Справа № 303/6364/14-ц
стат звіту № 41
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в особі: головуючого -
судді Морозової Н. Л.

при секретарі Ільчак
Р. М.

за участю: представника
позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мукачеві цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
орган опіки і піклування Мукачвіської
міської ради про усунення перешкод в
користуванні власністю та виселення
без надання іншого житла,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом до
відповідачів про усунення перешкод у
користуванні власністю - будинком
АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачів
без надання іншого житла.

Вимоги позову мотивує тим, що будинок
АДРЕСА_1, належить їй на праві приватної
власності на підставі Свідоцтва про
право на спадщину за заповітом від
24.11.1982 року, посвідченого державним
нотаріусом Мукачівської державної
нотаріальної контори, зареєстрованому
в реєстрі під № 8.350, зареєстрованому в
БТІ 08.12.1982 року. Вказує на те, що вона є
власником земельної ділянки
відповідно до Акту про право власності
на земельну ділянку серії ЯЕ № 462490 від
24.04.2009 року, яка надана для будівництва
та обслуговування житлового будинку. У
належному їй будинку проживають
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, які без
належних правових підстав
користується житловим примішенням, чим
створює перешкоди у користуванні
належним їй майном. Звільнити належний
їй житловий будинок у добровільному
порядку відповідачі ухиляється.

В судовому засіданні представник
позивача вимоги позову підтримала,
просили їх задоволити у повному обсязі,
з підстав наведених у позовній заяві,
посилаючись на те, що своєї згоди на
проживання відповідачів у належному їй
будинку ОСОБА_2 не надавала ні в усному,
а ні в письмовому вигляді.

Відповідачі в судове засідання не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлялися у відповідності
до вимог ст. 74 ЦПК України, про причини
неявки суд не повідомили, заперечення
на позов не подали, заяви про розгляд
справи у їх відсутності також. Третя
особа явку свого представника в судове
засідання не забезпечила, про причини
неявки не повідомила.

Зі згоди представника позивача, суд
знаходить можливим розглянути справу у
відсутності відповідача, згідно вимог
ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі
наявних у справі даних та доказів з
постановленням заочного рішення, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши надані докази у їх
сукупності та перевіривши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2,
на підставі Свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 24.11.1982 року,
посвідченого державним нотаріусом
Мукачівської державної нотаріальної
контори, зареєстрованому в реєстрі під
№ 8.350, зареєстрованому в БТІ 08.12.1982 року
- є власником будинку АДРЕСА_1.

Згідно пояснень представника позивача,
відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 займають та
користується вказаним житловим
будинком без реєстрації місця
проживання та без відповідних
правовстановлюючих документів та
дозволу власниці будинку.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Стороною відповідача не надано жодних
доказів законного користування
житловим будинком АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу
України правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Власник
вправі вільно розпоряджатись своєю
власністю.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу
України власникові належить право
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу
України передбачено, що власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд і має
право вчиняти щодо свого майна будь-які
дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу
України встановлено, що право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу
України встановлено, що способом
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути зокрема: припинення дії,
яка порушує право, і відновлення
становища, яке існувало до порушення.

Права власника житла визначені ст. 383 ЦК
України та статтею 150 Житлового кодексу
(далі-ЖК) України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд. Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 без
будь-якої правової підстави, зайняли
житлове приміщення в будинку АДРЕСА_1
та стали її використовувати для
власних потреб, на вимоги позивача
звільнити належний їй будинок не
реагують.

Такі дії відповідачів перешкоджають
позивачу користуватися та
розпоряджатися належною їй нерухомим
майном за своїм розсудом, тому вимога
позову щодо усунення перешкод у
користуванні власністю підлягає до
задоволення.

У матеріалах справи наявна письмова
заява ОСОБА_2 від травня 1990 року, згідно
якої власник будинку надала свій
будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_5,який як
встановлено з пояснень представника
позивача доводився батьком
відповідача ОСОБА_3.

Однак таке не є підставою для
користування житлом (будинком)
відповідачів у справі, оскільки з
такими жодного договору про
користування будинком не укладалося.

Відповідно до пункту 5 абзацу 3
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.04.85 р. при розгляді
спорів, що не урегульовані житловим
законодавством, суд застосовує норми
цивільного законодавства. Згідно
пункту 23 абзацу 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 р.
при вирішенні спорів, пов'язаних з
користуванням наймачами жилими
приміщеннями в будинках приватного
житлового фонду, суди повинні мати на
увазі, що укладений з власником
будинку/квартири/ на певний чи на
невизначений строк договір найму, може
бути розірвано за вимогою наймодавця з
врахуванням зазначених у цьому пункті
підстав з обов'язковим попередженням
наймача та членів сім'ї наймача про
наступне розірвання договору не менше
ніж за три місяці (ст. 168 ЖК).

Відповідно до ст. 158 ЖК України наймач
користується жилим приміщенням у
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення. Договір найму
жилого приміщення укладається між
власником будинку (квартири) і наймачем
у письмовій формі з наступною
реєстрацією у виконавчому комітеті
місцевої Ради народних депутатів.

З врахуванням того, що вимоги ст. 168 ЖК
України /щодо терміну попередження про
розірвання договору найму жилого
приміщення/ слід застосовувати у
випадку коли мав місце сам факт
укладення такого договору, сам факт
проживання відповідачів у будинку
АДРЕСА_1 не є підставою для визнання за
ними права користування даним жилим
приміщенням, тому у відповідності до
ст. 169 ЖК України у разі припинення
договору найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, наймач і особи, які
проживають з ним, зобов'язані звільнити
жиле приміщення, а в разі відмовлення -
підлягають виселенню в судовому
порядку без надання іншого жилого
приміщення.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачі знали про вимогу власника
будинку звільнити житло (наявні
рішення суду про справи з приводу спору
про будинок), однак ухиляються від
звільнення житла в добровільному
порядку.

Особи, які самовільно зайняли жиле
приміщення, виселяються без надання їм
іншого жилого приміщення (ст. 116 ЖК
України).

Керуючись ст. ст.10, 60, 208, 209, 212-218, 224-228 ЦПК
України, ст.ст. 16,316-319, 321, 383, 391 ЦК
України, ст. 116 ЖК України, п. 23 абзацу
третього Постанова Пленуму Верховного
Суду України № 2 від 12.04.85 р., суд заочно -

р і ш и в :

Позов задоволити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в
користуванні належною їй власністю -
будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення
громадян: ОСОБА_3, ОСОБА_4 без надання
іншого жилого приміщення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Закарпатської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня проголошення
рішення апеляційної скарги. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий
Морозова Н. Л.