Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2014 року Білоцерківський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді - Кошель Л. М. ,

при секретарі - Вангородська
О. С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Дроздівської сільської ради
Білоцерківського району, третя особа
сільський голова Дроздівської
сільської ради Литвин Олександр
Миколайович, про стягнення
заборгованості по заробітній платі,
компенсації за невикористану
відпустку та середнього заробітку за
час затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
вона з 01 серпня 2012 року працювала у
Дроздівській сільській раді
Білоцерківського району на посаді
начальника військово-облікового столу
на період відсутності основного
працівника на 0,5 ставки, з 13.03.2013 р. була
звільнена з роботи за власним бажанням
по ст.38 КЗпП України. Всупереч вимог
ст.117 КЗпП України відповідач не провів
з нею розрахунок в день звільнення
13.03.2013 р., лише 31.03.2013 р. виплатив
заборгованість по заробітній платі , а
04.04.2013 р. - компенсацію за невикористану
відпустку . Позивачка просила суд
стягнути з відповідача середній
заробіток за час затримки розрахунку в
сумі 11 078,46 грн.

В ході судового розгляду позивачка
ОСОБА_1 неодноразово змінювала позовні
вимоги. 19.11.2014 р. позивачкою було подано
останню уточнену позовну заяву,
відповідно до якої вона просила суд
стягнути із Дроздівської сільської
ради на свою користь заборгованість по
заробітній платі в сумі 16 грн за
жовтень-листопад 2012 року, компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 128,41
грн, середній заробіток за час затримки
розрахунку в сумі 22 706,34 грн, витрати на
правову допомогу в сумі 7 051 грн та 441,22
грн судових витрат, пов»язаних з явкою
представника позивача до суду ,
оплатою поштових послуг, послуг на
копіювання та друк документів.

Представник Дроздівської сільської
ради сільський голова Литвин О.М. проти
позову заперечував, посилаючись на
безпідставність вимог та пропущення
позивачкою строків позовної давності,
визначених ст.233 КЗпП України.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що позов до задоволення не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1
згідно розпорядження № 6-к від 01.08.2012 р.
була прийнята на роботу у Дроздівську
сільську раду Білоцерківського району
на посаду начальника
військово-облікового столу на період
відпустки основного працівника на 0,5
ставки а.с.47а Згідно з розпорядженням
від 13.03.2013 р. № 3-к позивачку було
звільнено з роботи за власним бажанням
з 13.03.2013 р. за ст.38 КЗпП України а.с.50

Судом встановлено, що розрахунок
при звільненні був проведений з
позивачкою 28.03.2013 р. шляхом зарахування
коштів на її картковий рахунок в ПАТ КБ
« Приватбанк». Позивачці було
виплачено заробітну плату за березень
2013 року в сумі 229,60 грн та компенсацію
за невикористану відпустку в сумі 241,08
грн. а.с.22-24

При вирішення спору суд виходив з
наступного.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред»явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП
України в разі невиплати з вини
власника або уповноваженого ним органу
належних звільненому працівникові сум
у строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу, при відсутності спору про їх
розмір підприємство, установа,
організація повинні виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові
сум власник або уповноважений ним
орган повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на користь працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Позивачкою була заявлена вимога
про стягнення з відповідача
заборгованості по заробітній платі в
сумі 16 грн, недоплаченої за жовтень та
листопад 2012 року у зв»язку із
підвищенням розміру мінімальної
заробітної плати. В ході судового
розгляду дана обставина не знайшла
свого обґрунтування .

Судом було встановлено, що оплата
праці позивачки ОСОБА_1 проводилася на
підставі затверджених сесією
Дроздівської сільської ради штатних
розписів, що узгоджується з нормами
статті 96 КЗпП України щодо тарифної
системи оплати праці та порядку її
формування.

Відповідно до штатного розпису
Дроздівської сільської ради на 01.07.2012 р.
посадовий оклад 0,5 ставки начальника
ВОС становив 551 грн а.с.49

Виходячи з цього розміру
посадового окладу позивачка отримала
заробітну плату на серпень 2012 року в
сумі 577, 11 грн , з урахуванням премії та
за вирахуванням податків а.с.53 ; за
вересень 2012 року в сумі 531,07 грн, за
вирахуванням податків а.с.54 ; за
жовтень 2012 року в сумі 577,11 грн , з
урахуванням премії та вирахуванням
податків а.с.55 ; за листопад 2012 року в
сумі 531,16 грн , за вирахуванням податків
а.с.56.

Судом встановлено, що Дроздівська
сільська рада не затверджувала новий
штатний розпис з 01.10.2012 р. у зв»язку із
підвищенням згідно ст.13 Закону України
« Про Державний бюджет України на 2012
рік» від 22.12.2011 р. розміру мінімальної
заробітної плати з 01.10.2012 р. до 1118 грн .
В суді сільський голова Литвин О.М.
пояснив, що така ситуація виникла через
те, що у жовтні 2012 року не відбувалося
засідань сесії Дроздівської сільської
ради.

По справі встановлено, що у
зв»язку із підвищеннями розміру
мінімальної заробітної плати
Дроздівська сільська рада
затверджувала нові штатні розписи з
01.12.2012 р. та з 01.01.2013 р.

Згідно штатного розпису на 01.12.2012
р. посадовий оклад позивачки складав 567
грн а.с.70 і заробітна плата за грудень
була їй виплачена вже з підвищеного
окладу в сумі 591,60 грн а.с.57.

З 01.01.2013 р. і до дня звільнення
заробітна плата позивачці ОСОБА_1
виплачувалася виходячи з посадового
окладу в розмірі 574 грн, згідно штатного
розпису, затвердженого з 01.01.2013 р. а.с.71

Так, за січень 2013 року позивачка
отримала 965,59 грн а.с.58, за лютий 2013 року
- 553,34 грн а.с.52, за 8 робочих днів у
березні 2013 року - 229,60 грн а.с.51

Таким чином, оплата праці
позивачці ОСОБА_1 здійснювалася
згідно її посадових окладів за
штатними розписами, затвердженими у
передбаченому законом порядку. Підстав
для нарахування позивачці
недоплаченої заробітної плати за
жовтень і листопад 2012 року в сумі 16 грн
суд не вбачає, оскільки основою
організації оплати праці є тарифна
система оплати праці, яка формується
власником або уповноваженим ним
органом ст..96 КЗпП України

Згідно ст..95 КЗпП України мінімальна
заробітна плата є державною
соціальною гарантією, обов»язковою на
всій території України для
підприємств, установ, організацій усіх
форм власності і господарювання та
фізичних осіб.

Тобто, врахування мінімальної
заробітної плати при формуванні
посадових окладів є обов»язком
власника або уповноваженого ним
органу. Однак, суд при вирішенні
трудового спору перевіряє законність
нарахування позивачці заробітної
плати, виходячи саме із затверджених
відповідачем штатних розписів і не
вправі самостійно їх змінювати.

Щодо компенсації за невикористану
відпустку судом встановлено наступне.

Згідно ст.83 КЗпП України та ст.24
Закону України « Про відпустки» у разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі невикористані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткової
відпустки працівникам, які мають дітей.

Щорічна основна відпустка
надається працівникам тривалістю не

менш як 24 календарних дні за
відпрацьований робочий рік, який

відлічується з дня укладення трудового
договору ст.6 Закону України « Про
відпустки»

Згідно ст. 19 Закону України « Про
відпустки» жінці, яка працює і має
двох або більше дітей віком до

15 років, або дитину-інваліда, або яка
усиновила дитину, одинокій

матері, батьку, який виховує дитину
без матері (у тому числі й у

разі тривалого перебування матері в
лікувальному закладі), а також

особі, яка взяла дитину під опіку, чи
одному із прийомних батьків

надається щорічно додаткова
оплачувана відпустка тривалістю 10

календарних днів без урахування
святкових і неробочих днів

Відповідно до ст.. 21 Закону
України « Про відпустки» порядок
обчислення заробітної плати
працівникам за час

щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,

творчої відпустки, відпустки у
зв'язку з усиновленням дитини,

відпустки для підготовки та участі
в змаганнях, додаткової

відпустки працівникам, які мають
дітей, та компенсації за

невикористані відпустки,
встановлюється Кабінетом Міністрів

України.

Для обчислення компенсації за
невикористану відпустку
застосовується Порядок обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою КМ України
від 08.02.1995 р. № 100 далі Порядок

Згідно п.2.2 Порядку обчислення
середньої заробітної плати для
оплати часу

щорічної відпустки, додаткових
відпусток у зв'язку з навчанням,

творчої відпустки, додаткової
відпустки працівникам, які мають

дітей, або для виплати компенсації
за невикористані відпустки

провадиться виходячи з виплат за
останні 12 календарних місяців

роботи, що передують місяцю надання
відпустки або виплати

компенсації за невикористані
відпустки. Працівникові, який
пропрацював на підприємстві, в
установі,

організації менше року, середня
заробітна плата обчислюється

виходячи з виплат за фактичний час
роботи, тобто з першого числа

місяця після оформлення на роботу до
першого числа місяця, в якому

надається відпустка або виплачується
компенсація за невикористану

відпустку.

П.7 Порядку визначено, що
нарахування виплат за час щорічної
відпустки, додаткових відпусток у
зв'язку з навчанням, творчої
відпустки, додаткової

відпустки працівникам, які мають
дітей, або компенсації за

невикористані відпустки, тривалість
яких розраховується в

календарних днях провадиться шляхом
ділення сумарного заробітку

за останні перед наданням відпустки 12
місяців або за менший

фактично відпрацьований період на
відповідну кількість

календарних днів року чи меншого
відпрацьованого періоду (за

винятком святкових і неробочих
днів, встановлених

законодавством). Одержаний результат
перемножується на число

календарних днів відпустки. Святкові
та неробочі дні (стаття 73 Кодексу
законів про

працю України) , які припадають на
період відпустки, у

розрахунок тривалості відпустки не
включаються і не оплачуються.

В судовому засіданні було
встановлено, що компенсація за
невикористану відпустку в сумі 241,08 грн
була розрахована відповідачем у
відповідності до Порядку, виходячи з
того, що за відпрацьований період
позивачка сумарно отримала заробіток 4
198,40 грн, кількість календарних днів без
святкових і неробочих у розрахунковому
періоді - 209, кількість днів
невикористаної відпустки - 12. Дана сума
була включена до розрахункової
відомості за березень 2013 року а.с.51,66,67
Таким чином, вимоги про стягнення
компенсації за невикористану
відпустку є необґрунтованими.

Судом було встановлено, що
всупереч вимог ст..116 КЗпП України
відповідач провів розрахунок з
позивачкою не в день звільнення 13.03.2013
р., а 28.03.2013 р., тобто, із затримкою на 11
робочих днів. А тому вимоги про
застосування ст..117 КЗпП України про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку є обґрунтованими.

Однак, статтею 233 КЗпП України
визначено , що працівник може
звернутися до суду із заявою про
вирішення трудового спору в
тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права.

В судовому засіданні було
достовірно встановлено, що позивачка
дізналася про затримку розрахунку при
звільненні 31 березня 2013 року в день
його фактичного проведення , оскільки в
цей день кошти поступили на її
банківську картку. Жодних поважних
причин для поновлення пропущеного
3-місячного строку звернення до суду
позивачка не вказала, а тому суд вважає
неможливим поновити позивачці
пропущений строк . З огляду на наведене,
суд вважає за необхідне відмовити
позивачці ОСОБА_1 у стягненні
середнього заробітку за час затримки
розрахунку у зв»язку з пропущенням
строку звернення до суду. Дана позиція
знайшла своє відображення у постанові
Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.1992 р. « Про
практику розгляду судами трудових
спорів».

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст.83,95,96,116,117,233 КЗпП
України, Законом України « Про
відпустки», Порядком обчислення
середньої заробітної плати,
затверджений постановою КМ України
від 08.02.1995 р. № 100, ст..ст.10,11,60,61,209-218,292,293
ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду може бути оскаржене
до Апеляційного суду Київської області
через Білоцерківський міськрайонний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Кошель