АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8223/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Поштаренко О.В. Доповідач -
Глущенко Н.Г.Категорія 19/27
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

19 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна
О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря -
Біленької О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою
відповідальністю

«Факторингова
компанія «Вектор Плюс»

на рішення Самарського районного суду
м. Дніпропетровська від 18 березня 2014
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс»
до ОСОБА_2, треті особи - ОСОБА_3, Орган
опіки та піклування Самарської
районної у м. Дніпропетровську ради,
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку та за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» про визнання
кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Факторингова
компанія «Вектор Плюс» (далі ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» або товариство)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку / т. 2 а. с. 1-42-7 /.

В обґрунтування своїх позовних вимог
товариство посилалось на те, що 23.06.2006
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступником якого був ПАТ
«Сведабанк») та ОСОБА_3 було укладено
Кредитний договір № 0301/0606/88-443,
відповідно до умов якого банк надав
позичальнику кредит в сумі 14000 доларів
США, а позичальник зобов'язався в
порядку та на умовах, визначених
кредитним договором, повернути кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати комісію та інші
платежі в сумі, строки та на умовах, що
передбачені графіком погашення
кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором № 0301/0606/88-443 від
23.06.2006 року між банком та ОСОБА_2 23.06.2006
року укладено Іпотечний договір №
0301/0606/88-443-Z-1, відповідно до умов якого
іпотекодавець ОСОБА_2 передав банку в
іпотеку належну йому на праві
власності двокімнатну квартиру в
АДРЕСА_1 (житловою площею 28.2 кв.м. та
загальною площею 49,2 кв. м.)

ПАТ «Сведабанк» 28.11.2012 року відступив
ТОВ «ФК «Вектор Плюс», відповідно до
Договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року
та Договору про відступлення прав за
іпотечними договорами від 28.11.2012 року,
- свої права вимоги до відповідача за
зобов'язаннями по Кредитному договору
№ 0301/0606/88-443 від 23.06.2006 року та
Іпотечному договору № 0301/0606/88-443-Z-1 від
23.06.2006 року.

Оскільки, позичальник ОСОБА_3 не
виконував умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування ними, то, станом на 28.11.2012
року, у нього виникла заборгованість
перед банком у розмірі 44615,20 доларів
США, що в еквіваленті складає 356609,50 грн.,
де: 20592,40 долари США (164595,40 грн.) -
заборгованість за кредитом; 11906,80
доларів США (95170,70грн.) - заборгованість
по процентам за користування кредитом;
12116,00 доларів США (96843,40 грн.) - пеня.

За таких обставин, позивач просив суд
звернути стягнення на предмет іпотеки,
тобто на належну відповідачу ОСОБА_2
двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1
(житловою площею 28.2 кв. м. та загальною
площею 49,2 кв. м.) шляхом проведення
прилюдних торгів за початковою ціною
встановленою на рівні не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна,
визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна, під час проведення
виконавчих дій.

Також, позивач просив суд, при
вирішенні питання про звернення
стягнення на предмет іпотеки,
постановити рішення про виселення зі
зняттям з реєстраційного обліку
громадян, які проживають в спірній
квартирі в АДРЕСА_1 / т.2 а. с. 1-4 /.

Відповідач ОСОБА_2 позов товариства не
визнав і 13.01.2014 року звернувся до суду з
позовом до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» при
визнання кредитного договору
недійсним посилаючись на те, що банк
при укладенні Кредитного договору №
0301/0606/88-443 від 23.06.2006 року та під час його
виконання, в порушення вимог ЗУ «Про
захист прав споживачів», не надав
позичальнику детальний розпис
загальної вартості кредиту, що не дало
можливості здійснити іпотекодавцю
свідомий вибір при укладенні договору
іпотеки.

Ні позичальник, ні іпотекодавець, на
думку ОСОБА_2, не мали і не мають
спеціальних знань для укладення та
належного розуміння умов кредитного
договору, який їм було запропоновано.
При укладенні як кредитного договору,
так і іпотечного договору ОСОБА_2 не міг
знати, як сильно порушені його права та
до яких негативних наслідків для нього
це може призвести. Тільки після
звернення до спеціалістів ОСОБА_2
зрозумів, що його права порушені, що
його ошукали, а банк використав методи
нечесної підприємницької діяльності.

За таких обставин, ОСОБА_2 просив суд
визнати недійсними спірні кредитний та
іпотечний договори / т. 1 а. с. 2-10 /.

