Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2014 року
місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в особі:

головуючої судді - Лемак О.В.

при секретарі - Сухан Н.В.,

з участю представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Ужгороді
справу за ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Ужгородської міської ради, третьої
особи: Прокуратура міста Ужгорода про
визнання незаконним та скасування
рішення Ужгородської міської ради та
державного акту на право власності на
землю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5, Ужгородської міської ради,
третьої особи - Прокуратури м. Ужгорода
про визнання незаконним та скасування
рішення Ужгородської міської ради та
державного акту на право власності на
землю

Позов мотивує тим, що його мати ОСОБА_7
являється власником квартири, що
розташованої за адресою АДРЕСА_1, та
користувалася земельною ділянкою
площею 0,0614га по АДРЕСА_1. На підставі
рішення ХІХ сесії VI скликання
Ужгородської міської ради від 20.09.2013
року, надано ОСОБА_7 у власність
земельної ділянки площею 0,0614га, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд по АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача мати
ОСОБА_7 та не встигла зареєструвати
дану земельну ділянку. На випадок своєї
смерті ОСОБА_7 залишила заповіт, все
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалось, в тому числі грошові
вклади з банківських установах, і
взагалі все те, що буде належати їй на
день смерті заповіла ОСОБА_3.
Незважаючи на те, що відповідачка
ОСОБА_5 проживає за адресою АДРЕСА_2,
Ужгородська міська рада 19.12.2013 року за
№1172 незаконно прийняла рішення про
передачу у власність ОСОБА_5 земельної
ділянки площею 0,0195га, яка знаходиться
по АДРЕСА_1, частину його землі двору,
якою він із мамою користувалися більше
15 років.

А тому просить визнати незаконним та
скасувати п.1.18 рішення Ужгородської
міської ради 20 сесії 6 скликання від
19.12.13 року за № 1172 та державний акт на
право приватної власності на дану
земельну ділянку від 18.02.2014 року №17956598.

23.09.2014 року позивач подав заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати незаконними та скасувати п.1.18
рішення Ужгородської міської ради 20
сесії 6 скликання від 19.12.13 року за № 1172
та свідоцтва про право власності на
землю від 18.02.14 року за №17956598.

В судовому засіданні позивач та його
представники уточненні позовні вимоги
підтримали, та просили в повному
обсязі.

Представниця відповідачки проти
позову заперечила, керуючись ст. 128 ЦПК
України подала заперечення проти
позову, заявленого ОСОБА_3, з огляду на
відсутність у останнього права на
звернення до суду, а також
необґрунтованість вимог позивача.

Представник відповідача Ужгородської
міської ради в судове засідання
повторно не з'явився, хоча про дату та
місце слухання справи був повідомлений
вчасно та належним чином.

Представник третьої особи -
прокуратури м. Ужгорода в судове
засідання повторно не з'явився, хоча
про дату та місце слухання справи був
повідомлений вчасно та належним чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що у позові слід
відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні з'ясовано, що
згідно витягу рішення ХІХ сесії VI
скликання Ужгородської міської ради
від 20.09.2013 року, надано ОСОБА_7 у
власність земельної ділянки площею
0,0614га, для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд по
АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла позивача мати
ОСОБА_7

На випадок своєї смерті ОСОБА_7
залишила заповіт, згідно заповіту
ОСОБА_7 все майно, де б воно не було і з
чого б воно не складалось, в тому числі
грошові вклади з банківських
установах, і взагалі все те, що буде
належати їй на день смерті заповіла
ОСОБА_3.

Відповідно до свідоцтво про право на
спадщину від 03.10.2014 року №646, ОСОБА_3
прийняв спадщину, яке складається з
квартири, що розташована в АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що 19.12.2013 року за №1172
Ужгородська міськрада прийняла
рішення про передачу у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,0195га,
яка знаходиться по АДРЕСА_1.

Позивач просить скасувати дане рішення
Ужгородської міської ради, оскільки
прийнято незаконно.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорення. Таким чином,
у розумінні закону, суб'єктивне право
на захист - це юридично закріплена
можливість особи використати заходи
правоохоронного характеру для
поновлення порушеного права і
припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу
України набуття права власності на
землю громадянами здійснюється шляхом
передачі земельних ділянок у власність
або надання їх у користування.

У розумінні ст. 393 ЦК України правовий
акт органу державної влади, орган влади
Автономної Республіки Крим або органу
місцевого самоврядування, який не
відповідає законові і порушує права
власника, за позовом власника майна
визнається судом незаконним та
скасовується.

Однак, на момент прийняття
оспорюваного рішення від 19 грудня 2013
року ОСОБА_3 взагалі не був власником
квартири АДРЕСА_1, дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки був наданий його
матері (як власнику квартири) ОСОБА_7, на
замовлення якої і розроблявся проект
землеустрою. Між іншим, дозвіл на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок як
ОСОБА_7, так і ОСОБА_8 надавався одним
рішення Ужгородської міської ради від
20.09.2013 №1052 (підпункти 2.10. та 2.29.
відповідно) з урахуванням генерального
плану забудови міста Ужгород, що
підтверджує відсутність будь-якого
накладення земельних ділянок.

Крім того, проект відведення земельної
ділянки не визначений чинним
законодавством як підстава набуття
права на земельну ділянку і не є
правовстановлюючим документом,
спрямованим на набуття, зміну або
припинення прав та обов'язків сторін.

Згідно з частиною десятою статті 59
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21 травня
1997 року № 280/97-ВР (з наступними змінами)
в судовому порядку незаконними
визнаються акти органів та посадових
осіб місцевого самоврядування з
мотивів їхньої невідповідності
Конституції або законам України.

Натомість, приймаючи пункт 1.18. рішення
Ужгородської міської ради від 19.12.2013
року за №1172, яким затверджено проект
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд,
розташованої в АДРЕСА_3, міська рада
діяла в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

У відповідності до ст. 19 Конституції
України та ч.3 ст. 24 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. ст. 116, 121 Земельного
кодексу України від 25.10.2001 №2768-III (з
наступними змінами) громадяни
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів місцевого
самоврядування; кожен громадянин
України має право на безоплатне
отримання земельної ділянки із земель
державної чи комунальної власності,
зокрема, для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка) у містах - не
більше 0,10 гектара.

Бажаючи отримати земельну ділянку у
власність в порядку, визначеному ст. 118
Земельного кодексу України, ОСОБА_5
звернулася до органу, уповноваженого
здійснювати розпорядження земельними
ділянками державної або комунальної
власності, а саме до Ужгородської
міської ради із відповідною заявою про
надання земельної ділянки у власність
площею 0,0195 га, яка розташована в
АДРЕСА_2.

За наслідками розгляду її звернення,
уповноважений орган - Ужгородська
міська рада - прийняла рішення про
надання ОСОБА_8 дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки. В подальшому
замовила у землевпорядній організації
- ПП «Тіса» -виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки. Додаток №1 до договору №04/10-01/13
від 04 жовтня 2013 року, а саме, «Завдання
на виконання робіт» було погоджено
начальником управління
Держземагнества в Ужгородському
районі та затверджено нею 01.10.2014.

Оскільки Земельний кодекс України
встановлює обов'язковість погодження
меж земельної ділянки із власниками та
користувачами суміжних ділянок при
проведенні кадастрових зйомок, а
земельна ділянка межує із землями
міської ради, з іншого - землями гр.
ОСОБА_9, а з двох боків - це землі
спільного користування, відповідно
межі погоджувалися у відповідності до
законодавства тільки з власниками
(користувачами) земель. Відведення
даної ділянки ніяк не вплинуло на
використання законними власниками
суміжних земельних ділянок.

Згідно з довідкою Управління
Держземагнества в Ужгородському
районі Закарпатської області від 08.11.2013
№2248/03-13 про правовий статус земельної
ділянки, виданою на ім'я ОСОБА_5,
земельна ділянка розташована в
АДРЕСА_3, відноситься за цільовим
призначенням до земель житлової та
громадської забудови (згідно ст. 19
Земельного кодексу України), жодних
обмежень прав на земельну ділянку і
наявних земельних сервітутів не
встановлено.

Відповідно до статті 186-1 Земельного
кодексу України проект землеустрою
щодо відведення земельної ділянки
погоджено уповноваженими органами
влади: згідно з Висновком Управління
Держземагнества в Ужгородському
районі Закарпатської області від
08.11.2013р. №845/03-14 вищенаведений проект
землеустрою погоджено; згідно з
Висновком Управління містобудівного
комплексу та земельних ресурсів
Ужгородської міської ради від 13.11.2013р.
№1677 представлений проект землеустрою
погоджено.

В подальшому, за наслідком звернення до
державного кадастрового реєстратора у
територіальному органі
Держземагентства України із заявою про
державну реєстрацію земельної ділянки,
з огляду на вірно складені подані
документи, а також те, що межі ділянки
не порушують меж вже зареєстрованих
ділянок, державний кадастровий
реєстратор зареєстрував земельну
ділянку у Державному земельному
кадастрі і видав Витяг із Державного
земельного кадастру про земельну
ділянку із зазначенням у ньому
кадастрового номеру НОМЕР_1.

Межі земельної ділянки були закріплені
межовими знаками встановленого зразка
(акт прийомки-передачі межових знаків
на зберігання від 31.10.2013 р.).

Встановлено, що після вищенаведених
заходів ОСОБА_5 звернулася до органу,
уповноваженого розпоряджатись
земельною ділянкою - Ужгородської
міської ради, з клопотання про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки.

Орган, уповноважений розпоряджатись
земельною ділянкою, прийняв рішення
про затвердження проекту та передачу у
власність земельної ділянки із
зазначенням площі, місця розташування
та кадастрового номеру земельної
ділянки, який зазначений у Витязі із
Державного земельного кадастру.

Виходячи з наведеного, право власності
набуто відповідачкою правомірно: з
отриманням дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення
вищевказаної земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку господарських
будівель та споруд по вул. Другетів, 61; у
подальшому розробкою проекту
землеустрою з відповідним погодженням
дозвільними установами; з
встановленням меж земельної ділянки в
натурі; із затвердженням проекту
землеустрою рішенням Ужгородської
міської ради від 19.12.2013 року за №1172; з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно земельну ділянку від
18.02.2014 року, індексний номер: 17956598.

Таким чином, Ужгородська міська рада
законно розпорядилась землями
комунальної власності.

Керуючись ст.ст. 213,215, 294 ЦПК України,
суд, -

Р І Ш И В:

У задоволенні позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
Ужгородської міської ради, третьої
особи: Прокуратура міста Ужгорода про
визнання незаконним та скасування
рішення Ужгородської міської ради та
державного акту на право власності на
землю - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а у разі
проголошення рішення без участі особи,
яка її оскаржує, протягом десяти днів з
дня його отримання.

Суддя
Лемак
О.В.