Справа № 717/840/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 листопада 2014 року смт.
Кельменці

Кельменецький районний суд
Чернівецької області в складі:

головуючого – судді
Телешмана О.В.,

при секретарі
Попельницькій С.С.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду смт. Кельменці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання договорів купівлі
– продажу недійсними та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користування власністю та
зобов'язання утриматись від вчинення
дій, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до Кельменецького
районного суду позовну заяву, в якій
просить:

1. Постановити рішення, яким
визнати недійсним договір купівлі –
продажу садового будинку, що по вул.
Миру 4 с. Макарівка Кельменецького
району Чернівецької області, який
укладений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу 30.12.2009 року.

2. Визнати недійсним договір
купівлі – продажу земельної ділянки,
що розташована по вул. Миру 4 с.
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області, в розмірі 0,1412 га,
який укладений приватним нотаріусом
Чернівецького міського нотаріального
округу 30.12.2009 року.

Позов заявлений з тих підстав, що що
вказані вище договори купівлі –
продажу садового будинку та земельної
ділянки були укладені позивачем ОСОБА_1
під впливом тяжких для нього обставин і
на вкрай невигідних умовах.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду
зустрічний позов, в якому просить:

1. Усунути перешкоди, які чинить ОСОБА_1
у користуванні ОСОБА_3 власністю
– садовим будинком, що розташований по
вул. Миру 4 в с. Макарівка
Кельменецького району Чернівецької
області.

2. Звільнити приміщення садового
будинку, що розташований по вул. Миру 4 в
с. Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області від речей, які
знаходяться в ньому.

3. Зобов’язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_3
ключ від вхідних дверей садового
будинку, що розташований по вул. Миру 4 в
с. Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області.

4. Зобов’язати ОСОБА_1 не чинити
перешкоди ОСОБА_3 в користуванні
садовим будинком, що розташований по
вул. Миру 4 в с. Макарівка
Кельменецького району Чернівецької
області.

Позов ОСОБА_3 заявлений з тих підстав,
що відповідач першкоджає йому в
користуванні його власністю.

Позивач ОСОБА_5 пояснив, що позов він
підтримує повністю, а зустрічний позов
не визнає повністю. В 2009 році в нього
склалися складні життєві обставини.
Він змушений був взяти кредит і
звернувся до кредитної спілки.
Керівник даної спілки ОСОБА_6 погодився
надати йому кредит. Йому також
необхідно було погасити кредит в банку
так як він був поручителем по
кредитному договору. В нього була
складна фінансова ситуація. Він не
отримував заробітну плату, дочка
поступала в університет і потрібні
були кошти на репетиторство, хворіла
мати, тому він отримав в кредитній
спілці позику під заставу садового
будинку. Щоб отримати кредит ОСОБА_6
примусив його укласти договір купівлі -
продажу будинку та землі з ким він
скаже. Коли він уклав спірні договори
купівлі – продажу з відповідачем, то
отримав кредит в кредитній спілці. Він
не збирався продавати садовий будинок
та земельну ділянку, але йому потрібний
був кредит. Кошти за спірний будинок та
земельну ділянку відповідач йому не
передавав, а отримав він гроші в
кредитній спілці. Після цього
відповідач в садовому будинку не
проживав. В нотаріуса він читав та
підписував спірні договори, але вважав
це формальністю для отримання кредиту
в кредитній спілці. Лише в квітні 2014
року відповідач ОСОБА_3 звернувся до
нього щоб звільнити садовий будинок,
але він відмовляється це робити так як
вважає, що спірні договори є недійсними
і ОСОБА_3 не є власником будинку. Ключі
від вхідних дверей будинку в нього і
ОСОБА_3 не має можливості користуватися
спірним будинком.

Представник позивача ОСОБА_2 позов
підтримав повністю з підстав
зазначених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 пояснив суду, що
позов ОСОБА_1 він не визнає повністю, а
зустрічний позов підтримує повністю. В
середині грудня 2009 року його знайомий
ОСОБА_6 запропонував придбати садовий
будинок в селі Макарівка
Кельменецького району Чернівецької
області. Вони поїхали та оглянули
будинок, який позивач ОСОБА_1 їм
показував. З останнім вони домовилися
укласти договори до кінця року. В
подальшому вони зустрілися в
нотаріуса, де до підписання договорів
він особисто передав ОСОБА_1 гроші за
земельну ділянку та садовий будинок і в
подальшому вони підписали договори. На
той час він не наполягав на звільненні
будинку, так як придбав його на
перспективу. Коли він весною 2014 року
звернувся до ОСОБА_1 з проханням
передати йому ключі від будинку та
звільнити його, то він відмовив йому і
потім він отримав позов. Право
власності на будинок він зареєстрував
в 2012 році, а право власності на земельну
ділянку у вересні 2014 року.

Свідок ОСОБА_7 дала суду показання про
те, що вона є дружиною позивача ОСОБА_5 В
2009 році її чоловік працював директором
фірми «НАДА», яка зазнала збитків і
перебувала у скрутному фінансовому
становищі. Для погашення кредиту вони
змушені були взяли кредит у кредитній
спілці на кабальних умовах. Також в
сім'ї були фінансові труднощі, так як
чоловік хворів і потрібні були кошти на
лікування. В них також є троє дітей.
Старша дочка готувалася до вступу в
вищий учбовий навчальний заклад і на
оплату репетиторів також потрібні були
кошти. Дачу вони не хотіли продавати і
не мали наміру цього робити. Голова
кредитної спілки ОСОБА_6 пояснив, що
укладення договорів купівлі – продажу
є фіктивним. Вона цьому не придала
значення і давала нотаріальну згоду на
укладення її чоловіком спірних
договорів. Від кредитної спілки вони
отримали 56 та 57 тисяч гривень. Будинком,
стосовно якого був укладений договір
купівлі продажу користуються вони з
чоловіком. Вона вважає, що відповідач
не має права користуватись даним
будинком. Відповідач не має доступу до
будинку.

Судом досліджено такі інші докази:
копія посвідчення № 009015, копія витягу з
медичної карти стаціонарного хворого
№ 3924 від 13.04.2010 року, копія витягу з
медичної карти стаціонарного хворого
№ 14115 від 29.11.2011 року, копія довідки
ОСОБА_8 від 08.05.2014 року, копії довідок
про середню заробітну плату ОСОБА_7 від
29.04.2014 року № 822,821, копія довідки
Чернівецького національного
університету ім.. ОСОБА_9 від 10.09.2013 року
№ 1724-1, копія довідки КЖРЕП №14 від 26.04.2014
року № 463, копія свідоцтва про
укладення шлюбу від 14.11.1993 року серії
І-ЕГ № 466306, копія довідки про вчинення
нотаріальної дії від 24.04.2014 року № 59,
копія договору купівлі – продажу
земельної ділянки від 30 грудня 2009 року,
копія кредитного договору №12-30 від
30.12.2009 року, копія кредитного договору
від 06.01.2010 року № 01-06, копія витягу з
поземельної книги від 03.06.2011 року № V
-612011, копія витягу з Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку від 08.08.2013 року, копія договору
поруки від 30.11.2007 року №9/П-07, копія
кредитного договору №9/К-07, лист
«Укрпромбанку» від 19.02.2010 року № 150,
копія довідки приватної виробничо –
комерційної фірми «Нада» від 07.05.2014
року № 611, копії довідок приватної
виробничо – комерційної фірми «Нада»
від 07.05.2014 року № 6/2,6/3,6/4,6/5, копія витягу
з медичної карти стаціонарного хворого
№ 6652 від 14.05.2012 року, копія витягу про
державну реєстрацію прав від 28.09.2012
року № 35661524, витяг з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 23.09.2014
року № 27170392.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 30 грудня
2009 року були укладені договори
купівлі-продажу садового будинку,
гаража, бесідки, воріт, хвіртки, огорожі
та земельної ділянки площею 0,142 га, які
розташовані по вул. Миру, 4, в селі
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області, що стверджується
копіями договорів купівлі продажу
будинку та земельної ділянки. Право
власності на вказаний вище садовий
будинок ОСОБА_3 зареєстровано 28.09.2012
року в Кельменецькому БТІ, що
підтверджується копією витягу з
реєстру права власності. Право
власності на земельну ділянку площею
0,142 га зареєстровано ОСОБА_3 23.09.2014 року,
що підтверджується витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності від 23.09.2014 року № 27170392.

Відповідно до ст.657 Цивільного кодексу
України ( далі ЦК України) в редакції
чинній станом на момент укладення
спірних право чинів - 30.12.2009 року
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації. Відповідно до ч. 1
ст.210 ЦК України правочин підлягає
державній реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК
України якщо договір про відчуження
майна підлягає державній реєстрації,
право власності у набувача виникає з
моменту такої реєстрації. Відповідно
до п. 6 «Тимчасового порядку державної
реєстрації правочинів», затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 травня 2004 р. N 671 (чинного на момент
укладення спірних договорів) державна
реєстрація правочинів проводиться
шляхом внесення нотаріусом запису до
Реєстру одночасно з його
нотаріальним посвідченням. З копій
спірних договорів вбачається, що вони
були зареєстровані нотаріусом в
реєстрі під № 5352 та 5355.

Таким чином, відповідач
ОСОБА_3 з 30.12.2009 року та наданий час є
власником садового будинку, гаража,
бесідки, воріт, хвіртки, огорожі та
земельної ділянки площею 0,142 га, які
розташовані по вул. Миру, 4, в селі
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області. Позивач ОСОБА_1
проживає в спірному садовому будинку
та користується спірним нерухомим
майном. При цьому він не допускає
відповідача ОСОБА_3 в садовий будинок,
не передає йому ключ від вхідних дверей
будинку. Дану обставину в судовому
засіданні визнав ОСОБА_1, а також дану
обставину підтвердила свідок ОСОБА_7
Позивач ОСОБА_1 чинить відповідачу
ОСОБА_3 перешкоди в користуванні
садовим будинком, який належить
позивачу на праві власності, оскільки
ОСОБА_1 проживає в даному будинку та не
допускає в нього відповідача ОСОБА_3
ОСОБА_3 має намір користуватися
будинком та проживати в ньому.

Вказані вище обставини стверджується
взаємним зв'язком доказів, досліджених
судом у їх сукупності. Дані докази є
належними та допустимими.

Таким чином, між сторонами склалися
зобов'язальні правовідносини з приводу
купівлі – продажу нерухомого майна та
правовідносини з приводу права
власності.

Суд вважає, що вказані вище договори
купівлі – продажу садового будинку та
земельної ділянки укладені позивачем
ОСОБА_1 не під впливом тяжких для нього
обставин і не на вкрай невигідних
умовах.

Зокрема, зі змісту договору купівлі
продажу земельної ділянки ( а.с.126)
вбачається, що ОСОБА_1 підписав даний
договір і на момент укладення даного
правочину був ознайомлений з вимогами
цивільного законодавства щодо
недійсності правочинів та укладав
даний правочин при здоровому розумі,
ясній пам'яті та діючи добровільно,
розуміючи значення своїх дій та
правові наслідки укладення договору.
Згідно п.2,3 даного договору визначено,
що продаж вчинено за 19852 гривні і ця
сума повністю отримана ОСОБА_1 до
підписання даного договору. Зазначену
в договорі ціну ОСОБА_1 вважав вигідною
і її розмір не був пов'язаний зі збігом
тяжких обставин і повністю його
задовольняв. В п.6 даного договору
ОСОБА_1, як продавець свідчив, що
договір не укладається під впливом
тяжкої для нього обставини. В п.7
договору сторони ствердили, що
укладення договору відповідає їх
інтересам, волевиявлення є вільним і
усвідомленим, відповідає їх внутрішній
волі, умови договору зрозумілі і
відповідають реальні домовленості
сторін, договір не приховує іншого
правочину і спрямований на реальне
настання наслідків, які обумовлені в
ньому.

З договору купівлі – продажу садового
будинку (а.с.127) вбачається, що ОСОБА_1
підписав даний договір і на момент
укладення даного правочину був
ознайомлений з вимогами цивільного
законодавства щодо недійсності право
чинів та укладав даний право чин при
здоровому розумі, ясній пам'яті та
діючи добровільно, розуміючи значення
своїх дій та правові наслідки
укладення договору. Згідно п.3,4 даного
договору визначено, що продаж садового
будинку здійснюється за 123872 гривні і ця
сума повністю отримана ОСОБА_1 до
підписання даного договору. Згідно п.5
даного договору зазначену в договорі
ціну продажу ОСОБА_1 вважав вигідною і
її розмір не був пов'язаний зі збігом
тяжких обставин і повністю його
задовольняв. В п.10 договору сторони
підтвердили, що укладення договору
відповідає їх інтересам, волевиявлення
є вільним і усвідомленим, відповідає їх
внутрішній волі, умови договору
зрозумілі і відповідають реальній
домовленості сторін, договір не
приховує іншого правочину і
спрямований на реальне настання
наслідків, які обумовлені в ньому.
Згідно п.13 даного договору останній був
вчинений за відсутності впливу тяжкої
обставини та обставин, що спонукають
вчинити цей договір на вкрай
невигідних умовах, не є фіктивним чи
удаваним.

Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше, як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданими відповідно до цього
кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№9 «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний судом недійсним на
підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Суд відхиляє доводи та
докази позивача ОСОБА_1 у вигляді
документів про його захворювання, так
як з них вбачається, що позивач хворів
після укладення спірних договорів – з
06.04.2010 року по 13.04.2010 року, з 22.11.2011 року
по 29.11.2011 року та в 2014 році, а не до чи під
час їх укладення. Суд відхиляє доводи
та докази позивача ОСОБА_1 у вигляді
документів про його матеріальне та
сімейне становище, у вигляді
документів, які підтверджують його
кредитні зобов'язання як поручителя,
оскільки з даних документів не
вбачається, що під час укладення
спірних правочинів у ОСОБА_1 були
наявні тяжкі обставини, для усунення
або зменшення яких необхідно було
укладати спірні правочини. При цьому
частина таких документів датована
пізніше за укладення спірних
правочинів.

В порушення ст.60 ЦПК України
позивач ОСОБА_1 не надав суду належних
та допустимих доказів, що на момент
укладення спірних правочинів тяжко
хворів він, або члени його сім'ї чи
родичі, для нього існувала загроза
втратити житло чи загроза його
банкрутства, що спірні правочини були
укладені на вкрай невигідних для нього
умовах, чим друга сторона правочину -
ОСОБА_3 скористався.

Суд вважає ті обставини, що
позивач ОСОБА_1 мав на утриманні на
момент укладення спірних правочинів
трьох неповнолітніх дітей, не мав
власного житла та не отримував
заробітної плати не є тяжкими для нього
обставинами, оскільки він був
працездатним та мав можливість
працювати.

Суд відхиляє доводи та
докази ОСОБА_1 про наявність в нього
зобов'язань за договором поруки, які
були тяжкою обставиною, під впливом
якої він укладав спірні договори,
оскільки ОСОБА_1 не надав суду належних
та допустимих доказів, які б
підтверджували, що приватна виробничо
– комерційна фірма «Нада» на момент
укладення ним спірних договорів мала
заборгованість по кредитному договору
№ 9/К-07 від 13.11.2007 року і за виконання
якого він поручився згідно договору
поруки №9/П-07 від 13.11.2007 року.

Також доводи ОСОБА_1 про
укладення спірних договорів під
впливом тяжких обставин
спростовуються змістом спірних
договорів, з якими позивач був
ознайомлений нотаріусом, підписав їх
30.12.2009 року та з яких вбачається, що вони
були укладені позивачем не під впливом
тяжких для нього обставин.

Крім того, зі змісту ст.233 ЦК України
вбачається, що правочин може бути
визнаний судом недійсним на підставі
статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою
під впливом тяжкої для неї обставини і
на вкрай невигідних умовах, чим друга
сторона правочину скористалася. Тобто,
законодавцем встановлено кілька
обов'язкових обставин, які в сукупності
можуть бути підставню для визнання
правочину недійсним - тяжкі обставини,
вкрай невигідні умови та використання
іншою стороною правочину таких
обставин.

Суд вважає, що позивачем
ОСОБА_1 такі обставини не доведені в
судовому засіданні і в позові йому слід
відмовити повністю за безпідставністю.

Згідно ст. 41 Конституції України право
власності є непорушним і кожен має
право володіти і користуватися своєю
власністю. Згідно ст. 316 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном. Згідно ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд, а
згідно ст. 391 ЦК України власник має
право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном, зокрема
шляхом усунення перешкод у здійсненні
користування своїм майном.

Відповідач ОСОБА_3 бажає проживати та
користуватися спірним будинком, проте
позбавлений такої можливості, оскільки
ОСОБА_1 користується даним будинком, не
передає ОСОБА_3 ключ від вхідних дверей
даного будинку та не допускає його до
даного будинку. Таким чином
ОСОБА_1 порушує право ОСОБА_3 на
користування його майном – садовим
будинком, який розташований по вул.
Миру, 4, в селі Макарівка Кельменецького
району Чернівецької області.

В порушення ст.60 ЦПК України відповідач
ОСОБА_3 не надав суду належних та
допустимих доказів, що на даний час
позивач ОСОБА_1 зберігає якісь речі в
садовому будинку, який розташований по
вул.. Миру,4 в с. Макарівка
Кельменецького району Чернівецької
області.

Враховуючи наведене вище, суд вважає,
що зустрічний позов ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
власністю слід задовольнити частково,
зобов'язавши ОСОБА_1 передати ОСОБА_3
ключ від вхідних дверей будинку, який
розташований по вул. Миру,4 в с.
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області та зобов'язавши
ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в
користуванні садовим будинком, який
розташований по вул. Миру,4 в с.
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області.

Суд вважає, що в решті позовних вимог
ОСОБА_10 слід відмовити за
безпідставністю.

Відповідно до п. 36 Постанови пленуму
вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17.10.2014 року №10 «Про
застосування судами законодавства про
судові витрати у цивільних справах»
вимога пропорційності присудження
судових витрат при частковому
задоволенні позову (частина перша
статті 88 ЦПК) застосовується незалежно
від того, за якою ставкою сплачено
судовий збір (наприклад, його сплачено
за мінімальною ставкою, визначеною
Законом № 3674-VI). Якщо вимогу
пропорційності розподілу судових
витрат при частковому задоволенні
позову точно визначити неможливо
(наприклад, при частковому задоволенні
позову немайнового характеру), то
судові витрати розподіляються між
сторонами порівну.

Зважаючи на зазначене вище суд вважає,
що з позивач ОСОБА_1 на користь
відповідача ОСОБА_3 слід стягнути 60,90
грн. судових витрат у вигляді судового
збору за подачу позовної заяви,
оскільки позов ОСОБА_3 є позовом
немайнового характеру і ставка
судового збору з такої позовної заяви
складає 0,1 розміру мінімальної
заробітної плати.

На підставі ст..41 Конституції України,
ст. ст. 233,210, 316,317,319,334,391 ЦК України, ст.
ст. 3, 8, 10, 11, 15, 60, 79, 88, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_1 передати ОСОБА_3
ключ від вхідних дверей будинку, який
розташований по вул. Миру,4 в селі
Макарівка Кельменецького району
Чернівецької області.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 в користуванні садовим
будинком, який розташований по вул.
Миру,4 в селі Макарівка Кельменецького
району Чернівецької області.

В решті позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 60
(шістдесят ) гривень 90 (дев'яносто)
копійок судових витрат у вигляді
судового збору за подачу позовної
заяви.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду до
Апеляційного суду Чернівецької
області подається протягом десяти днів
з дня його проголошення через
Кельменецький районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя