Справа № 203/2572/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2014 року Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Маймур
Ф.Ф.,

при секретарі - Чередник І.О.

за участю: представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської рада, третя
особа - П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора,
Житлово-будівельний кооператив « 33
«Транспортник» про визнання права
власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

14 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до
Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3,
третя особа - П'ята Дніпропетровська
державна нотаріальна контора про
визнання права власності в порядку
спадкування за законом. (а.с. 2-4)

Ухвалою Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 квітня 2014 року
до участі у розгляді справи в якості
третьої особи було залучено
Житлово-будівельний кооператив « 33
«Транспортник». (а.с. 60)

15 травня 2014 року у судовому засіданні
ухвалою суду проголошеною без виходу
до нарадчої кімнати було притягнуто до
участі у розгляді даної справи у якості
співвідповідача - Дніпропетровську
міську раду. (а.с. 85)

05 червня 2014 року представником
позивача у судовому засіданні була
подана уточнена позовна заява, яка
ухвалою суду без виходу до нарадчої
кімнати була прийнята до розгляду в
рамках даної цивільної справи. (а.с. 106)

Позивач у позовній заяві з урахуванням
уточнень та представник позивача у
судовому засіданні в обґрунтування
позовних вимог посилались на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дідусь позивача
ОСОБА_4, після його смерті відкрилась
спадщина, яка складається з
кооперативної квартири АДРЕСА_1, за яку
померлим у 1978 році було повністю
виплачено пайовий внесок в сумі 3 703
рублів. Позивач вважає, що
вищезазначена квартира ще за життя
ОСОБА_4 була його особистою власністю.
Також, позивач посилалась на те, що її
мати ОСОБА_5 (донька ОСОБА_4) померла
ІНФОРМАЦІЯ_2, однак на день смерті свого
батька вона з ним не проживала та не
була прописана (зареєстрована) у його
кооперативній квартирі, окрім цього,
батька вона не хоронила та з заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори не зверталась, а тому мати
позивача ОСОБА_5 спадщину після смерті
свого батька не прийняла. З 14.02.1984 року
позивач була прописана та постійно
проживала разом зі своїм дідусем
ОСОБА_4 до дня його смерті та після його
смерті теж продовжує бути
зареєстрованою та проживати у його
квартирі. А отже, позивач з того дня та
по сьогоднішній день безперервно,
відкрито, добросовісно користується
зазначеною квартирою більше 10-ти років,
що на думку позивача є очевидним для
всіх сусідів та інших осіб, які мали
можливість це бачити, позивач не
перешкоджає доступу до квартири іншим
особам, які мали право отримувати про
це інформацію, однак ніхто не звертався
до позивача з вимогами про
витребування майна чи про виселення
позивача з квартири, окрім цього
позивач постійно сплачує всі
комунальні послуги за кооперативну
квартиру. Але крім позивача на квартиру
ОСОБА_4 претендує ОСОБА_3, яка теж разом
з позивачем приймала участь в його
похованні та яка разом з ОСОБА_4
вплачувала пайовий внесок за
кооперативну квартиру, оскільки з 1975
року по 1980 рік ОСОБА_4 проживав однією
сім'єю разом з відповідачем ОСОБА_3 в
його квартирі. Враховуючи
вищевикладене, приймаючи до уваги
посилання позивача в обґрунтування
заявлених позовних вимог, відповідно
до яких вона більше 10 років володіє
квартирою ОСОБА_4, її володіння є
добросовісним, відкритим,
безперервним, тому відповідно до
положень ст. 334 ЦК України позивач
вважає, що має законне право на
отримання у власність за рішенням суду
вищезазначену кооперативну квартиру
за набувальною давністю володіння,
тому позивач звернулась до суду та
просила суд визнати за нею право
власності за набувальною давністю на
кооперативну квартиру АДРЕСА_1, яка
раніше в силу положень Закону України
«Про кооперацію» належала ОСОБА_4,
померлому ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с. 100-103, т. 1)

У судовому засіданні представник
позивача заявлені позовні вимоги з
урахуванням уточнень підтримав та
наполягав на їх задоволенні. (а.с. 208-210,
т. 3)

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не з'явилась, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином, але надіслала на адресу
суду заяву в якій просила суд дану
цивільну справу розглядати без її
участі, зазначивши, що вона не
заперечую проти задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 та розгляду справи в
заочному порядку. (а.с. 83, 90, 93, 112, 147, 153-155 -
т. 1, 186-187, 189, 191 - т. 3)

Представник Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської рада у
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини не явки суд не повідомив, однак
надав до суду письмові заперечення на
заявлені уточнені позовні вимоги в
яких посилався на те, що позивачем
невірно було обрано спосіб захисту,
оскільки в цьому випадку має місце інша
підстава для виникнення права
власності, а саме - спадкування, тому
представник відповідача вважає, що
підстави для звернення до суду про
визнання права власності на нерухоме
майно за набувальною давністю у
позивача відсутні, у зв'язку з чим,
представник відповідача заперечує
щодо визнання права власності за
позивачем на нерухоме майно за
набувальною давністю на спірну
квартиру та просив суд відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог
в повному обсязі. (а.с. 196-198, 205 - т. 3)

Представник П'ятої ДДНК у судове
засідання не з'явився, про час, дату та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, однак в ході розгляду
справи надавав до суду заяви в яких
просив суд розглянути дану справу без
участі свого представника. (а.с. 68, 91, 95,
114, 148, 152, 156 - т.1; а.с. 190, 192, 207 - т.3)

Представник Житлово-будівельного
кооперативу « 33 «Транспортник» у
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином, однак
надіслав на адресу суду заяву в якій
просив суд розглядати дану справу без
його присутності, зазначивши, що як
голова правління ЖБК-33 «Транспортник»
визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та вважає
їх такими, що підлягають задоволенню.
(а.с. 65, 96, 112-113, 117 - т. 1)

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підстав.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
дідусь позивача - ОСОБА_4, який був
зареєстрований та мешкав за адресою:
АДРЕСА_1. На день його смерті залишилась
спадщина, яка складається з зазначеної
квартири, однак у померлого на момент
звернення позивача до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини від 24.01.2014 року, були відсутні
спадкоємці, оскільки дружина
спадкодавця ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_3, а донька спадкодавця (мати
позивача) - ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2,
викладені обставини підтверджуються
копією свідоцтва про смерть ОСОБА_4,
копією свідоцтва про народження
ОСОБА_5, копією свідоцтва про одруження
ОСОБА_5 (ОСОБА_5), копією свідоцтва про
смерть ОСОБА_5,копією свідоцтва про
народження ОСОБА_2, копією свідоцтва
про одруження ОСОБА_2 та копією
матеріалів спадкової справи № 18/2014 до
майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,
наявними в матеріалах справи. (а.с. 6-11,
70-78 - т. 1)

Судом встановлено, що в 1978 році ОСОБА_4
було повністю сплачено пай в сумі 3 703
руб. за квартиру АДРЕСА_1. Крім того,
встановлено, що на момент смерті ОСОБА_4
за вищезазначеною адресою були
прописані дві особи: ОСОБА_4 (власник) та
ОСОБА_2 (онука), що підтверджується
копією довідки ЖБК № 33 «Транспортник»
від 08.01.2014 року та копією довідки ЖБК №
33 «Транспортник» від 23.02.2014 року,
наявними в матеріалах справи. (а.с. 12-13 -
т. 1)

Також, судом встановлено, що відповідно
до звіту про оцінку квартири АДРЕСА_1,
оціночна вартість зазначеної квартири
станом на 02.02.2013 рік складала 149 300 грн.,
що підтверджується копією технічного
паспорта від 26.10.2012 року та звітом про
оцінку квартири від 02.02.2014 року з
додатками, наявними в матеріалах
справи. (а.с. 14-56 - т. 1)

З матеріалів справи вбачається, що
24.01.2014 року П'ятою ДДНК була відкрита
спадкова справа до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, за результатом
розгляду заяви позивача про прийняття
спадщини нотаріальною конторою було
відмовлено позивачу у видачі свідоцтва
про право на спадщину на квартиру
АДРЕСА_1, оскільки під час звернення
позивача до нотаріальної контори вона
не надала правовстановлюючих
документів про належність зазначеного
майна спадкодавцеві, а тому у
нотаріальної контори були відсутні
підстави видати позивачу свідоцтво про
право на спадщину, внаслідок чого
рекомендовано позивачу звернутися до
суду з позовом про визнання право
власності на квартиру АДРЕСА_1, що
підтверджується копією постанови про
відмову у вчинення нотаріальної дії
від 21.01.2014 року, копією листа П'ятої ДДНК
від 19.02.2014 року та іншими копіями
матеріалів спадкової справи відкритої
24.01.2014 року до майна померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, наявними в
матеріалах справи. (а.с. 69-80)

Судом при дослідженні матеріалів
справи було встановлено, що 19.12.2013 року
в Четвертій ДДНК після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 на підставі заяви
про прийняття спадщини № 3335 від 19.12.2013
року від імені ОСОБА_2 було відкрито
спадкову справу № 1216/2013. До зазначеної
спадкової справи було долучено заяву
про відмову від спадщини від імені
ОСОБА_9, справжність підпису на якій
було засвідчено приватним нотаріусом
ДМНО Шульдіною Т.В. Також з матеріалів
спадкової справи вбачається, що 05.03.2014
року до спадкової справи надійшла
заява про видачу свідоцтва про право на
спадщину № 537 від імені ОСОБА_11 на
підставі ст. 1266 ЦК України, та заява про
відмову від спадщини № 538 від імені
ОСОБА_12, однак на момент розгляду
справи свідоцтва про право на спадщину
особам не видавались та будь-яких інших
заяв до зазначеної спадкової справи не
надходило, що підтверджується листом
Четвертої ДДНК від 21.05.2014 року та копією
спадкової справи № 1216/2013 до майна
померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5, наявними
в матеріалах справи. (а.с. 97-98, 120-142 - т. 1)

Встановлено, що станом на 01.07.2014 рік
відомості щодо права власності, інших
речових прав, іпотеки, обтяжень
нерухомого майна відсутні в Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
інформаційною довідкою від 01.07.2014 року,
наявною в матеріалах справи. (а.с. 150,151 -
т. 1)

Також, судом встановлено, що станом на
31.12.2012 рік в інвентаризаційній справі,
яка наявна в КП «ДМБТІ» відсутні
відомості щодо реєстрації прав
власності за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується листом КП «ДМБТІ» від
23.06.2014 року, наявним в матеріалах
справи. (а.с. 157 - т. 1)

Судом під час розгляду справи було
встановлено, що позивач проживаючи за
адресою: АДРЕСА_1, у період з 2002 року по
2014 рік сплачувала за даної адресою
надані різні комунальні послуги, що
підтверджується копіями та
оригіналами квитанцій про сплату
комунальних послуг долучених до
матеріалів справи. (а.с. 163-256 - т. 1, а.с. 1-254
- т. 2, а.с. 1-175 - т. 3)

Правовідносини, які виникли між
сторонами урегульовані нормами
Конституції України, Цивільного
кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР),
Цивільного Кодексу України (далі - ЦПК
України), Закону України «Про
власність» (в редакції закону від 07.02.1991
року) та іншими нормативно-правовими
актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 15 ЦПК
України до суду може звернутись кожна
особа, яка вважає, що її право чи
охоронюваний законом інтерес порушено
чи оспорюється.

Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України, суд може
захистити цивільне право або інтерес
сторони лише способом, що встановлений
договором або законом.

Стаття 41 Конституції України зазначає,
що право приватної власності
набувається в порядку визначеному
законом.

Згідно ст. 15 Закону Української РСР
«Про власність» член житлового,
житлово-будівельного, дачного,
гаражного чи іншого кооперативу або
товариства, який повністю вніс свій
пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж
будівлю або приміщення, надані йому в
користування, набуває права власності
на це майно.

Відповідно до ст. 19-1 Закону України
«Про кооперацію» до прав членів
кооперативу на його майно включається
те, що член житлово-будівельного,
дачного-будівельного,
гаражно-будівельного, садового,
дачного чи іншого відповідного
кооперативу має право володіння,
користування, а за згодою кооперативу -
і розпоряджання квартирою, дачею,
гаражем, іншою будівлею, спорудою або
приміщенням кооперативу, якщо він не
викупив це майно. У разі викупу
квартири, дачі, гаража, іншої будівлі,
споруди або приміщення член
житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного, житлового,
дачного, гаражного кооперативу чи
іншого відповідного кооперативу стає
власником цього майна. Право власності
на таке майно у члена кооперативу
виникає з моменту державної реєстрації
цього права відповідно до закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту такої
реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавства, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ
№ 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику
у справах про спадкування» у разі
смерті члена житлово-будівельного,
дачно-будівельного,
гаражно-будівельного кооперативу,
члена садівницького товариства, яким
до дня смерті не були внесені повністю
пайові внески, до складу спадщини
входять частина внесеного паю та інші
суми, які підлягають поверненню, а не
квартира, дача, гараж, садовий будинок.
Частка пайового внеску, що належала
померлому, входить до складу спадщини
на загальних підставах. Якщо
спадкодавець повністю вніс пайовий
внесок, то до складу спадщини
включається відповідно квартира, дача,
гараж, садовий будинок, інші будівлі та
споруди.

Згідно ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого. До
числа спадкоємців першої черги
належить також дитина померлого, яка
народилася після його смерті. Онуки і
правнуки спадкодавця є спадкоємцями за
законом, якщо на час відкриття спадщини
немає в живих того з їх батьків, хто був
би спадкоємцем; вони успадковують
порівну в тій частці, яка належала б при
спадкоємстві за законом їх померлому
родителю.

Відповідно до положень п. 8 Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України
правила ст. 344 ЦК України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом,
та беручи до уваги, що ЦК України
набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому
положення ст. 344 ЦК України поширюються
на правовідносини, що виникли з 1 січня
2001 року. Отже, визнання судом права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю може мати місце
не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суд виходить з того, що коли
строк давнісного володіння почався
раніше 1 січня 2001 року, то до строку,
який дає право на набуття права
власності за набувальною давністю,
зараховується лише строк з 1 січня 2001
року. Разом із тим, якщо перебіг строку
володіння за давністю почався після
цієї дати, то до строку набувальної
давності цей період зараховується
повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років набуває право
власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Добросовісність є однією із засад
цивільного законодавства, наряду зі
справедливістю та розумністю
відповідно до ст. 3 ЦК України.

За змістом наведеної норми права,
позивачка має довести, окрім
безперервності, відкритості і давності
володіння нерухомим майном, щодо якого
у неї відсутні підстави для володіння і
набуття права власності, ще і інші
обставини, які мають суттєве значення
для справи, зокрема, добросовісність
володіння, відсутність інших осіб, які
претендують на спірне майно.

Таким чином, зазначена норма права
визначає ознаки володіння, які є
необхідними для набуття права
власності на річ за набувальною
давністю, оскільки володіння має бути
добросовісним, тобто позивач не знала і
не могла знати про те, що вона володіє
чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у
зв'язку з якими виникло володіння чужою
річчю, не давали найменшого сумніву
щодо правомірності набуття майна.

Позов про право власності за давністю
володіння не може пред'являти законний
володілець або особа, яка володіє
майном за волею власника і завжди
знала, хто є її власником. Тобто
виключено набуття права власності на
майно, яке знаходиться у володінні
власника і ніколи не вибувало з його
володіння.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ» № 5 від 7 лютого 2014 року,
можливість пред'явлення до суду позову
про визнання права власності за
набувальною давністю випливає з
положень статей ст. ст. 15,16 ЦК України, а
також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з
якими захист цивільних прав
здійснюється судом шляхом визнання
права. У зв'язку з цим позивач, яка
заявила про давність володіння і
вважає, що у неї є всі законні підстави
бути визнаною власником майна за
набувальною давністю, має право
звернутися до суду з позовом про
визнання права власності.

Суд при вирішенні зазначеної цивільної
справи враховує норми, які регулюють
підстави виникнення права власності на
нерухоме майно, а саме квартиру
АДРЕСА_1, норми щодо складу спадщини
померлого ОСОБА_4, а також чи належав та
на якій правовій підставі
вищезазначений об'єкт нерухомості
померлому ОСОБА_4

Також, суд при розгляді даної справи
виходив з того, що позивач як
незаконний володілець, протягом всього
часу володінням квартирою повинна була
бути впевнена, що на це майно не
претендують інші особи, і вона отримала
це майно з підстав, достатніх для того,
щоб мати право власності на нього.

Суд вирішуючи даний спір приймає до
уваги, що спірна квартира не є чужим
майном для позивача ОСОБА_2, оскільки,
відповідно до відмітки про реєстрацію
позивача в паспорті та довідки наданою
ЖБК № 33 «Транспортник» від 23.02.2014 року,
позивач починаючи з 14.02.1984 року була
прописана та постійно проживала разом
із своїм дідусем ОСОБА_4 до дня його
смерті та після його смерті продовжує
бути зареєстрованою та постійно
проживати в його квартирі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, а отже
суд приходить до висновку, що позов про
визнання право власності за
набувальною давністю не може бути
пред'явлений позивачем, яка володіє
майном по волі власника і завжди знала
хто є власником даної квартири.

Окрім цього, суд при вирішенні
заявлених позовних вимог враховує
роз'яснення викладені у листі Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про
практику застосування судами
законодавства під час розгляду
цивільних справ про захист права
власності та інших речових прав»,
відповідно до яких визнання за
володільцем права власності на
нерухоме майно на підставі статі 344 ЦК
України можливе лише за наявності
необхідних умов: добросовісності
заволодіння, відкритості,
безперервності, безтитульності
володіння. Крім того, за набувальною
давністю може бути набуто право
власності на нерухоме майно, яке не має
власника, або власник якого невідомий,
або власник відмовився від права
власності на належне йому нерухоме
майно та майно, що придбане
добросовісним набувачем і у
витребуванні якого його власнику було
відмовлено.

Крім того, застосування набувальної
давності до даних правовідносин
передбачає відсутність титулу
(підстави) для виникнення права
власності в момент захоплення
(заволодіння) чужою річчю. У разі якщо
існує інша підстава для виникнення
права власності у момент заволодіння
(наприклад, спадкування), а сторона
посилається на строк набувальної
давності, слід визнати, що стороною
вибрано невірний спосіб захисту, тобто
такий, який не відповідає специфіці
правовідносин, що виникли.

Аналізуючи вищевикладені норми
законодавства, які регулюють виникли
між сторонами правовідносини,
приймаючи до уваги, що у 1978 році ОСОБА_4
була повністю сплачена вартість
квартири АДРЕСА_1, а отже згідно чинного
на той період законодавства України
ОСОБА_4 за життя набув право власності
на спірну квартиру, враховуючи, що у
зазначеній квартирі була
зареєстрована та постійно проживала
позивач разом зі своїм дідусем ОСОБА_4,
тому на момент смерті ОСОБА_4 у спірній
квартирі було зареєстровано дві особи,
а саме позивач та ОСОБА_4, суд приходить
до висновку, що позивач була обізнана
хто є власником спірної квартири, кому
та на підставі яких документів
належить право власності на квартиру
АДРЕСА_1.

Суд при вирішенні позовних вимог також
виходив з того, що після смерті ОСОБА_4
спадкоємцем першої черги була його
донька (мати позивача) ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_2, проте за життя
ОСОБА_5 не прийняла спадщину після
смерті ОСОБА_4 (батька), тому внаслідок
звернення позивача ОСОБА_2 до
нотаріальної контори їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину після смерті ОСОБА_4,
у зв'язку з відсутністю в неї
правовстановлюючого документу на
спірну квартиру, тому суд приходить до
висновку про відсутність підстав для
застосування набувальної давності до
виниклих між сторонами правовідносин,
оскільки застосування набувальної
давності передбачає відсутність
титулу для виникнення права власності
в момент заволодіння чужою річчю, однак
як вбачається з встановлених під час
судового розгляду фактичних обставин
справи у позивача існує інша підстава
для виникнення права власності у
момент заволодіння спірною квартирою,
а саме спадкування, тому суд вважає, що
позивачем при зверненні до суду, а саме
після уточнення позовних вимог було
невірно обрано спосіб захисту
порушеного права, оскільки він не
відповідає специфіки виниклих між
сторонами правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, суд
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог виходив з того, що набуття
спадкових прав та їх оформлення не
передбачено шляхом визнання права
власності за давністю володіння
відповідно до правил встановлених ст.
344 ЦК України, оскільки відповідно до
змісту зазначеної норми набуття права
власності на майно за набувальною
давністю є самостійною підставою
набуття права власності, однак в
зазначеному випадку право власності на
нерухоме майно повинно переходити від
спадкодавця до спадкоємниці, а отже
спори про набуття права власності за
набувальною давністю не є спорами із
спадкування, в тому числі й у випадках,
коли позивач заявляє про давність
володіння, у зв'язку з чим суд приходить
до висновку про необґрунтованість
заявлених позовних вимог та вважає
необхідним відмовити позивачу в
задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. 529 ЦК УРСР (1963
року), ст.ст. 3, 16, 344, п. 8 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України, ст. 15
Закону Української РСР «Про
власність», ст. 19-1 Закону України «Про
кооперацію», ст. 3 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 10,
11, 60, 61, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до
ОСОБА_3, Територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської рада, третя
особа - П'ята Дніпропетровська державна
нотаріальна контора,
Житлово-будівельний кооператив « 33
«Транспортник» про визнання права
власності за набувальною давністю -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення шляхом подання
апеляційної скарги через Кіровський
районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя
Ф.Ф.
Маймур