Справа № 487/2128/13-ц
ження № 2/487/632/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2014 року Заводський
районний суд м. Миколаєва в складі
головуючого – судді Андрощука В.В., при
секретарі - Забродській Г.В., за участю
позивача ОСОБА_1 В,В., представника
позивача – ОСОБА_2, відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1,
представника відповідача ОСОБА_5 –
ОСОБА_6, розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя
особа без самостійних вимог на боці
відповідачів – приватний нотаріус
Миколаївського міського нотаріального
округу ОСОБА_8 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_7
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним.

У позові зазначав, що за час
перебування у шлюбі з ОСОБА_1 придбали
квартиру АДРЕСА_1. Договір
купівлі-продажу був оформлений на
ОСОБА_1 20.01.2009року, ОСОБА_4 за дорученням
від імені ОСОБА_1 вчинив договір
купівлі-продажу, відповідно до якого
продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Гроші
від вчинення договору купівлі-продажу
квартири, ОСОБА_4 не отримав, оскільки
їх забрала ОСОБА_5, яка в свою чергу
22.08.2008 року продала спірну квартиру
його сім’ї. Посилаючись на те, що
договір купівлі-продажу квартири від
20.01.2009 року укладений під впливом
обману, шахрайства та зловмисної
домовленості ОСОБА_4 і ОСОБА_3, яка в
свою чергу не мала права віддавати
гроші ОСОБА_5, ОСОБА_7 просив на підставі
ст.ст.230,215,216 ЦК України - визнати
договір купівлі-продажу квартири від
20.01.2009 року, укладений між ОСОБА_4,
діючий на підставі довіреності від
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 недійсним.

Ухвалою суду від 05.11.2013 року до участі у
справі в якості співвідповідача
залучена ОСОБА_1

Під час судового розгляду справи
ОСОБА_7 та його представник позов
підтримали та просили про його
задоволення. ОСОБА_7 посилався на
наявність обману при укладанні
договору купівлі-продажу від 20.01.2009
року, оскільки гроші за продаж спірної
квартири отримала ОСОБА_5, а йому не
повернула.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, позовні вимоги ОСОБА_7 не
визнали, стверджували про дійсність
укладеного договору купівлі-продажу
квартири, та відсутність підстав для
визнання його недійсним.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши представлені
докази в сукупності, суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_7 не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України,
кожна із сторін зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог або
заперечень.

Встановлено, що ОСОБА_7 і ОСОБА_1
перебували у зареєстрованому шлюбі. За
час шлюбу придбали квартиру АДРЕСА_2,
яка була зареєстрована за ОСОБА_1,
відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 22.08.2008 року.

Відповідно до нотаріально
посвідченого договору купівлі-продажу
від 20.01.2009 року, ОСОБА_4, діючий на
підставі довіреності, від імені ОСОБА_1,
продав, а ОСОБА_3 придбала квартиру
АДРЕСА_2.

Зазначений договір був укладений з
відома, та за згодою ОСОБА_7, що
підтверджується нотаріально
посвідченою заявою від 16.10.2008 року, та
не заперечувалось у судовому
засіданні.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом та бути спрямований на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна
із сторін правочину навмисно ввела
другу сторону в оману щодо обставин,
які мають істотне значення (ч.1 ст. 229
цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

При вчиненні правочину під впливом
обману формування волі потерпілого
відбувається не вільно, а вимушено, під
впливом недобросовісних дій інших
осіб, які полягають у навмисному
створенні у потерпілого помилкового
уявлення про обставини, які мають
істотне значення: природи правочину,
прав та обов'язків сторін та інше.
Встановлення наявності умислу у
недобросовісної сторони, введення в
оману другої сторони щоб спонукати її
до вчинення правочину, є неодмінною
умовою кваліфікації недійсності
правочину за ст. 230 ЦК України

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 06.11.2009 року
№ 9 зазначено, передбачено , що правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Судом встановлено, що при посвідченні
спірного договору нотаріусом
роз'яснено сторонам всі умови
укладення договору.

Договір купівлі-продажу укладено за
згодою ОСОБА_7 (а.с.8).

Сторонами договору, ОСОБА_4 (діючий від
імені ОСОБА_1В.) і ОСОБА_3 в момент
вчинення договору від 20.01.2009 року були
виконані всі його умови.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів в підтвердження
обставин того, ОСОБА_4 (діючий від імені
ОСОБА_1В.) і ОСОБА_3 уклали оспорюваний
договір під впливом обману.

Відповідач ОСОБА_5 не є стороною
оспорюваного договору від 20.01.2009 року.
Самі сторони правочину вважають, що
ніякого обману при вчиненні правочину
не було.

Відносини, що склалися між позивачем
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, та на які посилався
позивач в обґрунтування своїх вимог
про визнання оспорюваного договору
недійсним, як такого що вчинений шляхом
обману з боку ОСОБА_5 не є та не можуть
бути підставою для задоволення позову.

Керуючись ст.ст.6,10,11,13,60,79,88,209,212-215,218 ЦПК
України, суд –

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя особа без
самостійних вимог на боці відповідачів
– приватний нотаріус Миколаївського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
про визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили через 10
днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до Апеляційного суду
Миколаївської області через
Заводський районний суд м. Миколаєва в
порядку, передбаченому ст.ст.294-296 ЦПК
України.

СУДДЯ:
В.В. АНДРОЩУК