Товариство позов ОСОБА_2 не визнало.

Судом першої інстанції 17.02.2014 року
обидві справи об'єднані в одне
провадження / т 2 а. с. 126 /.

Рішенням Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 18.03.2014 року
відмовлено, як позовних вимогах ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» про звернення стягнення
на предмет іпотеки, виселення та зняття
з реєстраційного обліку, так і в
позовних вимогах ОСОБА_2 про визнання
недійсним кредитного договору / т. 5 а. с.
8-11а /.

З рішенням суду від 18.03.2014 року, в
частині відмови у зверненні стягнення
на предмет іпотеки, виселенні та знятті
з реєстраційного обліку, не погодився
позивач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і
звернувся до суду з апеляційною
скаргою, де просить скасувати це
рішення в оскаржуваній частині та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги товариства в повному
обсязі, посилаючись на те, що воно є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки ухвалене з порушенням норм
матеріального і процесуального права /
т.5 а. с. 48-50 /.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу
необхідно задовольнити частково, а
рішення суду, в частині обґрунтування
підстав відмови ТОВ «ФК «Вектор Плюс»
в його позовних вимогах до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, - змінити, в
силу ст. 309 ЦПК України, з наступних
підстав.

Відмовляючи ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в
його позовних вимогах до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку - суд першої
інстанції виходив з того, що надані
товариством суду довідки про
розрахунок заборгованості за
кредитним договором не є належними
доказами по справі, а розгорнутий
розрахунок заборгованості, на
неодноразові вимоги суду, товариство
не надало, і тому підстав для
задоволення позову суд першої
інстанції не вбачає.

Крім того, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що, оскільки, позивачем не
надано повного (детального) розрахунку
заборгованості, то суд першої
інстанції позбавлений можливості
перевірити правомірність нарахування
суми заборгованості, а відтак і
співмірність суми заборгованості за
кредитом та вартості іпотечного майна.

Також, суд вважає, що товариством не
надані належні докази щодо
правонаступництва між ПАТ «Свдбанк» та
ТОВ «ФК «Вектор Плюс», як і не надані
докази на підтвердження передачі права
грошової вимоги до ТОВ «ФК «Вектор
Плюс» відносно позичальника ОСОБА_3 та
не надано доказу отримання
відповідачем письмової вимоги про
усунення порушень, тобто несплати
платежів по кредитному договору.

Крім того, суд першої інстанції прийшов
до висновку, що клопотання відповідача
ОСОБА_2 про застосування строку
позовної давності не підлягає
задоволенню, оскільки немає правової
підстави для його задоволення.

Однак, з такими висновками суду
погодитися неможна, оскільки вони не
відповідають дійсним обставинам
справи та вимогам чинного
матеріального і процесуального права.

Так, судом встановлено, що 23.06.2006 року
між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступниками якого були ВАТ
«Седбанк» та ПАТ «Сведбанк», а з 24.05.2013
року банк змінив назву на ПАТ «Омега
Банк» - т. 2 а. с. 30-32) та ОСОБА_3 було
укладено Кредитний договір №
0301/0606/88-443, відповідно до умов якого банк
надав позичальнику кредит на споживчі
цілі в розмірі 14000 доларів США зі
сплатою 14% річних на строк до 20.06.2016
року, а позичальник зобов'язався в
порядку та на умовах, визначених
кредитним договором, повернути кредит,
виплачувати проценти за користування
кредитом, сплачувати комісію та інші
платежі в сумі, строки та на умовах, що
передбачені цим договором / т. 2 а. с. 9-11 /.

В забезпечення виконання зобов'язань
за Кредитним договором № 0301/0606/88-443 від
23.06.2006 року між між АКБ «ТАС-Комерцбанк»
(правонаступниками якого були ВАТ
«Седбанк» та ПАТ «Сведбанк», а з 24.05.2013
року банк змінив назву на ПАТ «Омега
Банк» - т. 2 а. с. 30-32) та ОСОБА_2 23.06.2006 року
укладено нотаріально посвідчений
Іпотечний договір № 0301/0606/88-443-Z-1,
відповідно до умов якого іпотекодавець
ОСОБА_2 передав в іпотеку банку належну
йому на праві власності двокімнатну
квартиру в АДРЕСА_1 (житловою площею 28.2
кв.м. та загальною площею 49,2 кв. м.) / т. 2
а. с. 17-19 /.

