Справа № 569/8243/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2014 року

Рівненський міський суд Рівненської
області

в особі судді Діонісьєвої Н.М.

при секретарі Пальчевській О.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівному цивільну справу
за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ
майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 звернулась до суду з вказаним
позовом, у якому просить визнати за нею
та відповідачем право власності за
кожним по ? ідеальної частки квартири
АДРЕСА_1, залишивши квартиру в їх
спільному користуванні. У позові
зазначає, що з відповідачем у період з 21
січня 2000 року по 20 червня 2011 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дітей, сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після
розірвання шлюбу проживають з нею. За
час шлюбу, ними, за спільні кошти, на
підставі Договору купівлі – продажу
від 19 травня 2009 року, було придбано
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 43,4 кв.м. Покликаючись
на наведене, положення ст.ст. 60,70 СК
України, просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позовні вимоги своєї
довірительки підтримав, просив їх
задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_3 позов заперечили, посилаючись
на обставини, викладені у письмових
запереченнях, вказуючи, що спірна
квартира, відповідно до ст. 57 СК
України, є особистою приватною
власністю ОСОБА_2, оскільки придбана за
його власні кошти, отримані з продажу
майна, яка належало йому на праві
особистої приватної власності, у
зв’язку з чим поділу не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
суд прийшов до висновку, що позовні
вимоги підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4
з 21 січня 2000 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Рівненського міського суду від 10
червня 2011 року розірвано.

В період шлюбу, на підставі Договору
купівлі – продажу посвідченого 19
травня 2009 року приватним нотаріусом
Рівненського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, реєстровий № 330,
укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2,
останнім придбано квартиру АДРЕСА_2.
Право власності на нерухоме майно,
зареєстровано за ОСОБА_2 в Комунальному
підприємстві Рівненське міське бюро
технічної інвентаризації 28 травня 2009
року, реєстраційний № 13849819.

Згідно ч.2 ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право розділити майно за
взаємною згодою.

Сторони не досягли згоди щодо поділу
майна, а відтак поділ спільного майна
подружжя підлягає розподілу
відповідно до правил цивільного та
сімейного законодавств України, який
закріплений у Постанові Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№ 11 "Про практику застосування судами
законодавства про розгляд справ про
право на шлюб,розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" (далі
Постанова Пленуму).

Заперечуючи проти позову, відповідач
доводить, що в силу положення ст. 57 СК
України, спірна квартира не підлягає
розподілу, оскільки є його особистою
приватною власністю, придбана за кошти
отримані внаслідок відчудження
належної йому на підставі свідоцтва
про право на спадщину за заповітом
квартири АДРЕСА_3.

Однак, аналізуючи та оцінюючи докази
надані сторонами як кожен окремо, так і
в їх сукупності, суд приходить до
наступного висновку.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя, визначені
в ст. 60 СК України, за змістом ч.1 якої,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Отже, належність майна до спільної
сумісної власності подружжя
визначається не тільки фактом
придбання його під час шлюбу, але і
спільністю участі подружжя коштами або
працею в набутті майна.

Суд приймає до уваги доводи
відповідача, що джерелом придбання
спірної квартири були кошти отримані
внаслідок відчудження належної йому на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом квартири
АДРЕСА_3, проте розпорядився він ними на
користь сім’ї на час спільного
проживання з позивачем.

Таким чином, спірна квартира АДРЕСА_2
підлягає поділу між сторонами як
об’єкт спільної сумісної власності
подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Частиною 2 ст. 71 СК України визначено, що
неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

У відповідності до п.22 Постанови
Пленуму, поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372
ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу,
визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи. Також, у п.25 зазначено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми. У разі коли жоден із
подружжя не вчинив таких дій, а
неподільні речі не можуть бути реально
поділені між ними відповідно до їх
часток, суд визнає ідеальні частки
подружжя в цьому майні без його
реального поділу і залишає майно у їх
спільній частковій власності.

Згідно ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі
поділу майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом.

Таким чином, з урахуванням положень
ст.ст. 60,70, 71 СК України, ст.372 ЦК України,
суд вважає за необхідне визнати за
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 право власності за
кожним по ? ідеальної частки квартири
АДРЕСА_1, залишивши квартиру в їх
спільному користуванні.

На підставі викладеного ст.ст. 60, 69, 71, 110,
112 СК України, керуючись ст. ст. 10,60,61, 88,
213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 ? ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 ? ідеальної частки
квартири АДРЕСА_1.

Залишити квартиру АДРЕСА_1 в спільному
користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Рівненської області
через Рівненський міський суд з
подання в 10 денний строк апеляційної
скарги.

Суддя

Н.М.
Діонісьєва