Справа №406/1148/2012
Провадження №2/173/503/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області

Верхньодніпровський районний суд
Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді - Трофимової Н.А.

при секретареві - Зубачевській О.А.

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк
"ПриватБанк", треті особи: Державний
нотаріус Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В:

08.05.2012 року позивач звернувся до суду з
позовом до Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», третя особа: ОСОБА_3
державний нотаріус
Верхньодніпровської нотаріальної
контори Дніпропетровської області, про
захист прав споживача. Позовні вимоги
мотивовані тим, що 28.12.2007р. між ним та
позивачем, від імені якого діяло
Верхньодніпровське відділення, в особі
директора Верхньодніпровського
відділення Дніпродзержинської філії
Зубаха С.В. був укладений договір про
іпотечний кредит № DZV0G1. Одними із
істотних умов договору були: сума
кредиту 37875 грн., розмір процентної
ставки 15% річних, винагорода за надання
фінансового інструменту 0.00% від суми
виданого кредиту у момент надання
кредиту, розмір щомісячного
ануїтетного платежу у розмірі не менше
535.51 грн. Також був укладений договір
іпотеки № DZV0G1, який було
нотаріально посвідчено 28.12.2007р. третьою
особою. Але він вважає, що договір від
28.12.2007р. за № DZV0G1 є договором
приєднання. Оскільки під час
підписання даного договору ним було
звернено увагу менеджера, який готував
договір на деякі умови, які суперечили
чинному законодавству і порушували
його права як споживача, з бажанням
змінити умови договору. Проте
менеджером йому було відмовлено у
зміні умов договору, на підставі чого
просить визнати недійсним договір про
іпотечний кредит № DZV0G1 від
28.12.2007р.; визнати недійсним іпотечний
договір № DZV0G1 від 28.12.2007р.; визнати
недійсним договір поруки № DZV0G1
від 28.12.2007р.; та судові витрати стягнути
з відповідача.

В судове засідання позивач з'явився,
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити з
підстав вказаних в позовній заяві.
Додатково суду пояснив, що позивач
добровільно обрав послуги відповідача
серед інших банків, дійсно йому
надавався текст кредитного договору,
але він не зовсім зрозумів його умови,
проте конкретних запитань не задавав.
Підтвердив, що не звертався до банку з
письмовими пропозиціями щодо внесення
змін до умов кредитного договору. Також
зазначав, що банк звертався до суду з
позовом про визнання дійсним
кредитного договору та звернення
стягнення на предмет іпотеки, але
Рішенням Верхньодніпровського
районного суду банку відмовлено в
задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судове
засідання з'явився, позов не визнав в
повному обсязі та просив відмовити в
його задоволенні. Суду пояснив, що
позивачу надавався текст договору для
ознайомлення, будь-яких зауважень або
заперечень текст договору у позивача
не викликав. Наполягав, що позивач
добровільно уклав спірний договір, а
незгода позивача з умовами кредитного
договору з'явилися після того, як він
став не виконувати умови договору та
банк став вимагати виконання умов
договору в судовому порядку. Просив
застосувати строк позовної давності.
Надалі надав заяву з проханням
розглянути справу за його відсутністю
(а.с. 119).

Третя особа: Державний нотаріус
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3, в судове
засідання не з'явилася, про час, день та
місце судового засідання повідомлена
належним чином, надала суду заяву якій
просила розглянути справу за її
відсутністю (а.с. 37).

Третя особа: ОСОБА_4, в судове
засідання з'явилася, вважає, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі. Суду пояснила, що
позивач та вона добровільно підписали
Кредитний договір та договір поруки
відповідно, дійсно працівник банку
надав їм тексти договорів для
ознайомлення та на час підписання у них
не було будь-яких питань по умовам
договорів до працівників банку.

Суд, заслухавши позивача, представника
відповідача, третю особу, вивчивши
матеріали справи та оцінивши докази в
їх сукупності, приходить до висновку,
що позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28.12.2007 року між
ЗАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
укладений Договір про іпотечний кредит
№ DZV0G1, відповідно до умов якого
Банк надав кредит позивачеві на
поліпшення якості окремої квартири.
Відповідно до п. 1.1 Договору про
іпотечний кредит розмір кредиту
складає 37875,00 грн., з остаточною датою
погашення 28.12.2022 р.; з процентною
ставкою 15,00 річних. Відповідно до п. 2.4
Договору про іпотечний кредит,
позичальник зобов'язується щомісячно
до 28 числа кожного місяця, починаючи з
наступного після укладання цього
договору, здійснювати погашення
Кредиту та сплачувати нараховані
Кредитором відсотки ануїтетними
платежами в сумі не менше 535,51 грн.
шляхом внесення готівки до каси
кредитора або шляхом безготівкових
перерахувань на рахунок відкритий у
Кредитора (а.с.10-13). Загальна вартість
кредиту визначена у Додатку №1 до
договору, який підписний сторонами та є
невід'ємною частиною договору (а.с. 102).

В порядку забезпечення виконання
зобов'язань за Договором про іпотечний
кредит 28.12.2007р. між ЗАТ «КБ «Приватбанк»
(Іпотекодержатель) та ОСОБА_6
(Іпотекодавець) укладений Іпотечний
договір, посвідчений державним
нотаріусом Верхньодніпровської
державної нотаріальної контори
Дніпропетровської області ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №5693.
Відповідно до п.1, п.2, п.1.1 Іпотечного
договору з метою забезпечення
належного виконання зобов'язання, що
випливає з Договору про іпотечний
кредит від 28.12.2007р. № DZV0G1
укладеного між ЗАТ «КБ «Приватбанк» та
ОСОБА_1, Іпотекодержатель приймає в
іпотеку в порядку і на умовах,
визначених цим договором, нерухоме
майно житлового призначення, а саме
1-кімнатну квартиру, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 16-18).

Також 28.12.2007 року між ЗАТ «КБ
«Приватбанк» (кредитор), позивачем
(Боржник) та ОСОБА_4 (поручитель)
укладений договір Поруки № DZV0G1,
відповідно до п. 1 якого ОСОБА_4.
зобов'язується відповідати перед
банком солідарно в повному обсязі за
своєчасне виконання позивачем усіх
його зобов'язань за договором про
іпотечний кредит № DZV0G1 від 28.12.2007
року та додатковими угодами до нього,
зокрема: з повернення основної суми
заборгованості (кредиту), з сплати
процентів за користування кредитом, та
зобов'язання, які можуть виникнути: зі
сплати пені і штрафів у разі виникнення
обставин, відповідно до Договору про
іпотечний кредит та/або чинного
законодавства, зі сплати винагороди за
дострокове погашення кредиту (а.с. 14-15).

Відповідач надав, а позивач отримав
суму кредиту, що визнається сторонами
та не потребує доведенню в силу ч. 1 ст. 61
ЦПК України, відповідно до якої
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

В силу ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позивачем вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. А саме: зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно з ч. 2-3 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. У випадках,
встановлених цим Кодексом, нікчемний
правочин може бути визнаний судом
дійсним. Якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. ст. 627 - 628 ЦК України,
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. У договорах за участю
фізичної особи - споживача
враховуються вимоги законодавства про
захист прав споживачів. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на порушення принципів
рівності сторін договору, оскільки за
умовами договору тільки у Банка є право
на односторонню зміну умов договору, та
відсутність відповідальності
відповідача за неналежне виконання або
за невиконання умов договору.

Проте дане ствердження спростовується
змістом Договору іпотечного кредиту.
Так у спірному договорі міститься п. 10.2,
п. 10.3, які передбачають зокрема порядок
зміни умов договору, відповідно до
якого Договір може бути змінений або
доповнений за згодою Сторін. Всі зміни
та доповнення до цього Договору
викладаються в письмовій формі та
набувають чинність з моменту їх
підписання уповноваженими на те
представниками Сторін. Крім того, у
пункті 10.5 Кредитно-заставного
договору, зазначено, що у випадках не
передбачених цим договором, сторони
керуються чинним законодавством
України. В свою чергу норми діючого
законодавства також регулюють
підстави зміни умов Договору, зокрема
ст.ст. 651, 652, 653 ЦК України

Вказані положення Договору іпотечного
кредиту не суперечать діючому
законодавству, тому відсутні підстави,
для визнання договору недійсним.

Також суд відхиляє доводи позивача на
порушення принципів рівності сторін у
Договорі іпотечного кредиту, оскільки
обсяг відповідальності за невиконання
або неналежне виконання зобов'язань
залежить від обсягу таких зобов'язань.
За своєю правовою природою в кредитних
правовідносинах у позичальника обсяг
зобов'язань більш ніж у Кредитора, тому
й обсяг відповідальності більші, що не
суперечить діючому законодавству.

Не ґрунтується на нормах
законодавства твердження позивача про
невідповідність умов Договору
іпотечного кредиту діючому
законодавству в частині права банку на
зміну відсоткової ставки, з огляду на
наступне.

Відповідно до ст. 5 ЦК України,
акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності. Акт цивільного
законодавства не має зворотної дії у
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність особи.

Отже відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину.

Договір іпотечного кредиту
укладений сторонами 28.12.2007р., тоді як
Цивільний кодекс України був
доповнений ст. 1056-1 та ст. 55 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність" була змінена (положення на
які посилається позивач) відповідно до
Закону України «Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
заборони банкам змінювати умови
договору банківського вкладу та
кредитного договору в односторонньому
порядку» від 12.12.2008 та які вступили в
силу 10.01.2009р.

Таким чином, на момент укладання
спірного договору діюче законодавство
не містило заборони щодо зміни
відсоткової ставки, тому відсутні
підстави для визнання спірного
договору недійсним.

Крім того, частиною 1 ст. 651 ЦК
України, також передбачена можливість
зміни умов договору в односторонньому
порядку, з підстав визначених в
Договорі.

Не знайшли свого підтвердження
доводи позивача щодо ненадання йому
повної інформації щодо умов
кредитування та загальної вартості
кредиту, оскільки, усі умови
кредитування: розмір кредиту, порядок
отримання кредитних коштів, строк та
порядок повернення кредиту,
відповідальність викладені в договорі,
який на кожної сторінки містить підпис
позивача. Сукупна вартість кредиту
зазначена у Додатку№1 до Договору, який
також підписаний позивачем та який
містить усі витрати пов'язані з цим
договором (а.с. 102).

Ствердження позивача про змушення його
укласти договір страхування з
визначеною Банком особою, не
відповідає матеріалам справи. Так,
Договір іпотечного кредиту взагалі не
містить такого обов'язку позивача, як
страхування у визначеного банком
страхувальника.

Крім того, недійсність договору
страхування не була предметом спору по
цієї справі, та позивачем не надано
відповідного рішення суду щодо
визнання такого договору страхування
недійсним.

Інші викладені в позовній заяві
обставини не знайшли свого
підтвердження та не доведені належними
доказами, тому не заслуговують на
увагу.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов
до висновку, що позовні вимоги позивача
в частині визнання недійсним Договору
про іпотечний кредит не підлягають
задоволенню.

Оскільки Договір поруки та Іпотечний
договір є похідними від основного
договору Договорй про іпотечний
кредит, який не визнаний судом
недійсним, то відсутні підстави для
визнання недійсними цих договорів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 214-215, 217-218
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк "ПриватБанк", треті
особи: Державний нотаріус
Верхньодніпровської державної
нотаріальної контори ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про захист прав споживачів,- відмовити
повністю.

Вступну та резолютивну частини рішення
проголошено 17.10.2014р., повний текст
рішення буде виготовлено 22.10.2014р.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетровської
області в 10-денний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Н.А. Трофимова