Потім, 23.06.2007 року між банком та ОСОБА_3
було укладено додаткову угоду № 1 до
кредитного договору № 0301/0606/88-443 від
23.06.2006 року, згідно якої було викладено
в новій редакції п. п. 1.1; 3.1; 6.1.7 та
доповнено п. 3.12. Зокрема, було збільшено
розмір кредиту з 14000 доларів США до 24000
доларів США / т. 2 а. с. 12-13 /.

Оскільки, були внесені зміни до
спірного кредитного договору, то 23.06.2007
року між банком та ОСОБА_2 було укладено
Договір про внесення змін № 1 до
договору іпотеки № 0301/0606/88-443-Z-1 від
23.06.2006 року, які є аналогічними, що були
викладені в додатковій угоді № 1 від
23.03.2007 року / т. 2 а. с. 14 /.

Згідно договору факторингу № 15 від
28.11.2012 року, укладеного між ПАТ
«Сведадбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»,
банк передав товариству своє право
вимоги, зокрема до ОСОБА_3 за
зобов'язаннями по Кредитному договору
№ 0301/0606/88-443 від 23.06.2006 року, що
підтверджується нотаріально
посвідченими витягами з цього договору
факторингу та з реєстру
заборгованостей боржників № 1-Б /т.2
а.с.112-119 /.

Також, 28.11.2012 року між ПАТ «Сведадбанк»
та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено
договір про відступлення прав за
іпотечними договорами, згідно якого
банк передав товариству право вимоги і
до ОСОБА_2 за іпотечним договором №
0301/0606/88-443-Z-1 від 23.06.20006 року, що
підтверджується нотаріально
посвідченими витягами з цього договору
про відступлення прав за іпотечними
договорами та витягом з додатку № 1 до
договору про відступлення прав за
іпотечними договорами /т.2 а.с.110-119/.

Оскільки, позичальник ОСОБА_3 не
виконував умови кредитного договору
стосовного своєчасного повернення
кредитних коштів та відсотків за
користування ними, то, станом на 28.11.2012
року (момент укладення договору
факторингу), у нього виникла
заборгованість перед банком у розмірі
44615,20 доларів США, що в еквіваленті
складає 356609,50 грн., де: 20592,40 долари США
(164595,40 грн.) - заборгованість за
кредитом; 11906,80 доларів США (95170,70грн.) -
заборгованість по процентам за
користування кредитом; 12116,00 доларів
США (96843,40 грн.) - пеня. Ця заборгованість
перейшла товариству і станом на 19.11.2013
року товариство підтвердило її своїм
розрахунком / т. 2 а. с. 25, /.

Розрахунок заборгованості
ОСОБА_3, як перед банком, так і перед
товариством, - позивачем проведено у
відповідності з умовами вище
зазначеного договору від 10.04.2008 року та
вимогами чинного законодавства / т.2 а.
с.25; т. 3 а. с. 20-250; т. 3 а. с. 1-233 /.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України -
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Як вбачається з матеріалів
справи, товариство, в підтвердження
своїх позовних вимог, надало суду вище
зазначені та належним чином оформлені
копії: спірного кредитного договору та
додаткової угоди до нього з додатками;
спірного іпотечного договору з
додатковим договором до нього і
додатками; нотаріально посвідченими
витягами з договору факторингу та з
реєстру заборгованостей боржників №
1-Б; нотаріально посвідченими витягами
з договору про відступлення прав за
іпотечними договорами та витягом з
додатку № 1 до договору про
відступлення прав за іпотечними
договорами /т.2 а. с. 9-11,12-13,14,17-19,110-119,112-119
/.

Розмір заборгованості за
кредитним договором підтверджено
товариством зведеним розрахунком / т. 2
а. с. 25 / і виписками по особовому
рахунку ОСОБА_3, де зазначені
розрахунки, як суми кредиту, так і
відсотків за користування кредитом та
пені, і з яких вбачається рух всіх
грошових коштів, зокрема тих, які були
внесені боржником в рахунок погашення
кредиту / т. 3 а. с. 20-250; т. 3 а. с. 1-233 /.

Отже, у суду першої інстанції не
було жодних підстав вважати, що
зазначені письмові докази не є
належними та допустимими доказами по
справі.

