Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 жовтня 2014 року
Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого-судді
Штих Т.В.

секретаря
Кондратюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про
визнання факту проживання однією
сім’єю та визнання права власності в
порядку спадкування за законом,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дзержинського
районного суду м. Харкова з позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкоємцем більш ніж
п’ять років до часу відкриття
спадщини, та визнання права власності в
порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних
вимог посилається на те, що його батьки
разом з ним та його сестрою мешкали в
квартирі 3 по вул.. Музикальній в м.
Харків. Батько позивача помер в 1973 році.

В 1975 році мати одружилась зі ОСОБА_6 та
після шлюбу взяла його прізвище ОСОБА_6.
На той час позивачеві було 12 років та
ОСОБА_6 виховував його як батько, вони
жили як одна родина.

З 1979 року сестра позивача, не проживає
в квартирі та не зареєстрована в ній.
Позивач в 1985 році одружився та проживав
разом з дружиною, з 1988 року був
зареєстрований в квартирі дружини,
АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 17 жовтня 1994 року
квартира АДРЕСА_2 належить на праві
спільної сумісної власності матері
позивача ОСОБА_6 JI.C. та вітчиму ОСОБА_6

У грудні 1994 року позивач розлучився з
дружиною та проживав разом з матір'ю та
вітчимом однією сім'єю в квартирі
АДРЕСА_3, але залишався прописаний у
квартирі колишній дружини. Після
розлучення, як зазначає позивач, він
повернувся у квартиру до вітчима та
матері, вони мали спільний бюджет,
разом здійснювали придбання.

В 2001 році мати позивача ОСОБА_7
померла. Позивач та вітчим ОСОБА_6
фактично прийняли спадщину після її
смерті, проживали в квартирі,
утримували її, робили поточний ремонт
та сплачували комунальні платежі та
квартирну плату, тобто, відповідно до
статті 549 ЦК Української PCP ( в редакції
1963 року ), діючого на той час, прийняли
спадщину, фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном. До нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини позивач
та вітчим не звертались.

ОСОБА_4, яка є сестрою позивача,
спадщину не прийняла. Позивач просить
визнати йог спадкоємцем після
померлого ОСОБА_6 та визнати за ним
право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до свідоцтва про смерть,
виданого 21 лютого 2014 року серія 1-ВЛ №
432773 відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по місту
Харкову реєстраційної служби ОСОБА_5
міського управління юстиції, ОСОБА_8 –
позивач у справі, помер.

Після його смерті в справу як
правонаступники залучені ОСОБА_9, як
дружина померлого ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як
доньки померлого позивача.

Після вступу в справу позовні вимоги не
уточнювалися.

В судовому засіданні позивачки
наполягали на позовних вимогах,
представник відповідача ОСОБА_5
міської ради надав заперечення та не
з’явився в судове засідання,
відповідачка ОСОБА_4 в судове
засідання не з’явилась, надала заяву, в
якій визнає позовні вимоги. Суд вважає
можливим розглядати справу за
відсутності відповідачів.

В судовому засіданні встановлено, що
його батьки разом з ним та його сестрою
мешкали в квартирі 3 по вул. Музикальній
в м. Харків. Батько позивача помер в 1973
році.

В 1973 році мати одружилась зі ОСОБА_6 та
після шлюбу взяла його прізвище ОСОБА_6,
відповідно до свідоцтва про укладання
шлюбу від 29 грудня 1973 року серія 1-ВЛ №
327655, виданого Дзержинським рай бюро
ЗАГС м. Харків.

З 1979 року сестра позивача, не проживає
в квартирі та не зареєстрована в ній.
Позивач в 1985 році одружився та проживав
разом з дружиною, з 1988 року був
зареєстрований в квартирі дружини,
АДРЕСА_1.

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 17 жовтня 1994 року,
виданого трест « Житлобуд-1», квартира
АДРЕСА_2 належить на праві спільної
сумісної власності матері позивача
ОСОБА_6 JI.C. та вітчиму ОСОБА_6

В 2001 році мати позивача ОСОБА_7
померла, свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ
№ 280592 від 22 травня 2001 року, виданого
ОСОБА_5 міським відділом реєстрації
актів громадянського стану .

В 2003 році помер відчим позивача ОСОБА_6,
свідоцтво про смерть серія 1-ВЛ № 419009,
видане міським відділом реєстрації
актів громадянського стану № 4-3 ОСОБА_5
обласного управління юстиції.

ОСОБА_4, яка є сестрою позивача,
спадщину не прийняла. Позивач просить
визнати йог спадкоємцем після
померлого ОСОБА_6 та визнати за ним
право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є
перехід прав та обов'язків (спадщини)
від фізичної особи, яка померла
(спадкодавця), до інших осіб
(спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ст. 1264 ЦК України у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї. Незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 212 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 03.03.2004 р. № 20/5, нотаріус при видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом перевіряє факт смерті
спадкодавця, час і місце відкриття
спадщини, наявність підстав для
закликання до спадкоємства за законом
осіб, які подали заяву про видачу
свідоцтва, склад спадкового майна, на
яке видається свідоцтво про право на
спадщину.

Позивач, при зверненні до нотаріуса, не
надав усіх необхідних документів на
підтвердження цих обставин для
оформлення спадщини, зокрема, не
підтвердив ступінь родинних зв'язків
із померлим.

Державний нотаріус роз'яснив позивачу,
що за таких обставин неможливо
здійснювати процедуру по оформленню
спадкових прав відповідно до вимог
чинного законодавства.

В судовому засіданні не
встановлено, що ОСОБА_8Г мешкав однією
родиною з померлим ОСОБА_6 , вів спільне
господарство, мав спільні права та
обов’язки, проживав на одній житловій
площі, сплачував за комунальні послуги
в повному обсязі, про що свідчать
пояснення позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
які зазначили, що станом на 1994 рік та до
2003 року їх батько перебував в шлюбі з їх
матір’ю.

Дійсно в судовому засіданні
спростовані дані, які зазначив позивач
в позовній заяві, що він в грудні 1994
року розлучився з дружиною та почав
мешкати за адресою матері та вітчима
Шлюб з першою дружиною ОСОБА_8 мав місце
аж до 2003 року.

Сам позивач також стверджує,
що зареєструвався за вказаною адресою
він лише в 2003 році ( відповідно до копії
паспорта реєстрація за вказаною
адресою відбулась 08.08.2003 року), тобто
доказів мешкання за вказаною адресою
до 2003 року суду не надано.

Тобто вести мову про спільне
проживання однією родиною ОСОБА_6 та
позивача є некоректним, при наявності
дружини та двох дітей.

Відповідно до відповіді на запит
шостої ОСОБА_5 державної нотаріальної
контори № 94401-16 від 06.03.2014 року після
померлого ОСОБА_6 спадкова справа не
заведена. Із заявою про прийняття
спадщини ніхто не звертався.

Померлий, ОСОБА_10 за життя будь-яких
розпоряджень, щодо майна на випадок
своєї смерті не залишив.

Наведене підтверджене матеріалами
справи, не спростоване сторонами у
справі.

Відповідно до п. 21 ПП ВСУ
«Про судову практику у справах про
спадкування» N 7 від 30.05.2008 р. зауважене
те, що при вирішенні спору (справи) про
право на спадщину осіб, які проживали
зі спадкодавцем однією сім'єю не менш
як п'ять років до часу відкриття
спадщини (четверта черга спадкоємців
за законом), суду необхідно враховувати
правила частини другої статті 3 СК про
те, що сім'ю складають особи, які
спільно проживають, пов'язані спільним
побутом, мають взаємні права та
обов'язки. І зазначений п'ятирічний
строк повинен виповнитися на момент
відкриття спадщини і його необхідно
обчислювати з урахуванням часу
спільного проживання зі спадкодавцем
однією сім'єю до набрання чинності цим
Кодексом. Та до спадкоємців четвертої
черги належать не лише жінка (чоловік),
які проживали однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу, а таке право
можуть мати також інші особи (як це є в
даному випадку), якщо є факт мого
спільно проживання зі спадкодавцем,
був пов'язаний спільним побутом, мали
взаємні права як і обов'язки.

Та відповідно до п. 23
вказаної постанови, якщо постійне
проживання особи зі спадкодавцем на
час відкриття спадщини не підтверджено
відповідними документами, у зв'язку із
чим нотаріус відмовив особі в
оформленні спадщини, спадкоємець має
право звернутися в суд із заявою про
встановлення факту постійного
проживання зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини, а не про
встановлення факту прийняття спадщини.

Суд приймає до уваги дану позицію, щодо
підстав відмови в задоволенні позовних
вимог в зв’язку з тим, що ОСОБА_8 на час
начеб то мешкання з ОСОБА_6, перебував в
зареєстрованому шлюбі. Інших даних ,
які б стверджували той факт, що ОСОБА_8
мешкав однією родиною із ОСОБА_6 суду не
надано.

На підставі викладеного вище,
керуючись ст. 3 СК України,ст.ст.
1216,1217,1220,1221,1223,1258,1264,1268-1269 ЦК України
ст.ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 Цивільного
процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 міської ради про визнання факту
проживання однією сім’єю та визнання
права власності в порядку спадкування
за законом – відмовити.

Судові витрати вважати сплаченими
позивачем.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з моменту
проголошення через районний суд,
шляхом подачі апеляційної скарги.

Рішення ухвалено та надруковано
суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя :

Штих Т.В.