Справа № 2035/8440/2012
№ производства 2/646/22/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.10.2014 року
м. Харків

Червонозаводський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Шелест І.М.,

за участю секретаря - Макарійчук А.В.,
Узденової Л.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Харкова
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Відділення у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Червонозаводського РВ ХМУ УМВС України
в Харківській області про виселення з
квартири та зняття з реєстрації, за
зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 до Харківської районної
споживчої спілки Харківської
облспоживспілки, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя
особа приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
про визнання права на укладання
договору найму, про спонукання до
виконання певних дій - укладення
договору найму житлових приміщень,
визнання договорів купівлі продажу
квартир та договорів дарування -
недійсними, -

встановив:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначив,
що на підставі договорів дарування №№
759, 761, 763 від 11.08.2012 року, укладених між
ним, та його матір'ю ОСОБА_5, є власником
квартир № 6, 10, 11 будинку готельного
типу АДРЕСА_1. 12.08.2012 року звернувся до
відповідачів з вимогою про виселення,
але відповіді не отримав. Оскільки у
вказаних квартирах зареєстровані та
проживають відповідачі, які не є
наймачами вказаних квартир, просив
захистити його право власника,
виселити відповідачів з вказаних
квартир та зняти з реєстрації, стягнути
з кожного моральну шкоду у розмірі по
5000 грн. (а.с. 3-5, 61-63 том 1).

19.02.2013 року провадження у справі за
позовом ОСОБА_9 було зупинено до
набрання законної сили рішення у
справі № 2035/8322/2012 за позовом ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Харківської районної
споживчої спілки Харківської
облспоживспілки, ОСОБА_5, ОСОБА_1 третя
особа приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
про визнання недійсним договорів
купівлі-продажу та дарування квартир
№ 6, 10, 11 будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м. Харкова від 17.12.2013 року у справі
№ 2035/8322/2012 у задоволенні позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
позивачів наймачами квартир № 6, 10, 11
будинку АДРЕСА_1, визнання за
позивачами права постійного
проживання у вказаних квартирах,
визнання права пріоритетної покупки
цих квартир, визнання недійсними
договорів купівлі-продажу
вищевказаних квартир від 16.07.2012р.,
посвідчених приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_6 (реєстрові номери №673, 670, 667),
укладених між Харківською районною
споживчою спілкою Харківської
облспоживспілки та ОСОБА_5, з
застосуванням наслідків визнання
договору недійсним шляхом повернення
сторін у попередній стан; визнання
недійсними договорів дарування
вищевказаних квартир від 11.08.2012р.,
посвідчених приватним нотаріусом ХМНО
ОСОБА_6 (реєстрові номери №759, 763, 761),
укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, з
застосуванням наслідків визнання
договорів недійсними шляхом
повернення сторін у попередній стан -
відмовлено.

11.03.2014 року ухвалою апеляційного суду
Харківської області вказане рішення
було залишено без змін.

Після відновлення, 01.04.2014 року,
провадження у справі ОСОБА_1 свої
позовні вимоги уточнював і в
остаточних позовних вимогах 06.10.2014 року
просив захисти його право, як власника,
та виселити ОСОБА_4 з квартири 11 будинку
АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації.

10.07.2014 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулися із зустрічним позовом до
Харківської районної споживчої спілки
Харківської облспоживспілки, ОСОБА_5,
ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, в обґрунтування якого
зазначили, що постійно проживають та
зареєстровані у квартирах №№ 6, 10, 11
будинку готельного типу АДРЕСА_1 Ці
квартири представляють собою єдину
секцію в двоповерховому будинку, що
мають спільний вихід, єдиний коридор та
спільні допоміжні приміщення: кухню,
туалет та інші. Ще у 1960-хх роках у ці
квартири, після надання в якості
постійного місця проживання,
оселилась ОСОБА_10, яка була свекрухою
співпозивачки ОСОБА_2 та, відповідно,
бабкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_10
працювала у Харківській
райспоживспілці більше 30 років. Вона
мешкала у цих приміщеннях спільно з
сином ОСОБА_11, де вони і були прописані.
Починаючи з 1982 року, коли
співпозивачка ОСОБА_2 уклала шлюб зі
ОСОБА_11, вона стала проживати у спірних
квартирах разом з чоловіком та його
матір'ю ОСОБА_10 Діти подружжя ОСОБА_11 -
співпозивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з
народження мешкають у вищевказаних
квартирах. Після розлучення з
чоловіком ОСОБА_2 отримала
розпорядження №5-а Правління
Харківської райспоживспілки від 24.02.1998
на зайняття спірних приміщень і на її
ім'я були відкриті окремі особові
рахунки спочатку на кімнати №39 та № 47,
а в подальшому - на кімнати № 10/7 на
підставі розпорядження № 26 Правління
Харківської райспоживспілки від 14.08.1998.
В подальшому замість кімнати № 7 родині
ОСОБА_2 було надано кімнату № 6. Таким
чином ОСОБА_2 з донькою ОСОБА_3 стала
проживати у кімнатах (квартирах) №№6,
10, а її син ОСОБА_4 був прописаний та
проживав у кімнаті №11 разом з бабкою
ОСОБА_10 На теперішній час позивачі як
родина проживають у кімнатах
(квартирах) №№ 6, 10, 11 у будинку АДРЕСА_1.
Позивачі вважають, що вони стали
проживати у спірних житлових
приміщеннях на законних підставах,
сплачували комунальні платежі.

Проживаючі у вказаних квартирах
позивачі вели постійні переговори з
адміністрацією Харківської
райспоживспілки - власника
багатоквартирного будинку готельного
типу АДРЕСА_1 щодо можливої
приватизації житла, але їм було
відмовлено, оскільки будинок не був у
державній або комунальній власності,
вели листування щодо викупу житла або
укладання договору найму, але жодного
документа з цього приводу укладено не
було. На свою заяву від 30.07.2012 року щодо
відчуження у приватну власність родині
ОСОБА_4 квартир, 21.08.2012 року отримали
відповідь, з якої дізналися про те, що
квартири 16.07.2012 року продані іншій
особі. В подальшому дізналися, що
договори купівлі-продажу квартир №№ 6,
10, 11 у будинку АДРЕСА_1 було укладено між
Харківською райспоживспілкою та
ОСОБА_5, яка в свою чергу, жодного разу
не оглянувши придбані квартири, 11.08.2014
року подарувала їх своєму синові
ОСОБА_1 Вважають, що відчуження квартир
Харківською райспоживспілкою, яка ні
коли не вживала заходів щодо їх
виселення і не повідомила про свій
намір продати квартири, ОСОБА_5, яка
ніколи у квартирах не була, відбувся з
приховуванням цього факту від них, як
осіб, які на законних підставах на
протязі тривалого часу проживають у
спірних квартирах.

Тому просили ухвалити рішення про
визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
права на укладання договору найму
квартир № 6, 10, 11 будинку АДРЕСА_1 та
спонукання Харківської районної
споживчої спілки Харківської
облспоживспілки укласти договір найму,
про визнання недійсними договорів
купівлі-продажу та дарування квартир
№ 6, 10, 11 будинку АДРЕСА_1.

У судовому засіданні ОСОБА_9 та його
представник ОСОБА_5 просили уточнений
позов задовольнити, виселити ОСОБА_4 з
квартири 11 будинку АДРЕСА_1 і зняти його
з реєстрації, оскільки вказане житло
необхідно для задоволення потреб
ОСОБА_1 та його родини, які на даний час
вимушені орендувати інше житло. Право
звернення із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3
вони залишають за собою. Проти
зустрічного позову заперечували,
просили врахувати встановлені
рішенням Червонозавлдського районного
суду м. Харкова від 17.12.2013 року
обставини.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник
ОСОБА_12 проти позову заперечували
зустрічний позов просили задовольнити,
зауважили, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
зареєстрований в квартирі 11 по АДРЕСА_1
з моменту народження і знімався з
реєстрації тільки на час строкової
військової служби. Райспоживспілка
ніколи не заперечувала проти його
проживання і не висувала вимог про його
виселення. Вважає, що позивач ОСОБА_1
набувши право власності на вказану
квартиру за безоплатним договором,
фактично погодився, що в зазначеній
квартирі зареєстрований та проживає
ОСОБА_4, оскільки у п. 9 Договору
дарування засвідчив, що квартиру
оглянув до підписання договору,
недоліків чи дефектів, яки б
перешкоджали використанню її за
призначенням, не виявив.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник
представники ОСОБА_13 проти позову
заперечували, просили задовольнити
зустрічний позов, оскільки ОСОБА_2 на
законних підставах заселилася у 1982
році і на даний час зареєстрована і
проживає в квартирі 10 будинку АДРЕСА_1.
ІІ діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають
разом з нею з моменту народження. Вона
займає квартиру № 10 (при реєстрації
вказано 10/6) та дочка займає квартиру
№ 6 (при реєстрації зазначено номер 10/6),
син квартиру № 11.

Відповідач ОСОБА_3 проти позову
заперечувала, просила задовольнити
зустрічний позов.

Представник відповідача за зустрічним
позовом - Харківської районної
споживчої спілки Харківської
облспоживспілки, третя особа приватний
нотаріус ХМНО ОСОБА_14 в судове
засідання не з'явилися, подали свої
письмові заперечення проти
зустрічного позову та просили
розглядати справу у їх відсутності.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши
надані сторонами докази, приходить до
наступного.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних і
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених
позивачем вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Особа, яка бере
участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст.
60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 ЦПК
України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 зверталися до суду із
позовом до Харківської районної
споживчої спілки Харківської
облспоживспілки, ОСОБА_5, ОСОБА_1, третя
особа приватний нотаріус Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_6, -
про визнання наймачами, визнання права
постійного проживання та права
пріоритетної покупки, визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
дарування квартир (справа № 2035/8322/2012).

За результатами розгляду цивільної
справи Червонозаводським районним
судом м. Харкова 17.12.2014 року було
ухвалено рішення, яким у задоволенні
позову було відмовлено. Зазначене
рішення залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 11.03.2014 року в набрало чинності.

Таким чином, обставини встановлені
судовим рішенням у цивільній справі №
2035/8322/2012, що набрало законної сили, не
підлягають доказуванню при розгляді
даної справи.

Рішеннями суду у цивільної справі №
2035/8322/2012 встановлено, що власником
будинку готельного типу АДРЕСА_1 є
Харківська райспоживспілка, що
підтверджується копією угоди від
31.07.1949р., постановою №824 Правління
Харківської райспоживспілки від
04.08.1449р., архівного витягу с рішення №446
виконавчого комітету Харківської
міської ради депутатів трудящих і
спірні квартири №№ 6, 10, 11 не
відносяться до державного або
громадського житлового фонду.

Право власності на квартиру № 6 у
Харківської райспоживспілки виникло
на підставі договору міни квартир,
посвідченого приватним нотаріусом
ХМНО ОСОБА_15 07.05.2002 року за реєстровим №
1306 та зареєстрованого КП «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»;
квартир №№ 10, 11 - на підставі дублікату
реєстраційного посвідчення на будинок,
який належить державним. Кооперативним
і громадським установам, підприємствам
і організаціям, виданого на підставі
довідки № ст-405 від 11.02.1994 року. Дублікат
видано КП «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації».

Судовим рішенням встановлено, що
вказані квартири №№ 6, 10, 11 не
відносяться до державного або
громадського житлового фонду, а є
власністю Харківської
райспоживспілки, тому норми ст.ст. 63, 64,
65 ЖК України на них не поширюються.

Судовим рішенням встановлено, що за
адресою м. Харків, вулиця Кузнечна, 23,
ОСОБА_2 у квартирі 11 була
зареєстрована з 04.10.1982 року по 21.08.1998
рік, а її діти ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 з моменту
народження; з 20.06.2003 року по теперішній
час ОСОБА_2 зареєстрована за адресою:
АДРЕСА_1, кв.10/6; ОСОБА_3 з 20.06.2003р. по
теперішній час зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, кв.10/6; ОСОБА_4 з
29.01.2002р. по теперішній час
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1,
кв.11.

Також у квартирі 11 проживали та були
зареєстровані з 1960 років ОСОБА_10
(свекруха ОСОБА_2) та її син ОСОБА_16
(чоловік ОСОБА_2 та батько ОСОБА_17 та
ОСОБА_4.).

Судовими рішеннями також
встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
поселилися у спірні квартири з дозволу
Харківської райспоживспілки. ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та членам їх родини
ордер на спірні приміщення не
видавався.

Доказів того, на яких правових
підставах родина ОСОБА_3, поселилася
і була зареєстрована у спірні квартири
6, 10, 11 будинку 23 по вул. Кузнечній м.
Харкова, власником яких є Харківська
райспоживспілка, як при розгляді
справи за позовом про визнання права
постійного проживання та визнання
наймачами спірних квартир, так і при
розгляді даного зустрічного позову
про визнання права на укладання
договору найму, спонукання укласти
такий договір та визнання недійсними
правочинів по відчуженню вказаних
квартир - суду не надано.

Рішенням суду від 17.12.2013 року позивачам
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було відмовлено
у визнанні за ними права користування
житловими приміщеннями у вказаних
квартирах , встановлено, що з ними
договір найму не укладався і вони не є
наймачами вказаних квартир,
відмовлено у визнанні наймачами
вказаних квартир.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися до
суду з зустрічним позовом з вимогами
про спонукання Харківської
райспоживспілки укласти з ними
договір найму, як з особами, які законно
і з дозволу первісного власника
житлових приміщень - Харківської
райспоживспілки, проживали та
проживають в займаних приміщеннях, а
відповідно - визнати договори купівлі -
продажу та договори дарування,
укладені з ОСОБА_5, а в подальшому з
ОСОБА_9 - недійсними.

В ході розгляду справи, на клопотання
позивачів за зустрічним позовом, судом
було досліджено матеріали цивільної
справи № 2035/8322/2012.

При даному розгляді позивачі за
зустрічним позовом посилались на ти ж
самі докази, яким судом вже була надана
оцінка.

Стаття 61 ЖК України, на яку посилаються
позивачі за зустрічним позовом,
визначає, що користування житловим
приміщенням у будинках державного і
громадського житлового фонду
здійснюється відповідно до договору
найму житлового приміщення. Договір
найму житлового приміщення в будинках
державного і громадського житлового
фонду укладається в письмовій формі на
підставі ордера на жиле приміщення між
наймодавцем - житлово - експлуатаційною
організацією (а в разі відсутності -
відповідним підприємством, установою,
організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Судовим рішенням у справі № 2035/8322/2012
встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
та членам їх родини ордер на спірні
приміщення не видавався, договір найму
не укладався..

Статтею 277 ЦК України (1963 року), яка
діяла на час прописки ОСОБА_3 у спірні
квартири, надано наступне визначення
договору найму жилого приміщення:
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення, який укладається між
наймодавцем - житлово-експлуатаційною
організацією (а в разі її відсутності
- відповідним підприємством,
установою, організацією) і наймачем -
громадянином, на ім'я якого видано
ордер.

Відповідно до ст.810 ЦК України 2003р. за
договором найму (оренди) житла одна
сторона - власник житла (наймодавець)
передає або зобов'язується передати
другій стороні (наймачеві) житло для
проживання у ньому на певний строк за
плату. Підстави, умови, порядок
укладення та припинення договору найму
житла, що є об'єктом права державної
або комунальної власності,
встановлюються законом. До договору
найму житла, крім найму житла, що є
об'єктом права державної або
комунальної власності,
застосовуються положення цього
Кодексу, якщо інше не встановлено
законон.

Договір найму житла укладається у
письмовій формі (ст. 811 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямованих на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Свобода договору визнається однією з
основних засад цивільного
законодавства України (п. 3 ст. 3 ЦК
України). Стаття 627 ЦК України визначає
засади свободи договору шляхом
зазначення на те, що суб'єкти
цивільного права є вільними при
вирішенні питання укладання договору,
при виборі контрагентів, при
погодженні умов договору.

Як зазначалось, вище, квартири №№ 6, 10, 11
будинку АДРЕСА_1 є власністю
Харківської райспоживспілки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Сам факт реєстрації і проживання
позивачів за зустрічним позовом у
спірних квартирах, не породжує підстав
для виникнення приватно - правових
цивільних правовідносин з приводу
найму житла, які врегульовано нормами
Цивільного кодексу та нормами
Житлового кодексу і їх вимога про
визнання права на укладання договору
найму та спонукання Харківської
райспоживспілки на укладання договору
найму не ґрунтується на законі і
задоволенню не підлягає.

Крім того, як встановлено пропозиція
Харківської райспоживспілки придбати
спірні квартири на підставі договору
купівлі - продажу ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
прийнята не була. На час звернення із
позовом власником квартир є ОСОБА_1

Також судом встановлено, що Харківська
райспоживспілка, як власник спірних
квартир розпорядилася ними, уклавши
договори купівлі продажу з ОСОБА_5, а
саме:

- 16.07.2012р., посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за №
667, Харківська райспоживспілка продала,
а ОСОБА_5 купила квартиру № 11 у будинку
готельного типу АДРЕСА_1, за 33900,00 грн.
09.08.2012р. право власності ОСОБА_5 на
квартиру №11 у будинку готельного типу
АДРЕСА_1 було зареєстроване, про що
видано відповідний витяг ;

- 16.07.2012р., посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за
№670, Харківська райспоживспілка
продала, а ОСОБА_5 купила квартиру №10 у
будинку готельного типу АДРЕСА_1, за
21000,00 грн. 09.08.2012р. право власності
ОСОБА_5 на квартиру №1о у будинку
готельного типу АДРЕСА_1 було
зареєстроване, про що видано
відповідний витяг..

- 16.07.2012р., посвідченого приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за
№673, Харківська райспоживспілка
продала, а ОСОБА_5 купила квартиру №6 у
будинку готельного типу АДРЕСА_1, за
178900,00 грн. 09.08.2012р. право власності
ОСОБА_5 на квартиру №6 у будинку
готельного типу АДРЕСА_1 було
зареєстроване, про що видано
відповідний витяг.

Судом встановлено, що Харківська
райспоживспілка, укладаючи спірні
договори купівлі-продажу з ОСОБА_5,
діяла як власник спірних квартир
згідно наданого законом права
розпорядження належним їй майном.

В свою чергу, як пояснила ОСОБА_5, вона
придбала ці квартири для свого сина,
які і подарувала йому.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5, як
власник квартир уклала із своїм сином
ОСОБА_9 договори дарування, а саме:

- 11.08.2012р. квартира 11 у будинку
готельного типу АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_5 своєму синові
ОСОБА_1, про що укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за №76;

- 11.08.2012р. квартира10 у будинку
готельного типу АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_5 своєму синові
ОСОБА_1, про що укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за
№763;

- 11.08.2012р. квартира 6 у будинку
готельного типу АДРЕСА_1 була
подарована ОСОБА_5 своєму синові
ОСОБА_1, про що укладено договір
дарування, посвідчений приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 в реєстрі за №759
. Всі договори дарування були
зареєстровані 23.08.2012 року.

Підстав для визнання недійсності
спірних правочинів купівлі-продажу та
дарування в судовому засіданні,
визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України суду
не надано, тому не підлягають
задоволенню і позовні вимоги про
визнання недійсними спірних договорів
купівлі-продажу та дарування..

Доводи позивачів за зустрічним
позовом на те, що у договорах, як
купівлі - продажу, так і дарування
міститься посилання на те, що квартири
набувач оглянув до підписання
договору, недоліків чи дефектів, яки б
перешкоджали використанню її за
призначенням, не виявив, а фактично
квартира оглянута не була, в ній
проживали люди, не є підставою для
визнання договорів недійсними.

Також не спростовують висновок суду
щодо відсутності підстав для визнання
договорів купівлі продажу неясними
доводи позивачів за зустрічним позовом
щодо ціни, визначеної сторонами
договору купівлі - продажу, оскільки
сторони при укладанні договору є
вільними при вирішенні питань
укладання договору, а позивачі не є
стороною оспорюваних договорів.

У відповідності до ч.1 ст.321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Позивачем ОСОБА_1, після уточнення
позову, заявлено вимогу про виселення з
квартири 11 будинку готельного типу
АДРЕСА_1 ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членуй сім'ї, інших осіб.

В судовому засіданні встановлено і не
заперечувалося сторонами у справі, що
у квартирі 11 загальною площею 48, 8 кв.м. ,
житловою площею 34,5 кв.м.
зареєстрований та проживає ОСОБА_4

Як зазначив у судовому засіданні
ОСОБА_1, вказане житло йому необхідно
для задоволення потреб його сім'ї ,
проте проживання та реєстрація у
належній йому на праві власності
квартирі № 11 ОСОБА_4 порушує його
права, як власника.

Тому, суд вважає правильним позов
ОСОБА_1 в частині виселення ОСОБА_4 з
квартири 11 будинку готельного типу
АДРЕСА_1 , враховуючі вищенаведене,
положення ст.ст. 317, ч. 1, 2, 3 ст. 319, ст. 321,
ч. 2 ст. 386, 387 ЦК України , задовольнити.

В частині вимог щодо зняття з
реєстрації ОСОБА_4 суд у задоволенні
позову відмовляє, оскільки вказані
вимоги є похідними від вимог про
виселення і відповідно до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» рішення суду про виселення є
підставою для зняття з реєстрації
місця проживання.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 1-11, 58, 59, 60, 61, 208, 209, 212, 213,
214, 215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_4 із квартири №? 11 у
будинку АДРЕСА_1

В задоволенні позову в іншій частині -
відмовити.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання
права на укладання договору найму, про
спонукання до виконання певних дій -
укладення договору найму житлових
приміщень, визнання договорів купівлі
продажу квартир та договорів дарування
- недійсними - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Харківської області
через Червонозаводський районний суд
м. Харкова.

Суддя

І.М. Шелест