В разі, якщо суд першої інстанції
чи відповідач не розумілися на
бухгалтерських документах, що надані
були суду, у зв'язку з чим не могли
перевірити правильність нарахування
заборгованості та її співмірність і
таке інше, то вони не були позбавлені
можливості залучити до участі у справі
відповідних спеціалістів чи
призначити відповідну експертизу для
з'ясування незрозумілих питань, але
такі питання не вирішувалися судом
першої інстанції у встановленому
законом порядку.

Щодо відмови суду у застосуванні
позовної давності на підставі заяви
відповідача, то колегія суддів
приходить до висновку про незаконність
такої відмови з наступних підстав.

Як було вище зазначено, судом
встановлено, що 23.06.2006 року між АКБ
«ТАС-Комерцбанк» (правонаступниками
якого були ВАТ «Седбанк» та ПАТ
«Сведбанк», а з 24.05.2013 року банк змінив
назву на ПАТ «Омега Банк» - т. 2 а. с. 30-32)
та ОСОБА_3 було укладено Кредитний
договір № 0301/0606/88-443, відповідно до умов
якого та графіку погашення
заборгованості за кредитним договором
позичальник щомісячно, до « 20» числа
кожного місяця, повинен був вносити 130
доларів США. Строк дії кредитного
договору до 20.06.2016 року / т. 2 а. с. 9-13 /.

Однак, як вбачається з
повідомлення ВАТ «Сведабанк» про зміну
умов кредитного договору № 0301/0606/88-443
від 23.06.20006 року (повідомлення № 882191758
від 15.06.2009 року - т. 2 а. с. 72-73), яке було
вручено відповідачу ОСОБА_2 17.06.2009 року,
- банк змінив умови кредитного
договору, тобто банк змінив строк
виконання договору на 27.06.2009 року,
зобов'язавши ОСОБА_2 виконати
зобов'язання по спірному кредитному
договору в повному обсязі до цієї дати.

Остання операція за спірним
договором (погашення платежів) була
проведена позичальником 13.11.2008 року, що
вбачається з виписок по особовому
рахунку ОСОБА_4./ т. 3 а. с.41,46,51 /.

З позовом до суду товариство
звернулося 13.12.2013 року / т. 2 а. с. 1-4 /.

Відповідно до ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
позовною вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство
передбачає два види позовної давності:
загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно ст. 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила; за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної
давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно спірного кредитного
договору від 23.06.2006 року, яким
встановлено щомісячні платежі
погашення кредиту, перебіг трирічного
строку позовної давності (ст. 257 ЦК
України) стосовно щомісячних платежів
починається після несплати чергового
платежу.

Виходячи з вище зазначеного та з
урахування факту пред'явлення
товариством позову лише 13.12.2013 року,
тоді як строк дії кредитного договору
закінчився 27.06.2009 року, а остання
операція за спірним договором
(погашення платежів) була проведена
боржником 13.11.2008 року / т. 3 а. с. 41,46,51 /, -
тобто після спливу загальної позовної
давності (3 роки відносно
заборгованості по кредиту, відсоткам
за користування кредитом), так і
спеціальної позовної давності (1 рік
відносно пені), оскільки право на
звернення до суд з позовом у банку
виникло після 20 грудня 2008 року (ці
строки розповсюджуються і на
товариство, якому перейшло право
вимоги за договором факторингу), -
колегія суддів приходить до висновку,
що у суду першої інстанції не було
жодних правових підстав для відмови
відповідачу у застосуванні позовної
давності про що він просив у своїй
заяві від 07.02.2014 року / т. 2 а. с.67-71 /.

Таким чином, в силу ст. ст. 256,257, ч.1,5
ст.261, ч.4 ст.267 ЦК України, позовні вимоги
товариства, щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки, виселення та зняття
з реєстраційного обліку (які є
похідними від розміру заборгованості
за кредитним договором), не підлягають
задоволенню і колегія судді вважає, що
в них слід відмовити у зв'язку зі
спливом позовної давності.

При вище викладених обставинах,
колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції про
відмову банку в його позовних вимогах є
правильним, але з урахуванням зміни
підстав відмови в позові наведених
апеляційним судом в цьому рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду та
встановлені ним обставини.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Факторингова компанія «Вектор Плюс» -
задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 18 березня 2014 року,
в частині обґрунтування підстав
відмови ТОВ «Факторингова компанія
«Вектор Плюс» в його позовних вимогах
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстраційного обліку, - змінити.

В іншій оскаржуваній частині рішення
суду від 18 березня 2014 року - залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

СУДДІ: