АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/3048/2014 р
Головуючий в І інстанції Венглєвська
Доповідач Полікарпова О.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової О.М.Суддів
Базіль Л.В. Прокопчук Л.П.При
секретаріМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Херсоні апеляційні
скарги ОСОБА_5 та Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції» на
рішення Генічеського районного суду
Херсонської області від 27 червня 2014
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції» (далі
ТОВ «Фінансова компанія «Приватні
інвестиції») до ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ТОВ «Фінансова
компанія «Приватні інвестиції»
звернулося до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої позовні вимоги
тим, що між ВАТ «Кредобанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Кредобанк» та відповідачем 26.10.2007 року
було укладено кредитний договір № 27/рж,
згідно якого відповідачу надано кредит
на ремонт нерухомості у розмірі 700 000
грн., зі сплатою 18,45 % річних на умовах
забезпеченості, платності,
строковості. Відповідач зобов'язання
за кредитним договором не виконує, у
зв'язку з чим, станом на 07.05.2013 року
виникла заборгованість за кредитом в
розмірі 815 083 грн., яка складається із
заборгованості за основними платежами
в сумі 508 318 грн., за нарахованими та
несплаченими процентами - 91 152, 26 грн.,
пені за прострочення погашення
кредиту - 114 364,99 грн., пені по процентах -
34 102,34 грн., пені за прострочення сплати
комісії - 365 грн., упущеної вигоди - 57182, 48
грн., 3% річних за прострочення
зобов'язання - 9297, 98 грн. Просить
стягнути з відповідача прострочену
заборгованість за кредитним договором.

Під час розгляду справи позивач змінив
свої вимоги і просив звернути
стягнення на предмет іпотеки,
посилаючись на порушення відповідачем
взятих на себе зобов'язань за кредитним
договором. В обґрунтування своїх вимог
зазначає, що 26.11.2007 року на забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором між ВАТ «Кредобанк» та
відповідачем укладено договір іпотеки
№ 27/рж, за яким останній надав в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
комплекс СТО, загальною площею 1223 кв.м.,
який розташований у АДРЕСА_1, на
земельній ділянці площею 4693 кв.м. та
належить відповідачу на праві
приватної власності.

Позивач просив звернути стягнення на
предмет іпотеки з метою сплати за
рахунок вартості вищевказаного
нерухомого майна заборгованості за
кредитним договором № 27/рж, яка станом
на 07 травня 2013 року складає 815 083
грн.,розрахунок якої наведено вище;
встановити спосіб реалізації предмета
іпотеки шляхом укладення від імені
відповідача договору купівлі-продажу
предмета іпотеки з будь-якою іншою
особою покупцем з отриманням у всіх
державних органах, установах та
організаціях документів, необхідних
для здійснення продажу, за початковою
ціною, визначеною на підставі оцінки
майна суб'єкта оціночної діяльності.

Рішенням Генічеського районного суду
Херсонської області від 27 червня 2014
року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» заборгованість
за кредитним договором в сумі 815083, 05
грн., а також судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
першої інстанції, ОСОБА_5 та ТОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» подали на нього
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на порушення судом норм процесуального
та матеріального права, відповідач
просив рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову відмовити, а позивач просив
змінити рішення суду і задовольнити
позовну вимогу про звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів приходить до
висновку, що обидві апеляційні скарги
підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку», у разі невиконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки і на підставі ст. ст. 12, 33, 39, 40
вказаного Закону.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Відмовляючи у зверненні
стягнення на предмет іпотеки, суд
першої інстанції вважав, що позивачем
не надано доказів на підтвердження
того, що на момент укладення договору
про відступлення вимоги за іпотечним
договором іпотекодержателем було ВАТ
«Кредобанк».

Колегія суддів вважає такий
висновок районного суду безпідставним.

З матеріалів справи вбачається, що
26.10.2007 року ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_5
уклали кредитний договір, за яким
відповідач отримав від ВАТ «Кредобанк»
кредитні кошти в сумі 700 000 грн. строком
до 25.10.2014 року (а.с.9-10). На забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором, в цей же день, між ВАТ
«Кредобанк» та відповідачем укладено
договір іпотеки № 27/рж, за яким
відповідач надав в іпотеку нерухоме
майно, а саме: комплекс СТО, загальною
площею 1223 кв.м., який розташований у
АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею
4693 кв.м. та належить відповідачу на
праві приватної власності (а.с.50-54).
29.11.2011 року ТОВ «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» уклало з ПАТ
«Кредобанк» договір факторингу шляхом
купівлі права грошової вимоги за
кредитними договорами, підписавши при
цьому акт прийому-передачі портфеля
заборгованостей, до складу яких
входить і заборгованість відповідача
(а.с.30, 31). 16.12.2011 року ПАТ «Кредобанк»
за нотаріально посвідченим договором
відступив ТОВ «Фінансова компанія
«Приватні інвестиції» право вимоги за
договорами іпотеки, у тому числі і за
іпотечним договором № 27/рж, укладеним
з ОСОБА_5

Станом на 07.05.2013 року у відповідача
утворилась прострочена заборгованість
в сумі 815 083 грн. (а.с.3-7) і 03.07.2013 року йому
направлено письмову вимогу про
дострокове погашення всієї суми за
кредитним договором та попереджено про
звернення стягнення на предмет іпотеки
(а.с. 59, 60).

З урахуванням викладеного,
висновок суду першої інстанції про
відсутність у первісного кредитора
права на предмет іпотеки
спростовується наявними у справі
доказами, а тому рішення суду в частині
відмови у зверненні стягнення на
предмет іпотеки підлягає скасуванню.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
відповідача кредитної заборгованості
у грошовому виразі, суд першої
інстанції залишив поза увагою, що
позивач, скориставшись своїм
процесуальним правом, змінив предмет
позову і обрав інший спосіб захисту
свого права, а саме, звернення
стягнення на предмет іпотеки. Отже,
районний суд вийшов за межі заявлених
позовних вимог, а тому рішення суду в
цій частині також підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 39 Закону України
«Про іпотеку», у разі задоволення
судом позову про звернення стягнення
на предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок
якого підлягають задоволенню вимоги
іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження
предмета іпотеки або передачі його в
управління на період до його
реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення прилюдних торгів або
застосування процедури продажу,
встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших
кредиторів, які підлягають задоволенню
з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для
його подальшої реалізації.

Обираючи спосіб реалізації предмета
іпотеки, позивач просив визначити його
шляхом надання йому права укласти від
імені ОСОБА_5 договір купівлі-продажу
предмета іпотеки з іншою будь-якою
особою покупцем з отриманням у всіх
державних органах, установах та
організаціях документів, необхідних
для здійснення продажу.

Разом з тим, ст. 38 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що дії щодо
продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені, на підставі іпотечного
договору, який містить застереження
про задоволення вимог
іпотекодержателя, що передбачає право
іпотекодержателя на продаж предмета
іпотеки, без необхідності отримання
для цього будь-якого окремого
уповноваження іпотекодавця.

Колегія суддів вважає за необхідне
задовольнити вимоги позивача про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у той спосіб, який зазначений у законі.

Визначаючи загальний розмір вимог
та всі його складові, що підлягають
сплаті іпотекодержателю з вартості
предмета іпотеки, колегія суддів
виходить з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ
«Фінансова компанія «Приватні
інвестиції» надало розрахунок, з якого
вбачається, що загальна заборгованість
відповідача за кредитним зобов'язанням
станом на 07.05.2013 року складає 815 083 грн.
Порушення ним умов кредитного договору
почалося з лютого 2008 року. Відповідач
остаточно припинив виплачувати
основний борг з листопада 2009 року, а
проценти за користування кредитом - з
грудня 2010 року.

Під час розгляду справи в суді
першої інстанції від нього надійшла
заява про застосування строку позовної
давності до всієї суми боргу.

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові (частина четверта
статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає
два види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила; за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання (частини
перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Враховуючи ту обставину, що перебіг
строку позовної давності по сплаті
чергових платежів по тілу кредиту
починається з першої несплати
чергового платежу, а саме, з листопада
2009 року, а по сплаті процентів - з грудня
2010 року, а до суду позивач звернувся
лише 14.02.2014 року, колегія суддів вважає
що строк позовної давності на платежі,
які нараховувались і не сплачувались
до лютого 2011 року, ним пропущено і вони
підлягають виключенню з розрахунку.
Сума платежів, які підлягають
виключенню складає: по основній
заборгованості, з листопада 2009 року по
лютий 2011 року - 16 місяців х 8334 грн.
(місячний платіж)= 133344 грн; по відсотках,
з грудня 2010 року по лютий 2011 року - 13571, 39
грн. (4620,05 грн. + 4908, 80 грн. + 4042, 54 грн.)

Сума комісії - 300 грн., пеня на
прострочені відсотки в сумі 34 102, 34 грн.,
пеня по простроченій комісії в сумі 365
грн., збитки за порушення зобов'язання у
вигляді 3% річних в сумі 9297, 98 грн., є
нарахуваннями, які, на думку судової
колегії, зменшенню не підлягають.

На підставі ч.3 ст.551 ЦК України, яка
надає суду право на зменшення розміру
неустойки, що значно перевищує розмір
збитків, колегія суддів вважає за
можливе зменшити розмір пені за
прострочення сплати тіла кредиту до 33
742, 29 грн.

Включаючи до загальної
заборгованості суму, яка зазначена як
упущена вигода, позивач її нарахування
та розмір не обґрунтував, пославшись
лише на умови договору. На пропозицію
апеляційного суду позивач не зміг
пояснити, в чому полягає упущена
вигода. Колегія суддів вважає
безпідставним нарахування позивачем
упущеної вигоди, оскільки її розмір та
порядок нарахування у кредитному
договорі не обумовлено, а тому із
загальної суми заборгованості вона
підлягає виключенню.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приватні
інвестиції» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
задовольнити частково.

Рішення Генічеського районного
суду Херсонської області від 27 червня
2014 року в частині стягнення
заборгованості та відмови у
задоволенні інших вимог скасувати і
ухвалити нове.

Позовні вимоги Товариства з
обмеженою відповідальністю «Приватні
інвестиції» задовольнити частково.

На погашення заборгованості
ОСОБА_5 за кредитним договором №27/рж
від 26 жовтня 2007 року в сумі 530 334, 48 грн.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в сумі 374 974 грн.,
заборгованості за процентами в сумі
77580. 87 грн., комісії в сумі 300 грн., пені за
прострочення кредиту в сумі 33742, 29 грн.,
пені за прострочення сплати процентів
в сумі 34102, 34 грн., пені по простроченій
комісії в сумі 365 грн., 3% річних за
прострочення кредиту в сумі 9297, 98 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки -
комплекс СТО, загальною площею 1223 кв.м.,
розташований на земельній ділянці
площею 4693 кв.м, до складу якого входять
літ. «А» - СТО площею 1172, 2 кв.м, літ. «Б» -
битовка площею 15, 9 кв.м, контора, площею
31,9 кв.м., «Г» - вбиральня площею 3 кв.м,,
споруди №1-7, які знаходяться в АДРЕСА_1
та належать ОСОБА_5 на праві приватної
власності, надавши позивачу право
укладення договору купівлі-продажу з
іншою особою покупцем за ціною,
визначеною на підставі оцінки майна
суб'єктом оціночної діяльності, але не
меншою за початкову ціну, зазначену в
договорі іпотеки .

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: