Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/2513/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів Борисюка
Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 23 вересня 2014
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_4, третя особа без самостійних
вимог - публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання права власності на
автомобіль,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з даним позовом, мотивуючи його
тим, що 12.10.2010 року між ним та
відповідачем було укладено письмову
угоду про те, що ОСОБА_4 бере на себе
зобов'язання придбати в іноземній
державі та доставити автомобіль марки
„FORD Transit", д. р. н. НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_1,
2006 року випуску в Україну, здійснити
його митне оформлення, провести
державну реєстрацію в органах РЕП ДАІ
та передати йому.

На підтвердження виконання угоди, він
надав відповідачу кошти в сумі 55 000,00
грн. Після ввезення автомобіля на митну
територію України відповідач взяв на
себе зобов'язання провести митне
оформлення та реєстрацію
транспортного засобу в органах РЕП ДАІ
та передати йому автомобіль.

Після проведення вказаних процедур
відповідач передав йому автомобіль.
Між ними досягнута усна домовленість,
що спірний автомобіль тимчасово
залишиться оформленим на відповідача.

Крім того, позивач зазначав, що
постановою державного виконавця ДВС
Бердичівського МРУЮ від 11.03.2013 року
було накладено арешт на вказаний
автомобіль, який перебуває у його
власності.

Позивач просив визнати за ним з 18.11.2010
року право власності на автомобіль
марки „FORD Transit", кузов № НОМЕР_1, 2006 р. в.,
зобов'язати ВДВС Бердичівського МРУЮ
зняти арешт з вищевказаного автомобіля
та передати його йому, як законному
власнику.

В процесі розгляду справи ОСОБА_2
позовну вимогу про зняття арешту на
автомобіль просив залишити без
розгляду.

Ухвалою суду від 12.08.2014 року позовну
заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог
про зобов'язання відділу ДВС
Бердичівського МРУЮ зняти арешт з
автомобіля залишено без розгляду.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 23 вересня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що
рішення суду є незаконним,
необґрунтованим та таким, що ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Судом першої
інстанції не встановлено усіх
обставин, що мають значення для справи,
не досліджено та не надано належної
оцінки доказам по справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову про
визнання права власності на автомобіль
суд першої інстанції виходив із того,
що позивачем не доведено правомірності
набуття ним права власності на спірний
автомобіль, а укладені між сторонами
правочини щодо придбання
транспортного засобу не підтверджують
правомірності його придбання.

Такий висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб. Власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном (ст. ст. 316, 317
ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Право власності у набувача майна за
договором виникає з моменту передання
майна, якщо інше не встановлено
договором або законом (ч. 1 ст. 334 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Договір може бути
укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом (ст. 639 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що
12.10.2010 року між сторонами по справі був
укладений договір про надання послуг у
відповідності до якого ОСОБА_4 взяв на
себе обов'язок придбати ОСОБА_2
автомобіль за кордоном, провести його
митне оформлення та державну
реєстрацію. Того ж дня ОСОБА_4 під
розписку отримав від ОСОБА_2 кошти у
сумі 55 000, 00 грн. для придбання на його
користь автомобіля за межами України
(а. с. 6, 7).

Порядок купівлі-продажу транспортних
засобів, регламентується Законом
України «Про дорожній рух». Стаття 34
вказаного Закону передбачає
обов'язкову реєстрацію транспортного
засобу при вчиненні угоди про його
придбання.

Крім того, п. 8 Постанови Кабінету
Міністрів України від 7 вересня 1998 року
N 1388 «Про затвердження Порядку
державної реєстрації (перереєстрації),
зняття з обліку автомобілів, автобусів,
а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів, мотоколясок,
інших прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів» передбачено, що
обов'язковою умовою для укладення
договору купівлі-продажу
транспортного засобу є його попереднє
зняття в установленому порядку з
обліку в підрозділах
Державтоінспекції.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.11.2010
року власником автомобіля марки „FORD
Transit", 2006 року випуску, кузов
№ НОМЕР_1, д. р. н. НОМЕР_2 є ОСОБА_4
Довіреністю від 18.11.2010 року він
уповноважив ОСОБА_2, який є позивачем по
справі та ще 5 осіб експлуатувати,
(користуватися), розпоряджатися від
його імені, знімати та ставити на облік
вищевказаний автомобіль (а. с. 5).

Суд першої інстанції дійшов
правильного висновку, що відносини, які
виникли між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є
представництвом.

Представництвом відповідно до ч. 1 ст. 237
та ст. 244 ЦК України є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє. Представництво, яке
ґрунтується на договорі, може
здійснюватися за довіреністю.
Довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення суду є законним,
обґрунтованим, та таким, що ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 23
вересня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: