Справа № 465/7904/13
Головуючий у 1 інстанції: Гулієва М.І.
Провадження № 22-ц/783/5481/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р.
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і
Федоришина А.В.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю Федорюк І.І. - представника
ПАТ „ВіЕс Банк";

ОСОБА_4 - представника відповідачки
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5, на рішення
Франківського районного суду м. Львова
від 29 травня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У липні 2012 року Публічне акціонерне
товариство (ПАТ) „Фольксбанк"
(правонаступником якого є ПАТ „ВіЕс
Банк" - т.2, а.с. 76-77; в подальшому - „Банк")
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6
і ОСОБА_5, в уточнених позовних вимогах
якого просило суд стягнути з
відповідачів солідарно заборгованість
по кредиту в сумі 14 757 доларів США 22
центів, що згідно курсу НБУ
еквівалентно 117 954 грн. 46 коп., та судові
витрати.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що відповідно до умов кредитного
договору від 16 серпня 2005 року Банк
надав відповідачу ОСОБА_6 кредит в сумі
33 000 доларів США з кінцевим терміном
повернення 16 серпня 2020 року зі сплатою
14 % річних, а з 14.06.2007 року - 12,5 % річних. З
метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_6 за кредитним
договором між Банком та ОСОБА_5
додатково було укладено договір поруки
від 16 серпня 2005 року, за умовами якого
ОСОБА_5 зобов'язується перед Банком
відповідати за невиконання ОСОБА_6 усіх
зобов'язань, що виникли з кредитного
договору. Однак взятих на себе
зобов'язань перед Банком відповідачі
не виконували, в результаті чого
утворилася заборгованість, яка є
предметом позовних вимог (а.с. 2-3; 71-72).

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено. Стягнуто з відповідачів
солідарно на користь Банку
заборгованість за кредитом в сумі 14 265,
91 доларів США, 319,35 доларів США
несплачених процентів, 171,96 долар США
пені, а всього 14 757, 22 доларів США, що
згідно курсу НБУ становить 117 954 грн. 46
коп., та 1 284 грн. 79 коп. судових витрат,
а всього 119 239 (сто дев'ятнадцять тисяч
двісті тридцять дев'ять) грн. 25 коп. (т.2,
а.с. 122-124).

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 -
представник відповідачки ОСОБА_5

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким повністю відмовити Банку у
задоволенні позовних вимог,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
неправильне застосування норм
матеріального права.

Вважає, що вказана Банком „сума
заборгованості за кредитом станом на
08.08.2012 року у розмірі 14 757, 22 дол. США є
значно завищеною".

Вважає, що позивачем фактично не було
підтверджено суму заборгованості,
оскільки з банківської виписки про рух
коштів неможливо встановити суму
заборгованості.

Вважає, що при укладенні кредитного
договору від 16 серпня 2005 року Банком
були порушені вимоги Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постановою Правління НБУ від 10.05.2007
року № 168.

Вважає, що судом необгрунтовано не було
застосовано до спірних правовідносин
ст. 641 ЦК України та ст. 616 ЦК України
(„Правові наслідки порушення
зобов'язання з вини кредитора" (т.2, а.с.
128-130).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідачки на
підтримання доводів апеляційної
скарги та заперечення цих доводів зі
сторони представника Банку,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає з наступних
підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Апелянтом не подано до суду доказів,
які можна було б визнати належними та
допустимими (своїх розрахунків тощо),
на спростування розрахунків Банку,
якими останній обгрунтовує свої
позовні вимоги, а відтак доводи
апеляційної скарги стосовно того, що
„сума заборгованості за кредитом
станом на 08.08.2012 року у розмірі 14 757, 22
дол. США є значно завищеною", до уваги
прийматися не можуть.

Так само, як не можуть прийматися до
уваги доводи апеляційної скарги
стосовно того, що Банком при укладенні
кредитного договору від 16 серпня 2005
року були порушені вимоги Правил
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту, затверджених
Постановою Правління НБУ від 10 травня
2007 року № 168, оскільки згаданих Правил
... на день укладення кредитного
договору ще не існувало.

Посилання апелянта на те, що судом
необгрунтовано не було застосовано до
спірних правовідносин ст. 641 ЦК України
(„Пропозиція укласти договір"), також
не заслуговує на увагу, оскільки спірні
правовідносини виникли вже в процесі
виконання укладених ще 16 серпня 2005 року
між сторонами спору кредитного
договору та договору поруки, а не на
стадії пропозицій укладення цих
договорів.

Відповідно до резолютивної частини
рішення Конституційного Суду України
від 09.07.2002 року по справі № 15-рп/2002,
право особи (громадянина України,
юридичної особи тощо) на звернення до
суду за вирішенням спору не може бути
обмежене законом, іншими
нормативно-правовими актами.
Встановлення законом або договором
досудового врегулювання спору за
волевиявленням суб'єктів
правовідносин не є обмеженням
юрисдикції судів і права на судовий
захист.

Таким чином, звернення особи за
захистом порушеного права
безпосередньо до суду не може бути
обмежене дотриманням будь-яких
попередніх формальностей.

Враховуючи вище наведене, вимога про
дострокове повернення кредиту може
бути пред'явлена шляхом надіслання
боржнику чи поручителю окремого
документу (вимоги, претензії тощо) або
шляхом подання позовної заяви до суду.

Оскільки звернення Банку 05 липня 2012
року до суду із позовом про стягнення
заборгованості за Кредитним договором
та Договором поруки є одночасно і
повідомленням відповідачів про
необхідність погашення
заборгованості, то у процесі розгляду
справи в суді першої інстанції, який
тривав більше 22 місяців, відповідачі
мали можливість сплатити
заборгованість за кредитним договором.

Крім цього, Банком в якості доказів про
отримання відповідачами вимог Банку
про необхідність погашення
заборгованості було подано до суду
фотокопії рекомендованих повідомлень
про вручення відповідачам згаданих
вимог (т.2, а.с. 59, 60).

Відтак, доводи апеляційної скарги
стосовно того, що відповідачі ніби-то
не отримували від Банку вимоги про
виконання ними взятих на себе
зобов'язань, також до уваги прийматися
не можуть.

Інших доводів про порушення
відповідачкою (апелянтом), як
поручителем, взятих на себе зобов'язань
за договором поруки від 16.08.2005 року саме
з вини Банку (як кредитора), апеляційна
скарга не містить, а відтак у суду не
було правових підстав для застосування
до спірних правовідносин ст. 616 ЦК
України („Правові наслідки порушення
зобов'язання з вини кредитора").

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, доводи
якої не спростовують висновків
оскаржуваного рішення, слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5, відхилити та
залишити рішення Франківського
районного суду м. Львова від 29 травня 2014
року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: