Справа № 357/9723/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Федисько К. П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
Маловільшанської сільської ради, третя
особа : ОСОБА_5 про визнання права
власності і порядку спадкування за
законом та за зустрічним позовом
третьої особи з самостійними вимогами
ОСОБА_5 до Маловільшанської сільської
ради, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання права власності на майно в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі за первісним позовом
звернулися до суду посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який
приходився чоловіком позивачу ОСОБА_1
та батьком позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3
Після смерті ОСОБА_6 відкрилася
спадщина на 12 частину житлового
будинку АДРЕСА_1 з відповідними
спорудами. Позивачі звернулися до
нотаріальної контори для оформлення
своїх спадкових прав, але 23.06.2014 року
отримали постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії - видачі
свідоцтва про право власності на
спадщину за законом на частину
вказаного житлового будинку, оскільки
дублікат свідоцтва про право на
спадщину не зареєстрований в органі ,
який здійснює державну реєстрацію
нерухомого майна. Вважаючи себе
спадкоємцями першої черги за законом,
позивачі просили суд визнати за ними
право власності по 16 частині за кожним,
на спадковий будинок з відповідною
частиною господарських споруд в с.
Мала Вільшанка.

Третя особа з самостійними вимогами,
ОСОБА_5, подав суду зустрічну позовну
заяву де зазначив, що йому, як
спадкоємцю після смерті його матері
ОСОБА_7 належить будинок АДРЕСА_1.
ОСОБА_7 склала заповіт де
розпорядилася зазначеним будинком в
рівних частинах двом своїм синам
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 На момент смерті
ОСОБА_7 позивач ОСОБА_5 мешкав разом з
нею та фактично прийняв свою частку
спадщини, а для брата ОСОБА_6 дана
спадщина не мала ніякої цінності, а
тому він передав своє право власності
на майно брату ОСОБА_5 Оскільки ОСОБА_5
зазначає, що фактично одноособово
прийняв спадщину, проживає більше 20
років в даному будинку в АДРЕСА_1, а його
брат не бажав приймати спадщину у
вигляді 12 частини даного будинку, не
користувався спадковим майном, не
утримував його, а тому ОСОБА_5 просив
суд визнати за ним право власності на
весь будинок АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачів за первісним позовом, згідно
довіреності в справі, підтримав
первісний позов в повному обсязі, а
зустрічний позов третьої особи не
визнав.

Третя особа по справі з самостійними
вимогами та його представник, згідно
довіреності в справі, не визнали
первісний позов та просили
задовольнити зустрічний позов.

Відповідач Маловільшанська сільська
рада не направили до суду свого
представника, про день та час розгляду
справи були повідомлені належно,
надали суду лист де просять розглядати
справу без участі їх представника, на
розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
даної справи, матеріали спадкової
справи, суд вважає, що первісний позов
підлягає до задоволення, а зустрічний
позов не підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 (а.с.15).

Судом встановлено, що позивачі за
первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2
ОСОБА_3 є спадкоємцями померлого
ОСОБА_6, за законом, першої черги,
відповідно, як дружина та діти
спадкодавця ОСОБА_6, що стверджується
зібраними матеріалами справи (8,10,12).

В судовому засіданні
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2
, її діти ОСОБА_5 і ОСОБА_6, в рівних
частинах кожний, успадкували житловий
будинок з відповідними господарськими
спорудами АДРЕСА_1 (а.с.13,143).

Також, судом встановлено, що
станом на 01.01.2013 року право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 було
зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності від
06.06.1988 року, виданого виконавчим
комітетом Маловільшанської сільської
ради (а.с.39).

Відповідно до інформації,
наданої Маловільшанською сільською
радою на запит суду від 25.07.2014 року, в
АДРЕСА_1 проживає без реєстрації ОСОБА_5
(а.с.33).

З матеріалів спадкової справи
№9362013, яка розпочата 25.12.2013 р.,
вбачається, що спадкоємці ОСОБА_3,
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 25.12.2013 року звернулися
до нотаріальної контори з заявами про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_6 Також, з матеріалів цієї справи
вбачається, що спадкоємці майна ОСОБА_6
отримали свідоцтва про право на
спадщину за законом на частину
квартири в м. Київ, грошові вклади,
прості іменні акції ПАТ «Рівнеазот»,
автомобіль, причіп, земельну ділянку в
АДРЕСА_2.

Встановлено, що відповідно до
постанови про відмову у вчиненні
нотаріальної дії від 23.06.2014 року
державний нотаріус Дев'ятої Київської
нотаріальної контори відмовила
позивачам за первісним позовом видати
свідоцтво про право на спадщину за
законом до майна померлого ОСОБА_6 на 12
частину житлового будинку в АДРЕСА_1,
оскільки правовстановлюючий документ
на будинок - дублікат свідоцтва про
право на спадщину за заповітом,
виданий Білоцерківською районною
державною нотаріальною конторою 24.10.1992
року Р № 1-5676 на 12 частину будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 , не
зареєстровано в органі, який здійснює
державну реєстрацію нерухомого майна
(а.с.16).

В судовому засіданні
встановлено, що спірний будинок
АДРЕСА_1 тривалий час перебуває в
користуванні ОСОБА_5, третьої особи по
справі. А його брат ОСОБА_6, в даному
будинку не був зареєстрований, не ніс
витрат по утриманню даного майна, не
добудовував помешкання та не проживав
в цьому житлі більше 20 років. Зазначені
обставини визнав представник
позивачів за первісним позовом, що і
послугувало підставою для відкликання
клопотання третьої особи про допит
свідків.

Як встановлено судом і вказано
вище в рішенні, ОСОБА_6 і ОСОБА_5, як
спадкоємці по заповіту своєї матері
ОСОБА_7 прийняли спадщину у вигляді
житлового будинку АДРЕСА_1, шляхом
звернення до нотаріальної контори з
заявами про прийняття спадщини та
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 24.10.1992 року.
Дублікат даного свідоцтва було видано
ОСОБА_6 25.03.2010 року (а.с.13). Однак, ніхто із
спадкоємців не зареєстрував свідоцтво
про право на спадщину в органах , які
здійснюють реєстрацію нерухомого
майна.

При вирішенні даного спору суд
виходив з наступного.

Згідно ст.1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

За ст.1217 ЦК України спадкування
здійснюється за заповітом або за
законом.

За ст.1268 ЦК України спадкоємець за
заповітом чи за законом має право
прийняти спадщину або не прийняти її.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Як роз'яснено в п.23 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину особа може звернутися до
суду за правилами позовного
провадження.

За ст.328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1ст. 1267 ЦК України
частки у спадщині кожного із
спадкоємців за законом є рівними.

Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Так, згідно відомостей КП
Київської обласної ради «Південне бюро
технічної інвентарізації» відбулася
реєстрація нерухомого об'єкта (будинок
АДРЕСА_1) в Білоцерківському МБТІ на
підставі свідоцтва про право власності
від 06.06.1988 року, виданого виконавчим
комітетом Маловільшанської сільської
ради (реєстрова книга №1, реєстровий №
153). Тобто, об'єкт нерухомості пройшов
первинну і поточну реєстрацію в БТІ, що
слідує з наданих матеріалів справи.

Спадкодавець ОСОБА_6 за життя не
здійснив державної реєстрації
свідоцтва про право на спадщину після
смерті своєї матері ОСОБА_7, як то
передбачено нормами ст. 1299 ЦК України.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК
України незалежно від часу прийняття
спадщини вона належить спадкоємцеві з
часу відкриття спадщини та згідно із ч.3
ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва
про право на спадщину не позбавляє
спадкоємця права на спадщину.

Так, статтею 1297 ЦК України
встановлено обов'язок спадкоємця
звернутися за свідоцтвом про право на
спадщину на нерухоме майно та
здійснити державну реєстрацію права на
спадщину (ст. 1299 ЦК України). Проте
нормами цієї статті, так само як й
іншими нормами цивільного права, не
визначено правових наслідків
недотримання такого обов'язку у виді
втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не здійснив державної
реєстрації свідоцтва про право на
спадщину (ст. 1299 ЦК України).

Таким чином, позивачі за
первісним позовом, як спадкоємці
першої черги за законом мають право на
спадкування спадкового майна у вигляді
12 частини житлового будинку АДРЕСА_1
після смерті ОСОБА_6

Щодо позовної вимоги за
зустрічним позовом про визнання за
ОСОБА_5 права власності на весь спірний
будинок, - суд вважає дану вимогу не
обґрунтованою, оскільки є недоведеною
позиція щодо набуття третьою особою
права власності на 12 частину
спадкового будинку на підставі ч.1ст. 1275
ЦК України. Так, позивач за зустрічним
позовом вказує, що набув право
власності на 12 частину спадкового
будинку за заповітом, а другу частину
будинку він набув у власність
внаслідок відмови його брата ОСОБА_6
від своєї частки у спадщині. Однак,
зазначене не знайшло своє
підтвердження в ході судового розгляду
справи.

Встановлено, що спадкування
спірного будинку здійснювалося за
заповітом. І обоє спадкоємців, - ОСОБА_6
і ОСОБА_5 прийняли спадщину шляхом
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 24.10.1992 р. на
спадкове майно у вигляді зазначеного
житлового будинку, в рівних частинах
кожний. І як вже було зазначено, обоє
спадкоємців не здійснили державної
реєстрації свідоцтва про право на
спадщину після смерті своєї матері
ОСОБА_7, як то передбачено нормами ст. 1299
ЦК України. Однак, ОСОБА_5 вважає, що за
таких умов він набув права власності
за заповітом на 12 частину спірного
будинку, а його брат ОСОБА_6 - ні.

Крім того, третьою особою
ОСОБА_5 не подано жодного належного
доказу в підтвердження своєї позиції
щодо відмови ОСОБА_6 від спадщини у
вигляді 12 частини житлового будинку
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5

Так, достатнє матеріальне
забезпечення особи, не проживання
спадкоємця в спадковому будинку та не
утримання спадкового майна не можливо
розцінювати, як відмову від спадщини на
користь іншого спадкоємця за
заповітом. Суду не надано доказів
відмови ОСОБА_6 від прийняття спадщини
(ст. 1273,1275 ЦК України). Всі пояснення
третьої особи та його представника з
даного приводу базуються на
припущеннях та уявних обставинах.

Відповідно до ч.1ст.60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Позивачем за зустрічним
позовом не надано жодних належних та
допустимих доказів, надавши належну
правову оцінку яким, суд мав би
можливість дійти обґрунтованого
висновку про задоволення його позову.
Позивач ОСОБА_5 скористався своїм
правом на судовий захист, однак його
позиція не знайшла свого підтвердження
в ході судового слідства.

Суд вважає за можливе визнати
за позивачами за первісним позовом
право власності, по 16 частині за кожним,
на житловий будинок (житловою площею 35,3
кв.м.) з господарськими спорудами
(сараєм, туалетом, огорожею, криницею)
під АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. Позовні вимоги за
зустрічним позовом є не обґрунтовані
та недоведені, а отже, - не підлягають
до задоволення.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1261, 1268,1270,
1276, 1297,1299 ЦК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування», ст.ст. 10,60,88,
212-215, 296 ЦПК України суд ,-

В И Р І Ш И В :

Первісний позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_3
), ОСОБА_2 (ід. номер НОМЕР_1), ОСОБА_3 (ід.
номер НОМЕР_2) право власності на 12
частину (по 16 частині за кожним)
житлового будинку, житловою площею 35,3
кв.м., з господарськими спорудами:
сараєм, туалетом, огорожею, криницею,
який знаходиться за адресою : АДРЕСА_1,
в порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до
Маловільшанської сільської ради,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
права власності на майно в порядку
спадкування - відмовити.

Рішення суду може бути
оскаржене до Апеляційного суду
Київської області через
Білоцерківський міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги в
10-денний строк з дня його проголошення .

Суддя О. Я. Ярмола