про громадянські і політичні
права, ст.ст. 9, 33 Конституцією України,
Законом України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", Законом України "Про
виконавче провадження", ст.ст. 2, 8, 10, 60,
377-1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л
И В:

В задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Жмеринського міськрайонного
управління юстиції Вінницької області
ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянина України,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1, жителя
ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі
України до виконання нею своїх
зобов’язань – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
п’ятиденний строк з дня її винесення
до апеляційного суду Вінницької
області через Жмеринський
міськрайонний суд.

Суддя
Камінський В.П.