Справа № 333/6194/14-ц
Провадження №2/333/2513/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2014 р.
м.
Запоріжжя

Комунарський районний суд м.
Запоріжжя у складі:

головуючого - судді

Кулик В.Б.,

при секретарі

Довгаль А.Г.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду в м. Запоріжжі,
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» в особі
Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Комунарського
районного суду м. Запоріжжя з позовом
до Українського державного
підприємства поштового зв'язку
«Укрпошта» в особі Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» про: 1)
поновлення на роботі в Запорізькій
дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді
листоноші 104 відділення; 2) стягнення з
відповідача середнього заробітку за
час вимушеного прогулу; 3) стягнення з
відповідача моральної шкоди в розмірі 2
000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тими
обставинами, що згідно з наказом № 150
від 18.04.1991 року позивач була прийнята на
роботу в Запорізьку дирекцію УДППЗ
«Укрпошта» на посаду листоноші. З 18.08.1997
року працювала в якості листоноші 104
відділення Запорізької дирекції УДППЗ
«Укрпошта»; в її обов'язки входило
рознесення по території Комунарського
району м. Запоріжжя, від вул.
Маліновського до вул. Олімпійської
пошти, листів, газет, пенсій громадянам
і організаціям. Під час роботи, в
порушення посадової інструкції,
позивача в усній формі стали
примушувати перейти на іншу ділянку
роботи № 10, замість ділянки № 6. Проте,
позивач відмовилась переходити на іншу
ділянку, у зв'язку з відсутністю для
цього причин. В подальшому на засіданні
профспілкового комітету було вирішено
її звільнити. 31.03.2014 року позивач поштою
отримала наказ про її звільнення по п. 3
ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає її
звільнення незаконним, оскільки
адміністрацією УДППЗ «Укрпошта» не
було враховано того, що вона
добросовісно працювала на цьому
підприємстві тривалий період часу, не
мала стягнень, належним чином
ставилась до роботи, мала заохочення.
Внаслідок звільнення позивача з
роботи, вона залишилась без засобів до
існування, на іншу роботу її не
приймають, втратила душевний спокій,
чим їй спричинені душевні хвилювання.

Позивач також просить поновити строк
звернення з позовом до суду, у зв'язку з
тим, що з питання незаконного, на її
думку звільнення, вона зверталась до
органів прокуратури, і лише 21.07.2014 року
начальником управління прокуратури
області їй було повідомлено про
відсутність порушень вимог
законодавства про працю в діяльності
посадових осіб Запорізької дирекції
УДППЗ «Укрпошта».

Позовні вимоги ґрунтуються на приписах
ст. ст. 40, 149, 233, 234, 235 КЗпП України.

У судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила суд його
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві.

Представник відповідача - УДППЗ
«Укрпошта» в особі Запорізької
дирекції у судовому засіданні
заперечував проти позовних вимог.
Зазначає зокрема, що ОСОБА_2
категорично неодноразово відмовлялась
від виконання своїх посадових
обов'язків з обслуговування доставної
дільниці № 10 в частині здійснення
доставки періодичних друкованих
видань, кореспонденції та пенсій, у
зв'язку з чим до неї застосовувались
дисциплінарні стягнення.
Адміністрацією підприємства було
прийнято рішення про звернення до
профспілкового комітету з клопотанням
про надання згоди на звільнення ОСОБА_2
за п. 3 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з
систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором. 26.03.2014 року у
присутності позивача профспілковим
комітетом прийнято рішення про надання
згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст.
40 КЗпП України; цього ж дня оформлено
наказ № 1008-к та проведений відповідний
розрахунок зі звільненим працівником.
Позивач зарекомендувала себе у
колективі лише з негативної сторони,
мала конфліктний та непередбачуваний
характер; з причин постійної відмови її
від виконання поставлених
керівництвом завдань роботу позивача
доводилося виконувати іншим
робітникам. Під час проведення
контролюючими органами, порушень
трудового законодавства при
звільненні ОСОБА_2 виявлено не було.
Відповідач просить відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, вивчивши
письмові докази, суд встановив
наступне.

ОСОБА_2 працювала на посаді листоноші
(поштар) на 104 відділенні Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта».

Згідно з штатним розписом, ОСОБА_2 є
листоношею І класу та працює у
Відділенні поштового зв'язку 104 без
прив'язки до будь-якої доставної
дільниці. Відповідно до посадової
інструкції, листоноша зобов'язаний
обслуговувати одну доставну дільницю
та підміняти листонош на інших
доставних дільницях (п. 2.14 Інструкції).

Начальником відділення поштового
зв'язку (ВПЗ) щоденно здійснюється
розподілення доставних дільниць між
листоношами з урахуванням виробничої
необхідності, про що робиться запис у
книзі розподілення (форма-55).

20.03.2014 року начальником ВПЗ 104
Гончаренко Т.Ю. для листоноші ОСОБА_2
доставною дільницею, для здійснення
періодичних друкованих видань,
кореспонденції та пенсій, було
визначено доставну дільницю № 10, про що
свідчить відповідний запис у книзі за
формою 55. ОСОБА_2 із доставною дільницею
№ 10 обізнана, про що свідчить її
особистий підпис на схемі доставної
дільниці № 10.

Необхідність призначення листоноші
ОСОБА_2 територією доставну дільницю №
10 обумовлена відсутню (хворобою)
листоноші ОСОБА_4 та виробничою
необхідністю організувати найбільш
оптимальне навантаження на робітників
з урахуванням відсутнього працівника.

ОСОБА_2 відмовилась від виконання своїх
посадових обов'язків з обслуговування
до ставної дільниці № 10 щодо
здійснення доставки періодичних
друкованих видань, кореспонденції та
пенсій, про що було складено акт № 3 від
20.03.2014 року, рапортом від 20.03.2014 року,
актом № 4 від 20.03.2014 року, актом
службового розслідування від 21.03.2014
року.

Наказом керівника Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 194 від
21.03.2014 року листоноші (поштарю) ВПЗ
Запоріжжя 104 ОСОБА_2 за невихід для
доставки пошти та преси на доставній
дільниці № 10, згідно з розпорядженням
начальника ВПЗ Запоріжжя 104 Гончаренко
Т.Ю., оголошена догана та попереджено,
що у разі повторного виникнення
аналогічних порушень вона може бути
звільнена за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
(систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором).

Згідно з актом № 6 від 21.03.2014 року,
ОСОБА_2 було ознайомлено з наказом № 194
від 21.03.2014 року «Про накладення
стягнення». Від підпису акту ОСОБА_2
відмовилась.

21.03.2014 року та 22.03.2014 року керівництвом
ВПЗ Запоріжжя 104 для листоноші ОСОБА_2
доставною дільницею для здійснення
доставки періодичних друкованих
видань, кореспонденції та пенсій було
визначено доставну дільницю № 10, про що
свідчать відповідні записи у книзі за
формою 55.

Необхідність призначення листоноші
ОСОБА_2 територією доставну дільницю №
10 обумовлена відсутню (хворобою)
листоноші ОСОБА_4 та виробничою
необхідністю організувати найбільш
оптимальне навантаження на робітників
з урахуванням відсутнього працівника.

Згідно з актами від 21.03.2014 року та 22.03.2014
року, складених ВПЗ Запоріжжя 104 та
рапортів начальника ВПЗ Запоріжжя 104
Гончаренко Т.Ю., листоношею ОСОБА_2
21.03.2014 року та 22.03.2014 року було повторно
допущено невиконання посадових
обов'язків в частині здійснення
доставки періодичних друкованих
видань, кореспонденції та пенсій на
визначеній начальником ВПЗ доставній
дільниці. Листоноша ОСОБА_2
самоусунулась від виконання обов'язків
з обслуговування до ставної дільниці №
10 та здійснювала перешкоджання у
виконанні робіт іншим працівникам (не
надала безпідставно вилучені з
робочого місця ключі від домофонів).

Наказом керівника Запорізької
дирекції УДППЗ «Укрпошта» № 197 від
24.03.2014 року листоноші (поштарю) ВПЗ
Запоріжжя 104 ОСОБА_2 за невихід 21.03.2014
року та 22.03.2014 року для доставки пошти
та преси на доставній дільниці № 10,
згідно з розпорядженням начальника ВПЗ
Запоріжжя 104 Гончаренко Т.Ю., оголошена
догана та повторно попереджено, що у
разі повторного виникнення
аналогічних порушень вона може бути
звільнена за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
(систематичне невиконання працівником
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим
договором).

Згідно з актом № 11 від 25.03.2014 року,
ОСОБА_2 було ознайомлено з наказом № 197
від 24.03.2014 року «Про накладення
стягнення». Від підпису акту ОСОБА_2
відмовилась.

24.03.2014 року та 25.03.2014 року керівництвом
ВПЗ Запоріжжя 104 для листоноші ОСОБА_2
доставною дільницею для здійснення
доставки періодичних друкованих
видань, кореспонденції та пенсій було
визначено доставну дільницю № 10, про що
свідчать відповідні записи у книзі за
формою 55.

Необхідність призначення листоноші
ОСОБА_2 територією доставну дільницю №
10 обумовлена відсутню (хворобою)
листоноші ОСОБА_4 та виробничою
необхідністю організувати найбільш
оптимальне навантаження на робітників
з урахуванням відсутнього працівника.

25.03.2014 року листоноша ОСОБА_2, в
порушення затвердженого режиму роботи,
з'явилась на робоче місце о 12 год. 00 хв.,
відносно чого надала письмові
пояснення. Виконувати роботи з
доставки періодичних друкованих
видань, кореспонденції ОСОБА_2
відмовилась. При відвідуванні ВПЗ
Запоріжжя 104, яке було здійснено
інженером ДЕКП Книрік О.Д. особисто
25.03.2014 року приблизно у період з 14 год. 20
хв. по 14 год. 30 хв., було встановлено, що
листоноша ОСОБА_2 на момент перевірки
жодних робіт не виконувала, а сиділа за
робочим місцем доставної дільниці № 6.

На підставі рапорту начальника ВПЗ,
акту службового розслідування та
актів, складених безпосередньо у ВПЗ
адміністрацією підприємства, було
прийнято рішення про звернення до
профспілкового комітету з клопотанням
про надання згоди на звільнення ОСОБА_2
за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку з
систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором.

26.03.2014 року на засіданні профспілкової
організації Запорізької дирекції
УДППЗ «Укрпошта», за участю позивачки,
було прийнято рішення, яке оформлено
протоколом № 88, про надання згоди на
звільнення ОСОБА_2 за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України.

Згідно з наказом Запорізької дирекції
УДППЗ «Укрпошта» № 1008-к від 26.03.2014 року
«Про припинення трудового договору»,
ОСОБА_2 звільнена з 26.03.2014 року із
займаної посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40
КЗпП України за систематичне
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення. Підстава:
акт службового розслідування від 25.03.2014
року, згода профкома, протокол № 88 від
26.03.2014 року.

У зв'язку з відмовою позивачки від
отримання трудової книжки та наказу
про звільнення, відповідачем листом
від 26.03.2014 року наказ про звільнення №
1008-к від 26.03.2014 року було надіслано
позивачці поштою. Цим же листом
позивачці запропоновано з'явитися у
відділ кадрів для отримання трудової
книжки.

Належні до виплати ОСОБА_2 кошти були
нараховані підприємством у день
звільнення.

Із спірного питання про звільнення із
займаної посади ОСОБА_2 зверталась до
контролюючих органів.

Територіальною державною інспекцією з
питань праці у Запорізькій області
проведена перевірка з питання
додержання Запорізькою дирекцією
УДППЗ «Укрпошта» законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - з питання
дотримання порядку при звільненні
ОСОБА_2 (згідно з дорученням
Прокуратури Запорізької області за
зверненням ОСОБА_2.). За результатами
перевірки Інспекцією був складений акт
№ 08-05-0048/0712, за змістом якого порушень
трудового законодавства не
встановлено.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік. Якщо заява про
поновлення на роботі розглядається
більше одного року, не з вини
працівника, орган, який розглядає
трудовий спір, виносить рішення про
виплату середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 було звільнено з підприємства з
дотриманням вимог чинного трудового
законодавства на підставі на підставі
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у
зв'язку систематичним невиконанням
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Накази відповідача № 194 від 21.03.2014 року,
№ 197 від 24.03.2014 року «Про накладення
стягнення» позивачем у встановленому
законом порядку не оскаржувались.

Наказ відповідача № 1008-к від 26.03.2014 року
«Про припинення трудового договору»,
ОСОБА_2 також у встановленому законом
порядку не оскаржувався.

Позивачем не було доведено у
встановленому законом порядку
відсутності факту систематичного
невиконання нею без поважних причин
обов'язків, покладених згідно з
трудовим договором.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК
України, позивачем не було доведено у
встановленому порядку факту
незаконного її звільнення
підприємством із займаної посади.

Таким чином, підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Окрім того, згідно зі ст. ст. 233, 234 КЗпП
України, працівник може звернутися з
заявою про вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
у місті, міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

У разі пропуску з поважних причин
строків, установлених статтею 233 цього
Кодексу, районний, районний у місті,
міський чи міськрайонний суд може
поновити ці строки.

Позивачем був пропущений встановлений
статтею 233 КЗпП України строк звернення
до суду з вказаним позовом, а наведені
нею причини пропуску строку не є
поважними. Проте, у задоволенні позову
відмовляється у зв'язку з
необґрунтованістю заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 10, 11, 59, 60, 208, 209, 212, 214-215, 292, 294 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Українського державного підприємства
поштового зв'язку «Укрпошта» в особі
Запорізької дирекції УДППЗ «Укрпошта»
про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Запорізької області через
Комунарський районний суд м. Запоріжжя.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
В.Б. Кулик