Справа № 573/2298/13-ц
Номер провадження 2/573/6/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частина)

21 жовтня 2014 року м.
БілопілляБілопільський районний суд
Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О. І.

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Білопіллі
Сумської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_12, ОСОБА_4 про визнання права
власності на 1/2 та 1/8 частки спірного
домоволодіння та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
3/4 частки домоволодіння в порядку
спадкування,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8
частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_5.

В задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на 1/2 частку
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1
відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі
1718 грн. 08 коп. на користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі
3450 грн. 50 коп. на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 104
грн. 83 коп. в доход держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя

Справа № 573/2298/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст рішення)

21 жовтня 2014 року м.
БілопілляБілопільський районний суд
Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Білопіллі
Сумської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи:
ОСОБА_12, ОСОБА_4 про визнання права
власності на 1/2 та 1/8 частки спірного
домоволодіння та за зустрічним позовом
ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 про визнання права власності на
3/4 частки домоволодіння в порядку
спадкування,

ВСТАНОВИВ:

04 листопада 2013 року ОСОБА_1 звернулась
до Білопільського районного суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання права
власності на 1/2 та 1/8 частки спірного
домоволодіння, визнання частково
недійсним свідоцтва про право на
спадщину за законом. Свої вимоги
мотивувала тим, що фактичні шлюбні
стосунки між нею та її чоловіком ОСОБА_6
були припинені з 18 лютого 1988 року,
відповідно до рішення Білопільського
районного суду від 23 листопада 1993 року
шлюб між ними був розірваний. ОСОБА_5
розлучився з першою дружиною 16 лютого
1988 року відповідно до свідоцтва про
розірвання шлюбу. У червні 1988 року
ОСОБА_5 запропонував їй створити сім'ю,
після чого вони разом однією сім'ю
стали проживати в літній кухні за
адресою: АДРЕСА_1 спільно з двома дітьми
ОСОБА_1 від першого шлюбу. Літня кухня
представляла собою невеличке
приміщення з двох кімнат загальною
площею 16 кв.м. Цієї площі для
проживання сім'ї з 4 чоловік було
недостатньо, тому ОСОБА_1 з ОСОБА_5
вирішили побудувати житловий будинок з
більшою площею. Між ними була досягнута
домовленість, що цей будинок буде
їхньою спільною власністю і з цією
метою вони вкладають спільні кошти і
працю.

Після закінчення будівництва у 1993 році
ОСОБА_5 зареєстрував житловий будинок з
господарськими будівлями у державних
органах повністю на себе.

ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з червня 1988 року
проживали спільно однією сім'єю з
ОСОБА_5 до 27 червня 2009 року без
реєстрації шлюбу, а 27 червня 2009 року
одружилися.

Про факт реєстрації домоволодіння
повністю за ОСОБА_5 ОСОБА_1 дізналася
лише після його смерті, тобто після
ІНФОРМАЦІЯ_1. Так як її кошти і праця
були вкладені в будівництво житлового
будинку та господарських будівель,
тому ОСОБА_1 вважає, що 1/2 частка
домоволодіння АДРЕСА_1 належить їй і
підлягає виключенню із спадкової маси.
Інша 1/2 частка домоволодіння належить
її покійному чоловіку ОСОБА_5 і до
складу спадщини після його смерті
повинна увійти лише ця частка.

Спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_5 є ОСОБА_1, як його дружина,
ОСОБА_2, син покійного від першого
шлюбу, ОСОБА_12 та ОСОБА_4, батьки
померлого.

ОСОБА_12 та ОСОБА_4 відмовилися від
часток у спадщині на користь ОСОБА_2

ОСОБА_1 вважає, що з поважних причин
пропустила строк звернення з позовом
до суду про визнання права власності на
1/2 частку домоволодіння, тому вона
просить суд поновити його і визнати за
нею право власності на 1/2 частку
спірного домоволодіння. Також просить
визнати право власності на 1/8 частку
даного домоволодіння в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка і визнати частково недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 3/4 частки спадкового майна,
виданого на ім'я ОСОБА_2

12 листопада 2013 року ОСОБА_2 подав до
суду позовну заяву до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 3/4 частки
спірного домоволодіння у порядку
спадкування, мотивуючи свої вимоги тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько
ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася
спадщина на домоволодіння АДРЕСА_1.
Спадкоємцями першої черги є ОСОБА_2,
ОСОБА_1, дружина покійного батька, та
ОСОБА_12, ОСОБА_7, батьки покійного.

ОСОБА_12 та ОСОБА_4 від своїх часток у
спадщині відмовилися на користь ОСОБА_2
Таким чином йому належить 3/4 частки у
спадковому майні. Так як ОСОБА_1 сховала
від ОСОБА_2 документи на домоволодіння,
тому у нотаріуса він не зміг отримати
свідоцтво про спадщину за законом на 3/4
частки домоволодіння. У зв'язку з цим
ОСОБА_2 просить суд визнати за ним право
власності на 3/4 частки домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_5

20 листопада 2013 року позовна заява
ОСОБА_8 була об'єднана з позовною заявою
ОСОБА_1 в одне провадження (а.с. 105 том 1).

24 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про залишення без розгляду
позовних вимог в частині визнання
частково недійсним свідоцтва про право
на спадщину за законом на 3/4 частки
спадкового майна, виданого на ім'я
ОСОБА_2

Ухвалою Білопільського районного суду
від 21 жовтня 2014 року зазначені позовні
вимоги ОСОБА_1 залишені без розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_9 позов про визнання
права власності на 1/2 частку спірного
домоволодіння та на 1/8 частку даного
домоволодіння в порядку спадкування за
законом після смерті чоловіка
підтримали в повному обсязі, просили
його задовольнити. При цьому зазначили,
що право власності на 1/2 частку
спірного домоволодіння ОСОБА_1 має на
підставі усної домовленості між ОСОБА_1
та покійним ОСОБА_5, щодо створення
спільної власності за рахунок спільної
праці та спільних грошей. Крім того, в
уточненій позовній заяві від 01 жовтня
2014 року та в судовому засіданні ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_9 зазначили, що
право власності на 1/2 частку спірного
домоволодіння ОСОБА_1 має на підставі
ст. 62 та ст. 74 Сімейного кодексу України,
оскільки остання проживала з покійним
ОСОБА_5 однією сім'єю, а тому майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності. Крім того,
вартість будинку за час подружнього
життя істотно збільшилася у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
та грошових затрат. Позов ОСОБА_2 ОСОБА_1
та її представник ОСОБА_9 не визнали в
повному обсязі, у його задоволенні
просили відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представники
ОСОБА_10, ОСОБА_11 у судовому засіданні
позов ОСОБА_1 не визнали в повному
обсязі. Заявлений ОСОБА_2 позов
підтримали у повному обсязі.

Тертя особа - ОСОБА_12 позов ОСОБА_1 не
підтримав, позов ОСОБА_2 підтримав у
повному обсязі, пояснив, що він є
батьком покійного ОСОБА_5 Зазначив, що
земельна ділянка, на якій знаходиться
спірне домоволодіння, була надана його
сину ОСОБА_5 в 1985 році, коли він
перебував у шлюбі з першою дружиною
ОСОБА_12, матір'ю ОСОБА_2 На час коли його
покійний син ОСОБА_5 почав проживати з
ОСОБА_1 на вказаній вище земельній
ділянці вже була збудована літня кухня
та сарай, а також був закладений
фундамент під будинок та поставлені
кутові стовпи. Також була завезена
солома, оскільки стіни у будинку хотіли
робити з глини та соломи. Він особисто
брав участь у будівництві всього
будинку та господарських споруд.
Будинок будувався саме для сина і саме
з цією метою бралась земельна ділянка
для забудови. Більшість будівельного
матеріалу, а саме: шифер, глину, пісок,
дерев'яний брус, цеглу "недопал" для
будівництва пічного опалення,
привозив ОСОБА_12 особисто та за свій
рахунок. Сарай та гараж побудований
особисто ОСОБА_12 та покійним сином з
матеріалів, які вони дістали з
Білопільського сітроцеху. Щодо участі
ОСОБА_1 в будівництві будинку, то
пояснив, що вона допомогала лише коли
топтали стіни у будинку з глини та
соломи, але тоді приймало участь
близько 30-40 чоловік, колеги ОСОБА_1 та
покійного сина, сусіди. Також зазначив,
що саме ОСОБА_1 домовлялась за деревину,
яка пішла на шальовку. Крім того,
ОСОБА_13 та його покійний син придбали
білу силікатну цеглу для обкладення
будинку.

Третя особа - ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 не
підтримала, позов ОСОБА_2 підтримала у
повному обсязі, пояснила, що вона є
матір'ю покійного ОСОБА_5 Також
зазначила, що її покійний син до
одруження з своєю першою дружиною
проживав разом з нею та ОСОБА_12 в
їхньому будинку. Після одруження та
народження ОСОБА_2 сином та його
дружиною було прийнято рішення про
будівництво нового будинку, у зв'язку з
чим ОСОБА_5 в 1985 році звернувся до
виконкому Білопільської міської ради
та отримав в безтермінове користування
земельну ділянку під будівництво. На
час, коли її покійний син ОСОБА_5 почав
проживати з ОСОБА_1, на вказаній вище
земельній ділянці вже була збудована
літня кухня "времянка" та сарай, а також
був закладений фундамент під будинок
та поставлені кутові стовпи. Також була
завезена солома та глина. Оскільки
будівництво вже було розпочато, то
ОСОБА_4 разом з чоловіком ОСОБА_12
вирішили допомогти добудувати для сина
будинок, у зв'язку з чим вона особисто
зняла з ощадної книжки спочатку 400, а
потім 700 рублів, які пішли на придбання
шиферу, цегли, лісоматеріалу, піску,
щебеню. Будівництвом будинку та
господарських споруд завжди займався
її чоловік ОСОБА_12 та її покійний син
ОСОБА_5 Інколи запрошували допомогати
сусідів та знайомих. Оскільки допомога
надавалось людьми на добросусідських
відносинах, то грошей ніхто не брав, а
накривався стіл, за яким після роботи
всі сідали обідати. З приводу участі в
будівництві ОСОБА_1, то ОСОБА_4
зазначила, що бачила як ОСОБА_1 разом зі
своїми колегами та колегами покійного
сина допомогала топтати стіни у
будинку, а також одного разу допомогала
шалювати дах. Більше ОСОБА_4 не бачила,
щоб ОСОБА_1 допомогала в будівництві.
Також їй відомо, що ОСОБА_1 домовлялась
за дерева, які були спиляні в районі
"Прорубу" в м. Білопілля, вказана
деревина пішла на доску, яку розпилював
на пилорамі у совхозі "Перемога" її
чоловік ОСОБА_12

Заслухавши сторони, їх представників,
третіх осіб, свідків ОСОБА_14,ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18,
ОСОБА_19,ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22,
ОСОБА_23, ОСОБА_8, ОСОБА_24, ОСОБА_12,
ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28,
ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32,
експерта ОСОБА_33, повно, всебічно та
об'єктивно дослідивши наявні у справі
докази та оцінивши їх в сукупності, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню, позов ОСОБА_2 підлягає
задоволенню в повному обсязі, виходячи
з наступного.

1. Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/2 частку
спірного домоволодіння.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про його смерть (а.с.13 том 1).

Також судом встановлено, що 26 червня 1985
року на підставі рішення виконавчого
комітету Білопільської міської Ради
народних депутатів № 107 ОСОБА_5 була
виділена земельна ділянка по АДРЕСА_1
під будівництво житлового будинку
(а.с.27 том 1).

04 липня 1985 року між виконкомом
Білопільської міської Ради народних
депутатів та ОСОБА_5 був укладений
договір про надання в безстрокове
користування земельної ділянки під
забудову індивідуального житлового
будинку на праві приватної власності
загальною площею 600 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.28-29 том 1).

Акт прийомки в експлуатацію
закінченого будівництвом житлового
будинку був затверджений рішенням № 81
виконкому Білопільської міської Ради
народних депутатів від 30 червня 1993
року, що підтверджується витягом з
рішення та ксерокопією акту державної
прийомки індивідуального житлового
будинку (а.с.30-31 том 1).

Житловий будинок в АДРЕСА_1 повністю
зареєстрований на праві власності за
померлим ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15, 17, 89
том 1).

Також судом встановлено, що станом на 26
червня 1985 року, коли ОСОБА_5 була
виділена земельна ділянка для
будівництва житлового будинку та
наданий дозвіл на початок будівельних
робіт, останній перебував у шлюбі з
ОСОБА_12, з якою він одружився у 1983 році.
Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_12 розірваний 16
лютого 1988 року (а.с.11 том 1).

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 27
червня 2009 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб (а.с.12 том 1).

Також встановлено, що ОСОБА_1 26
листопада 1977 року зареєструвала шлюб з
ОСОБА_6 Рішенням Білопільського
районного суду Сумської області від 23
листопада 1993 року шлюб шлюб між ОСОБА_6
та ОСОБА_1 був розірваний. Рішення суду
набрало законної сили 04 грудня 1993 року
(а.с.14 том).

Згідно ст. 44 КпШС України, який діяв на
час розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та
ОСОБА_1, шлюб вважається припиненим з
моменту реєстрації розлучення в
органах реєстрації актів
громадянського стану.

Із ксерокопії паспорту ОСОБА_1
вбачається, що розірвання шлюбу між нею
та ОСОБА_6 в у відділі реєстрації актів
цивільного стану Білопільського
районного управління юстиції Сумської
області зареєстровано 28 червня 1996 року
за № 85 (а.с. 28 інвентарної справи).

А тому відповідно до норм діючого на
той час законодавства шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_6 вважається припиненим з 28
червня 1996 року.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 та її
представник ОСОБА_9 однією із підстав
визнання права власності на 1/2 частку
спірного домоволодіння зазначили те,
що існувала усна домовленість з червня
місяця 1988 року між ОСОБА_1 та покійним
ОСОБА_5 щодо побудови будинку за
рахунок спільної праці та спільних
грошей.

За статтею 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з приписами ст. 5 ЦК України та п.
4 Прикінцевих та перехідних положень
цього кодексу, норм розділу VII
Прикінцевих положень Сімейного
кодексу України правовий статус майна,
щодо якого виник спір, визначається
нормами матеріального права, яке діяло
на час його придбання (утворення).

Відповідно до чинного на час побудови
будинку законодавства спільною
сумісною власністю є:

- майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст. 16 Закону України "Про власність",
ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України);

- майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї чи майно, що є у
власності осіб, які ведуть селянське
(фермерське) господарство, якщо
письмовою угодою відповідно між
членами сім'ї чи членами селянського
(фермерського) господарства не
передбачено інше або майно, придбане
внаслідок спільної праці громадян, що
об'єдналися для спільної діяльності,
коли укладеною між ними письмовою
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю (п.1 ст. 17, п. 2 ст.17, ст.
18 Закону "Про власність");

- квартира (будинок), кімнати в
квартирах та одноквартирних будинках,
передана при приватизації з державного
житлового фонду за письмовою згодою
членів сім'ї наймача у їх спільну
сумісну власність (ст. 8 Закону України
"Про приватизацію державного житлового
фонду").

В інших випадках спільна власність
громадян є частковою. Якщо розмір
часток у такій власності не було
визначено і учасники спільної
власності при надбанні майна не
виходили з рівності їх часток, розмір
частки кожного з них визначається
ступенем його участі працею й коштами у
створенні спільної власності.

Статтею 112 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що
діяв на час утворення спірного майна,
передбачено, що майно може належати на
праві спільної власності двом або
кільком колгоспам чи іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або державі і одному чи
кільком колгоспам або іншим
кооперативним та іншим громадським
організаціям, або двом чи кільком
громадянам. Розрізняється спільна
власність з визначенням часток
(часткова власність) або без визначення
часток (сумісна власність).

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про
власність", що діяв на час утворення
спірного майна, передбачено, що майно,
придбане внаслідок спільної праці
членів сім'ї, є їх спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
письмовою угодою між ними.

Таким чином (з урахуванням підстав
позову ОСОБА_1, зокрема, посилання на ст.
17 ЗУ "Про власність"), для визнання за
особою, яка проживала з іншою особою
без укладення шлюбу, права власності на
частку у спірному майні, набутому до 1
січня 2004 року, вона має надати суду
належні та допустимі докази про власну
участь у набутті цього майна, оскільки
сам по собі факт спільного проживання
без реєстрації шлюбу, без визначення
ступеня її участі працею і коштами у
створенні спільної часткової
власності не може бути підставою для
визнання права власності на половину
спірного майна.

Між тим ОСОБА_1 не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що спірне майно придбано
внаслідок спільної праці, що вона
об'єдналася з ОСОБА_5 для спільної
діяльності, коли укладеною між ними
угодою визначено, що воно є спільною
сумісною власністю ( ст. 17 Закону
України "Про власність").

Допитані в судовому засіданні свідки
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_35, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_12,
ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_25,
ОСОБА_30, ОСОБА_8 підтвердили, що
будівництвом будинку та господарських
споруд завжди займався ОСОБА_12 та
покійний ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_1 Інколи
запрошували допомогати сусідів та
знайомих. Оскільки допомога надавалось
людьми на добросусідських відносинах,
то грошей за допомогу ніхто не брав.

Всі свідки, допитані у судовому
засіданні, пояснили, що їм не було
відомо про домовленість між покійним
ОСОБА_5 та ОСОБА_1 з приводу будівництва
будинку. Свідками лише було зазначено,
що оскільки вони жили разом як сім'я, то
припускали, що і будинок будується як
спільний.

Пояснити, яку саме участь в будівництві
будинку приймала ОСОБА_1, свідки не
змогли, окрім того, що ОСОБА_1 разом з
іншими колегами та сусідами брала
участь в топтанні та мазанні стін
будинку. Лише свідок ОСОБА_15 пояснила,
що вона домовлялась для ОСОБА_1 про
купівлю деривини на балки для будинку,
а також, що ОСОБА_1 у неї позичала гроші
на цеглу та шифер. Про те, що за деревину
з "Прорубу" для балок розраховувалась
ОСОБА_1, також підтвердив свідок ОСОБА_30

Але посилання ОСОБА_1 на показання
свідків, як доказ у її безпосередній
участі працею та коштами в будівництві
будинку, не є належним доказом,
оскільки не підтверджується іншими
письмовими доказами по справі.

Крім того, участь ОСОБА_1 у будівництві
спірного домоволодіння грошима не може
підтверджуватися показами свідків.
Даний факт повинен підтверджуватися
лише письмовими доказами.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 59 ЦПК
України обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Жодного письмового доказу про участь у
будівництві горошовими коштами ОСОБА_1
суду не надала. Самі по собі довідки про
розмір її заробітної плати за 1988-1993
роки не є беззаперечливим доказом її
участі у будівництві спірного
домовлодіння коштами.

Крім того, свідки ОСОБА_14, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_20, ОСОБА_24 пояснити суду
не змогли, яку саме участь у
будівництві спірного домоволодіння
приймала ОСОБА_1 Як зазначили вони в
судовому засіданні, вся інформація
щодо будинку їм відома про зі слів
покійного ОСОБА_5 та самої ОСОБА_1

Крім того, пояснення свідків містять
протиріччя та розбіжності з приводу
початку будівництва будинку,
перевірити достовірність даних
показів не має можливості у зв'язку з
плином значного часу.

Посилання ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_9, як на доказ участі в
будівництві будинку на те, що ОСОБА_5 не
мав достатніх коштів для купівлі
матеріалів для будівництва і що ОСОБА_1
мала значно більший дохід, також судом
не може бути враховано як належний
доказ, оскільки в період з 1988 року по 1991
рік заробітна плата ОСОБА_5 та ОСОБА_1 не
мала суттєвої різниці, що
підтверджується довідками про розмір
заробітної плати (а.с. 41- 42 том 1).

Також в судовому засіданні
встановлено, що допомогу у будівництві
спірного домоволодіння надавали
батьки ОСОБА_5 - ОСОБА_12 та ОСОБА_4, що
фактично підтвердила суду і сама
ОСОБА_1, і свідки, як з боку ОСОБА_1, так і
з боку ОСОБА_2

Як пояснили суду ОСОБА_12, ОСОБА_4, то
ніякої домовленості між ОСОБА_1 та
їхнім сином про спільне будівництво
будинку не було і не могло бути, так як
син про будівництво спірного
домоволодіння домовлявся з першою
дружиною ОСОБА_12 Перебуваючи з нею у
шлюбі, син отримав всі необхідні
документи і розпочав будівництво. За
час спільного проживання ними були
збудовані літня кухня, в якій покійний
син почав мешкати з першою дружиною та
малолітнім сином, сарай, був закладений
фундамент під будинок і завезений
частково будматеріал. Після розірвання
шлюбу з першою дружиною син
продовжував мешкати в літній кухні сам,
а вже потім з ОСОБА_1 та її дітьми.

Свідок ОСОБА_12 суду також підтвердила,
що перебуваючи у шлюбі з покійним
ОСОБА_5, вони спочатку проживали у його
батьків. Але сім'я була велика, місця
для всіх не вистачало, тому їм з
чоловіком надали гуртожиток від ПМК, де
свідок на той час працювала, вони
перейшли жити туди. В цей же час ОСОБА_12
з чоловіком та його батьками вирішили
збудувати для них окремо будинок
недалеко від батьків чоловіка. ОСОБА_5
звернувся до Білопільської міської
ради, отримав всі необхідні документи
для будівництва і вони почали його
будувати. За час спільного життя вони
встигли з чоловіком побудувати літню
кухню на дві кімнати, де стали мешкати,
сарай і заклали фундамент під будинок.
Але потім чоловік став зустрічатись з
ОСОБА_1, з-за якої іхня сім'я фактично і
розпалась, з ОСОБА_12 розлучився.

Зазначені покази 3-х осіб та свідка
ОСОБА_12 щодо домовленості про спільне
будівництво будинку між покійним
ОСОБА_5 та ОСОБА_12, а не ОСОБА_1, суд
приймає як належний та допустимий
доказ, бо вони підтверджуються
письмовими доказами, а саме: рішенням
виконавчого комітету Білопільської
міської Ради народних депутатів №107
про виділення ОСОБА_5 земельної ділянки
по АДРЕСА_1 під будівництво житлового
будинку, договором про надання в
безстрокове користування земельної
ділянки під забудову індивідуального
житлового будинку на праві приватної
власності загальною площею 600 кв.м. по
АДРЕСА_1, укладеним між ОСОБА_5 та
виконкомом Білопільської міської Ради
народних депутатів, та актом прийомки в
експлуатацію закінченого будівництвом
житлового будинку, затвердженого
рішенням № 81 виконкому Білопільської
міської Ради народних депуттів від
30.06.1993 року (а.с. 27-31 том 1).

Тому суд прийшов до висновку, що
спільної домовленості між ОСОБА_5 та
ОСОБА_1 на будівництво спірного
домоволодіння не було і не могло бути,
так як будівництво його розпочато було
під час перебування ОСОБА_5 у шлюбі з
ОСОБА_12

Надані ОСОБА_1 фотокартки на
підтвердження того, що саме вона з
ОСОБА_5 закладала фундамент під
будинок, не є беззаперечним доказом
даного факту. Дата виготовлення даних
фотокарток не відома, зображення на них
ОСОБА_1 та її дітей на фоні розпочатого
будівництва не свідчить про факт
домовленості між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 про
спільне будіництво будинку (а.с.145 том 1,
а.с. 129 том 2).

Крім того, сама ОСОБА_1 суду
підтвердила, що з ОСОБА_5 розпочали жити
у літній кухні на подвір'ї спірного
домоволодіння, у будівництві якої вона
не приймала ніякої участі.

Також в судовому засідання не
представилось можливим встановити,
коли ОСОБА_5 та ОСОБА_1 стали мешкати
разом.

Сама ОСОБА_1 та свідки з її боку
говорили, що вони стали жити разом з
ОСОБА_5 з червня 1988 року.

Батьки покійного ОСОБА_5 - ОСОБА_12 та
ОСОБА_4 говорили, що вони стали жити
разом з 1989 або 1990 року.

Згідно рішення суду шлюб між ОСОБА_1 та
першим її чоловіком розірваний лише 23
листопада 1993 року, само свідоцтво про
розірвання шлюбу ОСОБА_1 було отримано
28 червня 1996 року. В рішенні суду
зазначено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_6 не
мешкають спільно з лютого 1988 року. Але в
ньому нічого не зазначено, що ОСОБА_1
мешкає з ОСОБА_5 (а.с. 14 том 1, а.с. 28
інвентарної справи).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що ОСОБА_1 не надала належних письмових
доказів, які б свідчили про те, що
спірне майно придбано внаслідок
спільної праці членів сім'ї або майно,
придбане внаслідок спільної праці
громадян, що об'єдналися для спільної
діяльності, коли укладеною між ними
письмовою угодою визначено, що воно є
спільною сумісною власністю (ст. 17
Закону України "Про власність").

Крім того, як в первісному позові і в
уточненій позовній заяві від 01 жовтня
2014 року, так і в судовому засіданні
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9
зазначали, що право власності на 1/2
частку спірного домоволодіння ОСОБА_1
має також і на підставі ст. 62 та ст. 74
Сімейного кодексу України, оскільки
остання проживала з покійним ОСОБА_5
однією сім'єю, а тому майно, набуте ними
за час спільного проживання, належить
їм на праві спільної сумісної
власності. Крім того, вартість будинку
за час подружнього життя істотно
збільшилася у своїй вартості внаслідок
спільних трудових та грошових затрат.

Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України,
якщо жінка та чоловік проживають
однією сім'єю, але не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України
якщо майно дружини, чоловіка за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
вартості внаслідок спільних трудових
чи грошових затрат або затрат другого з
подружжя, воно у разі спору може бути
визнане за рішенням суду об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Якщо один із подружжя своєю працею і
(або) коштами брав участь в утриманні
майна, належного другому з подружжя, в
управлінні цим майном чи догляді за
ним, то дохід (приплід, дивіденди),
одержаний від цього майна, у разі спору
за рішенням суду може бути визнаний
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Як вже було зазначено вище, судом
встановлено, що ОСОБА_1 у період часу з 26
листопада 1977 року по 28 червня 1996 року
перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 Відповідно
до норм діючого на той час
законодавства, шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 вважається припиненим з 28
червня 1996 року.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 27
червня 2009 року, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб (а.с.12 том 1).

Як вбачається з правового висновку
Верховного Суду України, викладеного в
постанові суду від 25 грудня 2013 року у
справі № 6-135цс13, предметом якої був
спір про встановлення факту проживання
однією сім'єю без реєстрації шлюбу та
поділ майна, зазначено, що майно, набуте
до 1 січня 2004 року під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо: 1) майно придбане
внаслідок спільної праці таких осіб, як
сім'ї (при цьому спільною працею осіб
слід вважати їх спільні або
індивідуальні трудові зусилля,
унаслідок яких вони одержали спільні
або особисті доходи, об'єднані в
майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Суду під час вирішення спору щодо
поділу майна, набутого сім'єю, слід
установити не лише обставини щодо
факту спільного проживання сторін у
справі, а й ті обставини, що спірне
майно було придбане сторонами
внаслідок спільної праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог
і на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на зміст ст. ст. 10 ч. 3, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, та доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання ОСОБА_1 та її представника
ОСОБА_24 на те, що всі свідки підтвердили
факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_5
однією сім'єю суд не може розцінювати
як беззаперечний доказ того, що спірне
домоволодіння є об'єктом спільної
сумісної власності ОСОБА_1 та нині
покійного ОСОБА_5, оскільки по-перше, як
вбачається з позову ОСОБА_1, вимога про
встановлення факту проживання однією
сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу з
ОСОБА_5 заявлена не була; по-друге,
ОСОБА_1 не надано доказів того, що
спірний будинок збудований внаслідок
спільної праці чи фінансових витрат.

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 9/14
від 22 серпня 2014 року ринкова вартість
домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 12
лютого 2014 року становить 108100 грн. (а.с. 5 -
79 том 2).

Вартість житлового будинку з
надвірними будівлями і спорудами на
день проведення експертизи станом на 12
лютого 2014 року (без поліпшень в тому
стані, в якому домоволодіння
перебувало станом на 1993 рік) складає 93700
грн.

Загальна вартість проведених
будівельних та ремонтно-будівельних
робіт складає 76911 грн.

Ринкова вартість житлового будинку в
результаті проведених поліпшень
збільшилась на 14400 грн.

Згідно висновку експерту, хоча в
будинку було проведено ряд поліпшень
та добудов, це не вплинуло на
збільшення частки в домоволодінні.
Зменшення дійсної вартості
домоволодіння відбулося за рахунок
збільшення фізичного зносу будівель і
споруд протягом 20 років.

Вищевказаний висновок в судовому
засіданні підтримала судовий експерт
ОСОБА_33, пояснивши, що вона 12 лютого 2014
року провела огляд домоволодіння у
присутності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_12,
ОСОБА_4, здійснила заміри, описала
проведені роботи, все зафіксувала за
допомогою фотоапарату та зробила
висновок, локальні кошториси
проведених робіт з урахуванням зносу.

Також експерт ОСОБА_33 в судовому
засіданні пояснила, що встановити коли
саме були виконані роботи по
поліпшенню домоволодіння чи до 2003 року,
чи після 2003 року, окрім газифікації,
неможливо, так як під час огляду
будинку експертом ОСОБА_1 називала одні
дати виконання робіт, ОСОБА_2, ОСОБА_12,
ОСОБА_4 - інші. Тому експертом надавався
висновок на підставі безпосереднього
огляду спірного домоволодіння та
інвентарної справи, в якій з вересня 1993
року немає жодної інформації щодо
виконання будь-яких будівельних та
ремонтних робіт.

Як вбачається з висновку експерта,
вартість робіт по поліпшенню спірного
домоволодіння, а саме: по ремонту
житлового будинку, по проведенню
газопостачання, по обладнанню та
оздобленню літньої кухні, по
розширенню сараю, встановленню воріт
та огорожі, не збільшила частку
домоволодіння.

Проектна документація щодо
газифікації будинку була укладена з
ОСОБА_5, договір на газопостачання був
також укладений з ним, коли в шлюбі з
ОСОБА_1 він не перебував (а.с. 32-39 том 2).

Поліпшення в домоволодінні по АДРЕСА_1
під час перебування ОСОБА_1 в шлюбі з
ОСОБА_5 з 27 червня 2009 року за рахунок
спільних коштів та спільної праці не є
істотними.

А тому суд приходить до висновку, що
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на 1/2 частку
домоволодіння з підстав, заявлених
позивачкою, задоволенню не підлягають.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_9
наполягали на тому, що підставами
задоволення позовних вимог в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частку спірного домоволодіння є:

- визнання права власності на половину
майна, що придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю,

- визнання права власності на половину
спірного домоволодіння на підставі ст.
62 та ст. 74 Сімейного кодексу України,
оскільки ОСОБА_1 проживала з покійним
ОСОБА_5 однією сім'єю, а тому майно,
набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності і вартість
будинку за час подружнього життя
істотно збільшилося у своїй вартості
внаслідок спільних трудових та
грошових затрат.

Але судом зверталась увага ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_9 на те, що зазначені
підстави є різними за своєю правовою
природою і одночасно не можуть бути
заявлені як підстави задоволення
позову, так як є взаємовиключаючими,
хоча ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги 01
жовтня 2014 року, але підставами
задоволення свого позову так і
залишила зазначені вище підстави.

Тому суд вирішував спір між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 щодо визнання за ОСОБА_1 права
власності на 1/2 частку спірного
домоволодіння, виходячи з заявлених
ОСОБА_1 різних підстав для вирішення
спору.

2. Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про
визнання права власності на 1/8 частку
спірного домоволодіння в порядку
спадкування.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_5, що підтверджується
свідоцтвом про його смерть (а.с.13 том 1).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась
спадщина на його майно, зокрема на
будинок АДРЕСА_1, який був
зареєстрований на праві власності за
померлим ОСОБА_5 (а.с.15, 89 том 1).

За життя ОСОБА_5 заповіту не складав.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за
законом одержують право на спадкування
почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за
законом одержує право на спадкування у
разі відсутності спадкоємців
попередньої черги, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини або відмови від її прийняття,
крім випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1267 ЦК України частки у
спадщині кожного із спадкоємців за
законом є рівними.

Судом встановлено, що спадкоємцями
першої черги після смерті ОСОБА_5 є:
дружина покійного ОСОБА_1, його син від
першого шлюбу ОСОБА_2 та батьки
покійного ОСОБА_12, ОСОБА_4

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протягом
встановленого законом строку
звернулись із заявами про прийняття
спадщини до нотаріуса (а.с.75, 78 том 1).

04 червня 2013 року була відкрита спадкова
справа після смерті ОСОБА_5 за № 545611
(а.с.98 том 1).

Батьки покійного ОСОБА_12 та ОСОБА_4
відмовились від прийняття спадщини на
користь сина померлого ОСОБА_2 (а.с.76, 77
том 1).

Таким чином, розмір частки у спадщині
ОСОБА_1, що відкрилась після смерті
ОСОБА_5, становить 1/4 частку.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини 1 статті 11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

ОСОБА_1 має право на 1/4 частку
спірного домоволодіння в порядку
спадкування після смерті свого
чоловіка ОСОБА_5 Але нею позовні вимоги
в частині визнання права власності на
частку спірного домоволодіння саме в
порядку спадкування заявлені лише на 1/8
частку. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст.
11 ЦПК України суд самостійно не може
вийти за межі позовних вимог і за
ОСОБА_1 необхідно визнати право
власності на 1/8 частку домоволодіння,
яке знаходиться за адресою: Сумська
область, АДРЕСА_1.

При цьому ОСОБА_1 не позбавлена
можливості звернутись до суду з
позовом про визнання за нею ще однієї 1/8
частки спірного домоволодіння в
порядку спадкування за законом після
смерті свого чоловіка.

3. Стосовно позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
визнання права власності на 3/4 частки
домоволодіння в порядку спадкування.

Як вже було встановлено судом, ОСОБА_2 є
сином нині покійного ОСОБА_5 (а.с.87, 86 том
1).

Після смерті батька ОСОБА_2 своєчасно
звернувся до нотаріуса з заявою про
прийняття спадщини за законом після
смерті батька (а.с. 75 том 1).

Батьки покійного ОСОБА_12 та ОСОБА_4, які
також є спадкоємцями першої черги,
відмовились від прийняття спадщини на
користь сина померлого ОСОБА_2 (а.с.76-77).

ОСОБА_2 мав намір отримати свідоцтво
про право на спадщину за законом на
домоволодіння, що залишилось після
смерті батька ОСОБА_5, який був
зареєстрований на праві власності за
померлим ОСОБА_5 (а.с.15, 89 том 1).

Але нотаріус відмовила у вчиненні
нотаріальних дій у зв'язку з тим, що
ОСОБА_2 не було подано
правовстановлюючого документу на
будинок (а.с. 99 том 1).

ОСОБА_2, звернувшись до Сумського
обласного державного нотаріального
архіву з заявою про видачу договору
про надання земельної ділянки для
будівництва житлого будинку на ім'я
ОСОБА_5, отримав відповідь, що згідно з
реєстром для реєстрації нотаріальних
дій Білопільської державної
нотаріальної контори за 1985 рік за № 1269
посвідчений договір про надання
земельної ділянки для будівництва
будинку на ім'я ОСОБА_5, але в архів на
зберігання документ не передавався
(а.с.97 том 1).

Через відсутність правовстановлюючого
документу на вищезазначений будинок
позивач позбавлений можливості вільно
розпоряджатися спадковим майном.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. При цьому право
власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

На підставі викладеного суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_2 право
власності в порядку спадкування за
законом після смерті батька ОСОБА_5 на
3/4 частки домоволодіння, яке
знаходиться за адресою: Сумська
область, АДРЕСА_1.

Вирішуючи питання про судові витрати в
справі, суд керується положеннями ст. 88
ЦПК України, згідно якої стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

При зверненні з позовом до суду ОСОБА_1
сплатила 704,65 грн. судового збору за
позовні вимоги майнового характеру
(а.с.61 том 1).

Також ОСОБА_1 сплатила 5990 грн. за
проведення судової
будівельно-технічної експертизи (а.с. 2,
132 том 2).

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони. Граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

16 жовтня 2013 року ОСОБА_1 уклала договір
про надання юридичних послуг з
адвокатом ОСОБА_9, що підтверджується
договором та ордером Сумської обласної
колегії адвокатів (а.с.123,124 том 1).

В матеріалах справи містяться
квитанції про оплату послуг адвоката у
загальній сумі 8050 грн., але 1000 грн. за
опитування очевидців згідно квитанції
від 24 жовтня 2013 року (до звернення з
позовомдо суду) суд не враховує, а тому
сума витрат на правову допомогу
складає 7050 грн. (а.с.131 т.2).

Загальна сума судових витрат ОСОБА_1
становить: 704,65+5990+7050 = 13744,65 грн.

Згідно експертизи дійсна вартість
будинку становить 127998 грн., ОСОБА_1
претендує на 1/2+1/8 частки будинку,
вартість 5/8 будинку становить 79998,75 грн.

Судовий збір з цієї суми необхідно було
сплатити в сумі 799,99 грн, а було сплачено
704,65 грн., різницю в сумі 95,34 грн.
(799,99-704,65=95,34) з ОСОБА_1 необхідно
стягнути в доход держави.

Позов ОСОБА_1 задоволено на 12,5% (1/8 від
127998 грн становить 15999,75 грн.).

Судові витрати стягуються пропорційно
задоволеним вимогам, у з'язку з чим з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються
1718,08 грн. судових витрат.

ОСОБА_2 під час зврнення до суду з
позовом було сплачено 950,50 грн. судового
збору (а.с. 81 том 1).

Витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги ОСОБА_2, заявлені на суму 2900
грн. (а.с. 72, 73 том 1, а.с. 133 том 2 ), але 400
грн. згідно квитанції за 04 лютого 2014
року суд не враховує, так як судового
засідання в цей день не було,
провадження у справі вже було зупинено
у зв'язку з проведенням експертизи, а
тому сума витрат на правову допомогу
складає 2500 грн.

Загальна сума судових витрат ОСОБА_2
становить 3450,50 грн. (950,50+2500=3450,50).

Вартість 3/4 часток спірного
домоволодіння становить 95998,50 грн.,
судовий збір ОСОБА_2 сплачений в сумі
950,50 грн., а необхідно було сплатити 959,99
грн., різницю в сумі 9,49 (959,99-950,50=9,49) суд
стягує з ОСОБА_1 в доход держави, так як
позов ОСОБА_2 задоволений повністю.

Враховуючи, що позов ОСОБА_2
задоволений на 100%, всі судові витрати, а
це 3450,50 грн. стягуються з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 16-18 Закону України "Про
власність", ст. 112 ЦК УРСР 1963 року, ст. ст.
5, 316, 328, 1216-1218, 1258, 1261, 1267, п. Прикінцевих
та перехідних положень ЦК України,
ст.ст. 22, 44 КпШС України, ст.ст. 62, 74 СК
України, ст.ст.4, 10, 11, 57-66, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/8
частку домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
чоловіка ОСОБА_5.

В задоволенні позовних вимог про
визнання права власності на 1/2 частку
домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1
відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/4
частки домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі
1718 грн. 08 коп. на користь ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 судові витрати в сумі
3450 грн. 50 коп. на користь ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 104
грн. 83 коп. в доход держави.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Сумської області
через Білопільський районний суд
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя