Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:
головуючого судді - Боймиструка С.В.,
суддів: Буцяка З.І., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання -
Ковальчук Л.В.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 на рішення Дубенського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про розподіл в натурі нажитого
під час шлюбу майна,

В С Т А Н О
В И Л А:

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2014 року позов
задоволено частково.

Виділено у власність ОСОБА_3 в будинку
АДРЕСА_3 наступні приміщення:

в житловому будинку (А-1) виділено
приміщення: 1-6 Житлова кімната площею
20,5 кв.м.; 1-7 Кухня площею 14,7 кв.м.;
загальною площею 35,2кв.м.;

в прибудові (а) виділено приміщення: 1-1
58% Коридору площею 7,6 кв.м.;загальною
площею 7,6 кв.м.;

в мансарді (Мн) виділено приміщення: 1-8
33% коридору площею 4,З кв.м.; 1-9 Підсобна
кімната площею 9,4 кв.м.; 1-10 Житлова
кімната площею 14,9кв.м.; 1-11 Туалет площею
4,7 кв.м.; загальною площею 33,3 кв.м;

З надвірних будівель та споруд
виділено: Сходи (а1); Сарай (Б); Убиральня
(У), 69% 0горожі (N1); 50% Воріт (N2);

Вартість виділених поліпшень
становить: 47,860% х 351 460 грн. = 168209 грн.
Частка виділених земельних поліпшень
становить 479/1000.

Виділено у власність ОСОБА_1 в будинку
АДРЕСА_3 наступні приміщення:

в житловому будинку (А-1) виділено
приміщення: 1-4 Передпокій площею 21,1
кв.м.; 1-5 Житлова кімната площею
14,2кв.м.;загальною площею 35,3 кв.м;

в прибудові (а) виділено приміщення: 1-1
42% коридору площею 5,6кв.м.; 1-2 Санвузол
площею 4,6 кв.м.;1-3 Котельня площею 4,9
кв.м.;загальною площею 15,1 кв.м.;

в мансарді (Мн) виділити приміщення: 1-8
67% коридору площею 8,8 кв.м.; 1-12 Житлова
кімната площею 9 кв.м.; 1-13 Житлова
кімната площею 15,З кв.м.; загальною
площею 33,1кв.м.;

З надвірних будівель та споруд
виділено: 31% Огорожі (N1); 50% Воріт (N2);

Вартість виділених поліпшень
становить: 52,141% х 351 460 грн. = 183255 грн.
Частка виділених земельних поліпшень
становить 521/1000.

________________________________________________________________________
_________________________

Справа №559/1448/13-ц
Головуючий в суді І інст. -
Юзьвяк Б.Г.

Провадження № 22-ц /787/2274/2014р.
Суддя-доповідач - Боймиструк С.В.

Виділено у власність ОСОБА_3 земельну
ділянку, що розміщена біля будинку
АДРЕСА_3 площею 350 кв.м, яка вказана на
рис. № 6 в додатку до висновку судової
будівельно-інженерної експертизи та
складається із:

? частки земельної ділянки у спільному
користуванні площею 76 кв.м (ділянка на
плані позначена червоним кольором);

земельної ділянки в індивідуальному
користуванні площею 206 кв.м (ділянка на
плані позначена зеленим кольором);

земельної ділянки в індивідуальному
користуванні площею 106 кв.м (ділянка на
плані позначена зеленим кольором).

Виділено у власність ОСОБА_1 земельну
ділянку, що розміщена біля будинку
АДРЕСА_3 площею 350 кв.м, яка вказана на
рис. № 6 в додатку до висновку судової
будівельно-інженерної експертизи та
складається із:

? частки земельної ділянки у спільному
користуванні площею 76 кв.м (ділянка на
плані позначена червоним кольором);

земельної ділянки в індивідуальному
користуванні площею 312 кв.м (ділянка на
плані позначена синім кольором).

Септик, що розміщений на земельній
ділянці ОСОБА_3 виділено у її власність.

Оскільки розподіл будинку здійснено з
відхиленням від ідеальних часток,
визначається компенсація одному із
співвласників на основі вартості
домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7521
грн. як компенсацію у різниці вартості
часток будинку, 8500 грн. витрат
понесених на проведення
будівельно-інженерної експертизи, 1700
грн. витрат по оплаті судового збору та
38790 грн. як частку, що вкладена як
індивідуальне майно у вартості
домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3000
грн. як вартість септика.

Перепланування та переобладнання
житлового будинку на дві квартири
відповідно до наведених варіантів
розподілу слід провести після
отримання відповідної дозвільної
документації та розробки відповідної
проектної документації
спеціалізованими організаціями.

Проведення будівельних робіт по
переплануванню будинку покладено на
ОСОБА_1 та зобов'язано його провести ці
роботи до 01 липня 2015 року.

Відповідач ОСОБА_1, не погодившись з
вказаним рішенням в частині розподілу
судових витрат та стягнення коштів, що
були вкладені позивачем як особисте
майно в купівлю спільної квартири,
подав апеляційну скаргу, в якій
вказував, що суд стягнув з нього на
користь позивача всі понесені і
документально підтверджені судові
витрати, хоча позовні вимоги ОСОБА_3
були задоволені частково.

Доводив, що висновок суду про те, що
отримані кошти в сумі 3000 доларів США
від продажу будинку АДРЕСА_4, який
належав позивачці в порядку
спадкування, були вкладені нею як
особисте майно в купівлю спільної
квартири по АДРЕСА_1, ґрунтується
виключно на поясненнях позивачки і не
підтверджений будь-якими доказами.

Вказував, що за договором
купівлі-продажу ціна вказаного будинку
становила 6997 грн.

Заперечив той факт, що кошти, отримані
позивачем від продажу будинку, були
вкладені в придбання квартири АДРЕСА_1.

Доводив, що вказана квартира була
придбана за їх спільні кошти від
продажу автомобілів, через два роки
після продажу позивачем належного їй
спадкового будинку.

Просив змінити рішення Дубенського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2014
року в частині розподілу судових
витрат та стягнення коштів, що були
вкладені позивачем як особисте майно в
купівлю спільної квартири, стягнувши з
нього на користь ОСОБА_3 судові витрати
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а саме: половину
понесених нею судових витрат - 850 грн.
судового збору та 4250 грн. за проведення
експертизи. У стягненні коштів, які
були вкладені позивачем як особисте
майно в купівлю спільної квартири в
розмірі 38790 грн. відмовити.

Позивач ОСОБА_3 у поданій на вказане
рішення суду апеляційній скарзі
покликалася на його незаконність через
порушення судом норм матеріального і
процесуального права.

Вказувала, що за виручені кошти від
продажу успадкованого в 1997 році
домоволодіння нею була придбана
квартира АДРЕСА_2, яка в подальшому
також була продана і за виручені кошти
було куплене спірне домоволодіння, а
тому вважала, що право спільної
сумісної власності на нього у
відповідача не виникло і спірне
домоволодіння до його реконструкції є
виключно її приватною власністю.

Стверджувала, що суд мав застосувати
норми ст. 70 СК України та відступити від
засад рівності часток подружжя,
оскільки з нею проживає малолітня
дитина, на яку відповідач сплачує
аліменти в мінімальному недостатньому
розмірі. Вважала, що її частка в
спільному майні має складати 65%.

Покликалася на невідповідність
дійсності висновку суду про те, що
відповідач мав 3 групу інвалідності
після аварії, оскільки інвалідність
йому була надана з 1996 року.

Визначивши компенсацію у різниці
вартості часток, яка підлягає
стягненню з відповідача, суд не
врахував його спроможність виплатити
таку компенсацію, оскільки його дохід
становить мінімальна пенсія.

Просила рішення Дубенського
міськрайонного суду від 10 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення її позову, а
саме: розділити домоволодіння та
земельну ділянку за адресою АДРЕСА_3,
виділивши їй 65/100 частин, а відповідачу
35/100 зазначеного домоволодіння та
земельної ділянки за варіантом № 2
судової інженерно-технічної
експертизи, та визнати за ними право
власності на ці об'єкти.

В запереченні на апеляційну скаргу
позивачки відповідач ОСОБА_1 зазначив,
що її апеляційна скарга є
безпідставною, просив її відхилити, а
рішення місцевого суду в частині
розподілу домоволодіння та земельної
ділянки залишити без змін.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідача позивачка ОСОБА_3 просила
її відхилити, а її апеляційну скаргу
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник
адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримали доводи своєї апеляційної
скарги та просили її задовольнити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Позивач ОСОБА_3 та її представник
адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні
підтримали доводи своєї апеляційної
скарги та просили її задовольнити, а
апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів прийшла до висновку, що
апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід
задовольнити, а апеляційну скаргу
ОСОБА_3 відхилити з таких підстав.

Вирішуючи спір про поділ майна, суд
першої інстанції правильно виходив з
рівності часток у спільному майні
подружжя, однак при цьому припустився
помилки, стягнувши з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 38790 грн. як частку, що вкладена
як індивідуальне майно у вартості
домоволодіння та відповідно невірно
розподілив судові витрати сторін.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони перебували в шлюбі з 8 вересня
1990 року по 22 листопада 2011 року (а.с.18).

На час розірвання шлюбу подружжя мало у
спільній сумісній власності майно, що
підлягало поділу, а саме домоволодіння
(житловий будинок з надвірними
будівлями) та земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_3, які були
зареєстровані на ОСОБА_1 та про поділ
яких в травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась
з позовом до суду (а.с. 7,10).

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба, тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Згідно ст.70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визнано домовленістю між
сторонами або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи,
шлюбний договір та між сторонами не
укладався та домовленістю між ними
нерівність часток в майні подружжя не
визначалась.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 22
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК України та ст.372 ЦК України.
Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Вартість майна та варіанти його поділу
та земельної ділянки визначені
висновком проведеної в справі судової
інженерно-технічної експертизи
(а.с.97-189).

Суд першої інстанції правильно вибрав
для поділу спірного домоволодіння та
земельної ділянки запропонований
висновком експертизи ІІІ варіант
розподілу (ас.140-142), та обґрунтовано
мотивував свій висновок відсутністю
підстав для відступлення від засад
рівності часток подружжя.

Згідно ч.1та ч.7 ст.57 СК України, майно
набуте одним з подружжя на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування є особистою приватною
власністю подружжя.

Якщо у придбання майна вкладені крім
спільних коштів і кошти, що належали
одному з подружжя, то частка у цьому
майні, відповідно до розміру внеску, є
його особистою приватною власністю.

Відповідно до ст.10 та ст.60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_3 не доведено ту обставину, що
спірне домоволодіння та земельна
ділянка придбані 15 листопада 2005 року
ОСОБА_1 у ОСОБА_7 за кошти (25209 грн.), які
належали їй особисто. В матеріалах
справи відсутні будь-які належні та
допустимі докази з цього приводу, а
тому це майно за законом є спільною
сумісною власністю подружжя.

За таких обставин, місцевий суд
безпідставно стягнув з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 вартість компенсації за
вкладені особисті кошти в розмірі 38790
грн. (3000 доларів США по курсу НБУ на час
розгляду справи (3000 х 12,93), а тому в цій
частині рішення слід скасувати та в
задоволенні цих позовних вимог
відмовити..

Вимоги позивачки ОСОБА_3 по справі
задоволені частково, а в задоволенні
частини вимог відмовлено і спірне
майно поділене порівну між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України і
судові витрати в справі слід покласти
на сторони пропорційно, тобто в рівних
долях, а тому рішення місцевого суду в
цій частині слід змінити та зменшити
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
витрат, понесених на проведення
будівельно-інженерної експертизи в
розмірі 8500 грн. та витрат по оплаті
судового збору в розмірі 1700 грн.,
зменшивши ці суми відповідно до 4250 грн.
та 850 грн..

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що місцевий суд порушив норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини, які мають
значення для справи, його висновки не
повній мірі відповідають обставинам
справи, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині стягнення компенсації та зміні
в частині розподілу судових витрат.

Керуючись п.2,3 ч.1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324,
325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити,
а апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 10 жовтня 2014 року скасувати в
частині стягнення 38790 грн. з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 як частку, що вкладена
як індивідуальне майно у вартості
домоволодіння та в задоволенні цієї
позовної вимоги відмовити.

Змінити рішення в частині стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8500 грн. витрат
понесених на проведення
будівельно-інженерної експертизи та 1700
грн. витрат по оплаті судового збору,
зменшивши ці суми відповідно до 4250 грн.
та 850 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: