Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючий: Хилевича С.В.

судді: Оніпко О.В., Собіни І.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Сарненського районного суду від 17
лютого 2014 року в справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о
в и л а:

Рішенням Сарненського районного суду
від 17 лютого 2014 року позов задоволено
частково:

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ
"Надра" або Банк) 13 575, 62 гривень боргу по
тілу кредиту, 13 634, 73 гривень боргу за
відсотками, 6 197, 52 гривень пені за
прострочення сплати кредиту та 6 802, 58
гривень штрафу, а всього - 40 210, 45 гривень
боргу за кредитним договором та 402, 10
гривень понесених судових витрат.

У задоволенні вимог позивача до ОСОБА_2
про стягнення боргу за кредитним
договором відмовлено повністю за
спливом позовної давності.

У поданій на рішення в частині
задоволення позову апеляційній скарзі
ОСОБА_1 покликалася на його
незаконність та необґрунтованість
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

На її обґрунтування зазначала, що
висновок суду про те, що останній
платіж по оплаті заборгованості по
кредиту вона здійснила в червні 2013
року, не відповідає дійсності, оскільки
в судовому засіданні представник Банку
наголошував про здійснення останнього
платежу 10 січня 2013 року. Вважала, що до
вимог позивача про стягнення з неї пені
за прострочення сплати кредиту в сумі 6
197, 52 гривень та штрафу за порушення
вимог кредитного договору в сумі 6 802, 58
гривень мали бути застосовані норми ч.2
ст. 258 ЦК України щодо спеціальної
позовної давності в один рік.

Стверджувала, що судом не враховано
положень ч.3 ст. 254, ч.2 ст. 258, ст. 261 ЦК
України, які регулюють кредитні
правовідносини.

У позовній заяві ПАТ "Надра" зазначав,
що позичальник припинила належним
чином виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів ще в 2008 році, однак з позовом
про дострокове повернення кредиту
звернувся лише 30 січня 2014 року.

З урахуванням наведеного просила
рішення Сарненського районного суду
від 17 лютого 2014 року змінити,
відмовивши Банку в задоволенні позову
про стягнення з неї 6 197, 52 гривень пені
за прострочення сплати кредиту, 6 802, 58
гривень штрафу за порушення вимог
кредитного договору та 402, 10 гривень
понесених судових витрат. У решті
рішення суду просила залишити без змін.

Іншими особами, що беруть участь у
справі, рішення суду першої інстанції
не оскаржувалося.

Рішенням Апеляційного суду
Рівненської області від 31 березня 2014
року апеляційну скаргу ОСОБА_1
задоволено: рішення суду першої
інстанції скасовано, а в задоволенні
позову ПАТ "Надра" до неї відмовлено.
Щодо стягнення судового збору, то
рішення місцевого суду в цій частині
змінено і його розмір зменшено до 229, 40
гривень.

1 жовтня 2014 року Вищим спеціалізованим
судом України з розгляду цивільних і
кримінальних справ ухвалу суду
апеляційної інстанції скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
Апеляційного суду Рівненської області.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
ОСОБА_1, колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги, виходячи з такого.

Задовольняючи вимоги позивача до
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
доведеності та обґрунтованості позову,
оскільки здійснивши у червні 2013 року
платіж за кредитним договором
відповідач вчинила дії, що свідчать про
визнання нею боргу, а тому перервала
перебіг позовної давності за всіма
вимогами.

Проте частково з такими висновками
погодитися не можна.

Норми ч. 1 ст. 303 ЦПК України
передбачають межі розгляду справи
апеляційним судом, а саме, що під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Матеріалами справи встановлено, що 4
вересня 2008 року між ОСОБА_1 і ПАТ "Надра"
укладено кредитний договір №7805ЕК2008-980,
за умовами якого кредитодавець надав, а
позичальник отримала 20 000 гривень на
споживчі потреби в термін до 3 вересня
2010 року зі сплатою за користування
кредитом 36 відсотків річних (а.с. 8-9). 19
серпня 2009 року між ними укладено
додаткову угоду №1, якою встановлено
суму отриманого відповідачем кредиту у
16 005, 40 гривень, а строк кредитування
визначено до 3 березня 2011 року (а.с. 10).

З розрахунку заборгованості за
кредитом, доданого разом з позовом,
вбачається, що станом на 11 грудня 2013
року заборгованість ОСОБА_1 становить 40
210, 45 гривень, яка складається із 13 575, 62
гривень заборгованості по тілу
кредиту, 13 634, 73 гривень заборгованості
за відсотками, 6 197, 52 гривень пені та 6 802,
58 гривень штрафу (а.с. 7).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Відповідачем заявлено клопотання про
застосування позовної давності та
відмову в зв'язку з цим у задоволенні
позову ПАТ "Надра" до неї.

Перебіг позовної давності починається
з дня, коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст.
261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у заінтересованої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд.

Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку.

Як правильно встановлено судом першої
інстанції, відповідно до довідки про
розрахунок заборгованості останній
платіж відповідачем сплачений у червні
2013 року, що свідчить про переривання
позовної давності на підставі
зазначеної норми матеріального права.

Так, абзац перший ч.1 і ч. 2 ст. 614 ЦК
України вказують про те, що особа є
невинуватою, якщо вона доведе, що вжила
всіх залежних від неї заходів щодо
належного виконання зобов'язання.
Відсутність своєї вини доводить особа,
яка порушила зобов'язання.

Тобто наведені вимоги закону
встановлюють презумпцію винуватості
боржника.

Надана відповідачем квитанція №56237239
про те, що останній платіж за кредитом
нею здійснено 10 січня 2013 року не
виключає правдивості змісту наданого
Банком розрахунку заборгованості про
сплату нею платежу ще й у червні 2013 року
(а.с. 7). Таким чином при з'ясуванні
обставин спірних відносин слід
враховувати саме дані, що представлені
ПАТ "Надра".

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК
України для окремих видів вимог
законом може встановлюватися
спеціальна позовна давність: скорочена
або більш тривала порівняно із
загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені) (п. 1
ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Пеня та штраф підлягають стягненню
лише в межах одного року, а саме з 6
лютого 2013 року по 5 лютого 2014 року, тобто
по дату пред'явлення позову. Як
зазначено на а.с. 7, остаточні
нарахування неустойки зроблено станом
на 11 грудня 2013 року і їх розмір більше
позивачем у суді не змінювався, а тому
стягнути із ОСОБА_1 на користь ПАТ
"Надра" необхідно 3 225, 88 гривень пені.

Щодо розміру штрафу, то на момент
пред'явлення позову його розмір
становив 6 802, 58 гривень, що
вираховується на підставі п. 8.3.
кредитного договору. Так, додавши суми
заборгованості за кредитом і
відсотками отримуємо 27 210, 35 гривень,
які ділимо на 100% , а отримані 272, 1035
гривень множимо на 25%, що і складає
розмір штрафу на 11 грудня 2013 року.
Вимога про стягнення штрафу у
районному суді ПАТ "Надра" не
змінювалася, а позовна давність до цих
відносин застосованою бути не може.

Апеляційний суд ґрунтується на вимогах
ст.ст. 11, 303 ЦПК України, а тому не вправі
виходити за межі заявлених у суді
першої інстанції позовних вимог і при
обчисленні неустойки зобов'язаний
обмежуватися строком з 6 лютого 2013 року
по 11 грудня 2013 року.

В силу вимог ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Отже, стягненню з відповідача на
користь ПАТ "Надра" підлягають 372, 39
гривень судового збору за розгляд
справи судом першої інстанції, що
складає один відсоток від всієї суми
кредитної заборгованості -
заборгованості за тілом кредиту,
заборгованості за відсотками, пенею та
штрафом, тобто від 37 238, 81 гривні.

Інші доводи ОСОБА_1 колегія суддів
вважає необґрунтованими і такими, що
спростовуються правильністю висновків
суду першої інстанції.

Згідно із ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки
і мотиви касаційного суду, з яких
скасовано рішення, є обов'язковими для
суду першої чи апеляційної інстанції
при новому розгляді справи.

Неправильне застосування норм
матеріального права відповідно до п. 4
ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для
часткового скасування оскаржуваного
рішення і ухвалення в цій частині
нового - про часткове задоволення
позову.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України,
керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325
ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Сарненського районного суду
від 17 лютого 2014 року в частині
стягнення із ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
"Комерційного банку "Надра" 6 197, 52
гривень пені, 6 802, 58 гривень штрафу і 402,
10 гривень судового збору скасувати.

Вимоги позивача в цій частині
задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" 3 225 (три тисячі двісті
двадцять п'ять) гривень 88 копійок пені, 6
802 (шість тисяч вісімсот два) гривні 58
копійок штрафу та 372 (триста сімдесят
два) гривні 39 копійок судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін, а подану апеляційну
скаргу відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

О.В.Оніпко