Номер провадження: 22-ц/785/3769/14
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Бабія А.П.

- Варикаші О.Д.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»,
третя особа, не заявляє самостійних
вимог - ОСОБА_4 про визнання кредитного
договору та договору іпотеки недійсним
та за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 27.06.2007 року, за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 07 серпня 2013 року, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк», третя особа: ОСОБА_4 про
визнання кредитного договору та
договору іпотеки недійсним,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 27
червня 2007 року між позивачем та
відповідачем був укладений договір №
0. Відповідно до п.1.1 та п.1.5
кредитного договору Банк зобов'язався
надати позивачу кредитні кошти шляхом
зарахування Банком коштів на поточний
рахунок позивача № НОМЕР_1 з терміном
погашення по 27.06.2017 року включно не
відновлювальної кредитної лінії у сумі
34 000,00 доларів США.

Відповідно до п.п.1.3.1., п.1.3 кредитного
договору позичальник зобов'язується
сплатити відсотки за користування
кредитом у розмірі 13,50 % річних за
фактичний період користування
кредитним договором. У виконання
боргових зобов'язань за кредитним
говором між ОСОБА_4 та банком був
укладений договір іпотеки від 27 червня
2007 року.

Відповідно до умов вказаного договору
іпотеки, третьою особою передано до
Банку в іпотеку нерухоме майно -
двокімнатна квартира, що розташована
за адресою: АДРЕСА_1

Позивач у своїй позовній заяві
вказував, що на день укладання
кредитного договору курс іноземний
валюти становив 1 USD = 5,05 гривень, а на
сьогоднішній день курс становить 1 USD =
8,17 гривень, тобто існує істотна зміна
становища, щодо виконання боргових
зобов'язань, і сума боргу значно зросла,
та позивач не згоден з умовами
кредитного договору, тому був змушений
звернутися до суду з відповідним
позовом.

Публічне акціонерне товариство з
даними позовними вимогами не згодне, та
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 27.06.2007 року, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що 27 червня 2007 року
ПАТ «Укрсиббанк» надало ОСОБА_3 кредит
у іноземній валюті у сумі 34 000,00 доларів
США, строком 27.07.2007 року по 27.06.2017 року, а
ОСОБА_3 зобов'язався повернути кредит
та сплатити проценти, комісію в
порядку, строки та на умовах цього
договору.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором, 27.06.2007 року між
банком та ОСОБА_4, укладено іпотечний
договір нерухомого майна, а саме:
двокімнатна квартира, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1.

Також кредит наданий ОСОБА_3 був
забезпечений порукою ОСОБА_5, та між
позивачем та ОСОБА_5 укладено договір
поруки № 124114 від 27.06.2007 року.

Перед банком ОСОБА_3 свої зобов'язання
не виконував, кредит не погасив, тому
ПАТ «Укрсиббанк» був змушений
звернутися до суду.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився,
про причину не явки до суду не
сповістив.

Представник ПАТ «Укрсиббанк» у судове
засідання не з'явився, в матеріалах
справи є заява про розгляд справи у
його відсутність.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася.

ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася.

Рішенням Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_3 про визнання кредитного
договору та договору іпотеки недійсним
відмовлено.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5 у солідарному
порядку на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
на загальну суму заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 27.06.2007 року в сумі 43
755,26 доларів США, що по курсу НБУ на
02.12.2011 року становить 349 600 (триста сорок
п'ять тисяч шістсот) гривень 12
(дванадцять) копійок.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором від 27.06.2007 року,
а саме на двохкімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4.

Стягнуто у солідарному порядку з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
судові витрати по сплаті судового
збору у сумі 2 823,00 (дві тисячі вісімсот
двадцять три) гривні.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким в
задоволенні позовних вимог позивача
відмовити у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 27 червня 2007 року
між ОСОБА_3 та АКІБ «Укрсиббанк»
(відповідно до змін установчих
документів, які зареєстровані у
Державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб, підприємців 18.12.2009 року,
здійснених на виконання вимог Закону
України «Про акціонерні товариства»
від 17.09.2008 року за № 514-VІ, АКІБ
«Укрсиббанк» змінив назву на ПАТ
«Укрсиббанк»), було укладено договір
про надання споживчого кредиту №
0, згідно якого ОСОБА_3 отримав
кредит у розмірі 34 000,00 доларів США.

Відповідно до умов договору, ПАТ
«Укрсиббанк» зобов'язався надати
ОСОБА_3 кредитні кошти у розмір 34 000,00
доларів США з терміном погашення по
27.06.2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором 27 червня 2007 року
між ПАТ «Укрссиббанк» та ОСОБА_4, яка є
майновим поручителем, був укладений
іпотечний договір, серії ВЕР № 558391,
який посвідчений приватним нотаріусом
Білгород - Дністровського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_8, та зареєстровано в реєстрі за №
49, згідно якого ОСОБА_4 зобов'язалася
перед ПАТ «Укрсиббанк» відповідати
солідарно з ОСОБА_3 на виконанню усіх
грошових зобов'язань за договором №
0 від 27.06.2007 року та передала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
двокімнатну квартиру, яка розташована
за адресою: вул. Сонячна , 6, кв. 17, м.
Білгород-Дністровський, Одеська
область.

Відповідно до договору поруки № 124114
від 27 червня 2007 року, ОСОБА_5,
зобов'язалась перед ПАТ «Укрсиббанк»
відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх
його зобов'язань перед ПАТ
«Укрсиббанк», що виникли з договору
надання споживчого кредиту № 0
від 27.06.2007 року.

ОСОБА_3, у своєму позові посилався на ст.
З ЦК України, ч. 4 ст., ч. 5 ст .5 Декрету КМУ
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» індивідуальної
ліцензії, тому надання та одержання
кредиту в іноземній валюті,
використання іноземної валюти, як
засобу платежу можливо при дотриманні
суб'єктами господарських відносин
імперативних вимог законодавства, щодо
держання відповідної індивідуальної
ліцензії.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги посилання позивача
ОСОБА_3 з наступних підстав:

Відповідно до ч. ч. 1, 2. 4 ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19 лютого 1993
року № 15-93 Національний банк України
видає індивідуальні та генеральні
ліцензії на здійснення валютних
операцій, які підпадають під режим
ліцензування згідно з цим Декретом;
генеральні ліцензії видаються
комерційним банкам та іншим фінансовим
установам України, національному
оператору поштового зв'язку на
здійснення валютних операцій, що не
потребують індивідуальної ліцензії, на
весь період дії режиму валютного
регулювання; індивідуальні ліцензії
видаються резидентам і нерезидентам на
здійснення разової валютної операції
на період, необхідний для здійснення
такої операції.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законо давства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обо роту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що
грошове зобов'язання має бути викона не
у гривнях. Якщо у зобов'язаній
визначено грошовий еквівалент в
іноземній ва люті, сума, що підлягає
сплаті у гривнях, визначається за
офіційним курсом відповідної валюти на
день платежу, якщо інший порядок її
визначення не встанов лений договором
або законом чи іншим
нормативно-правовим актом.
Використання іноземної валюти, а також
платіжних документів в іноземній
валюті під час здійснен ня розрахунків
на території України за зобов'язаннями
допускається у випадках, по рядку та на
умовах, встановлених законом.

Пункт 1 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»
передбачає право банку здійснювати
операції з валютними цінностями.

Згідно з п. 2.3 Положення про порядок
видачі банкам банківських ліцензій,
письмових дозволів та ліцензій на
виконання окремих операцій (далі -
Положення), затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 17 липня 2001 р. № 275, за наявності
банківської ліцензії та за умови
отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, зокрема ведення рахунків
клієнтів (резидентів і нерезидентів) в
іноземній валюті, залучення та
розміщення іноземної валюти на
валютному ринку України, інші операції
з валютними цінностями на валютному
ринку України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Таким чином банк як фінансова установа
може укладати кредитні договори,
предметом яких є іноземна валюта, за
наявності в нього банківської ліцензії
та відповідного письмового дозволу.

З урахуванням наведеного та з огляду на
положення статей 526, 533, 627 1054 ЦК в разі,
коли за умовами кредитного договору
позичальник одержав у вигляді грошових
коштів в іноземній валюті, він
зобов'язаний повернути кредитодавцю на
вимогу останнього цей кредит у вигляді
грошових коштів у тій самій сумі і в тій
самій валюті, що були ним одержані. Якщо
у договорі визначено грошовий
еквівалент в іноземній валюті, сума, що
підлягає сплаті у гривнях,
визначається за офіційним курсом
відповідної валюти на день платежу.

При таких даних суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що у
задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання
кредитного договору недійсним
необхідно відмовити.

Що стосується вимоги про визнання
недійсним договору іпотеки серії ВЕР №
558391 від 27 червня 2007 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ПАТ «Укрсиббанк», який
посвідчений приватним нотаріусом
Білгород - Дністровського міського
нотаріального округу Одеської області
ОСОБА_9, та зареєстровано в реєстрі за №
49, то суд першої інстанції правильно
вважав, що підстав для задоволення
вказаних вимог на має, оскільки він
складений, згідно норм Закону України
«Про іпотеку» та Закону України «Про
нотаріат».

Згідно ст. З «Закону України», іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішення суду. У порядку ст. 35 Закону
України «Про іпотеку» банком
направлені вимоги про усунення
порушення положень кредитного
договору на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_4

Через невиконання ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед ПАТ
«Укрсиббанк» по кредитному договору
розмір заборгованості станом на 02.12.2011
року складала 43 755,26 доларів США з яких:

- заборгованість за основним боргом та
прострочення кредитом - 28 332,54 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 226 374,16 гривень;

- заборгованість по строковим та
простроченим процентам за
користування кредитом - 12 754,38 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 101 906,22 гривень.

- сума пені за несвоєчасне погашення
заборгованості за кредитом - 1 169,51
доларів США,, що в еквіваленті по курсу
НБУ становить 9 344,25 гривень;

- сума пені за несвоєчасне погашення
заборгованості по процентам за
користування кредитом - 1 498,83 доларів
США, що в еквіваленті по курсу НБУ
становить 11 975,49 гривень.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, а зобов'язання має
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України.

Відповідно до договору іпотеки від
27.06.2007 року, договору поруки від 27.06.2007
року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідають
перед ПАТ «Укрсиббанк» солідарно за
невиконання зобов'язань ОСОБА_3,
передбачених кредитним договором від
27.06.2007 року.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Порука припиняється на підставі ст. 559
ЦК України. Будь-яких даних
передбачених статтею 559 ЦК України
відповідачами не наведено.

Відповідно до вимог ст. 546 ЦК України,
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою при триманням,
завдатком.

Частина 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Стаття 550 передбачає, що
право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; зміна умов зобов'язання;
сплата неустойки; відшкодування
збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст.ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог та заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних суд першої інстанції
обґрунтовано вважав, що позовні вимоги
АКІБ „УкрСиббанк" підлягають
задоволенню.

Ствердження відносно того, що
одночасно неможливо стягувати
заборгованість та звернення стягнення
на предмет іпотеки, то суд першої
інстанції задовольнив позовні вимоги
та стягнув з ОСОБА_3, ОСОБА_5 у
солідарному порядку на користь
Публічного акціонерного товариства
«Укрсиббанк» на загальну суму
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту та звернув
стягнення на предмет іпотеки за
іпотечним договором від 27.06.2007 року, а
саме на кімнатну квартиру, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить на праві приватної власності
ОСОБА_4, тобто з іншою особи, яка є
майновим поручителем ОСОБА_3.

Що стосується посилань зазначених в
апеляційній скарзі про застосування
Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», який набрав
чинності 07.06.2014 року, то колегія суддів
не вбачає можливість для його
застосування з наступних підстав.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межax доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

У ч. 1 ст. 304 ЦПК України визначено, що
справа розглядається апеляційним
судом за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою.

Сам по собі наведений вище Закон
України не може бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, оскільки на час його
ухвалення місцевий суд і не міг його
застосувати, так як його не існувало, а
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду з огляду
на те законодавство, яке існувало на
час його ухвалення.

Між тим суд першої інстанції одночасно
звернув стягнення на майно майнового
поручителя ОСОБА_4 та на всю суму
заборгованості з ОСОБА_3, ОСОБА_5, тобто
без урахування суми майна на яке
звернуто стягнення.

При таких даних колегія суддів вважає
необхідним рішення Білгород -
Дністровського міськрайонного суду
Одеської області від 07 серпня 2013 року
змінити, доповнивши резолютивну
частину таким змістом: стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_5 у солідарному порядку на
користь Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» на загальну
суму заборгованості в сумі 43 755,26
доларів США, з урахуванням вартості
майна на яке звернуто стягнення, а саме
двохкімнатну квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1, що належить на
праві приватної власності ОСОБА_4..

В іншій частині рішення - залишити без
змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 07 серпня 2013 року по справі за
позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»,
третя особа, не заявляє самостійних
вимог - ОСОБА_4 про визнання кредитного
договору та договору іпотеки недійсним
та за позовом Публічного акціонерного
товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за договором про
надання споживчого кредиту № 0
від 27.06.2007 року змінити, доповнивши
резолютивну частину таким змістом:
стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 у солідарному
порядку на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсиббанк»
на загальну суму заборгованості за
договором про надання споживчого
кредиту № 0 від 27.06.2007 року в сумі 43
755,26 доларів США, що по курсу НБУ на
02.12.2011 року становить 349 600 (триста сорок
п'ять тисяч шістсот) гривень 12
(дванадцять) копійок з урахуванням
вартості майна на яке звернуто
стягнення, а саме двохкімнатну
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, що належить на праві приватної
власності ОСОБА_4.

В іншій частині рішення - залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А.
Станкевич

Судді:
А.П. Бабій

О.Д.
Варикаша