Справа № 462/2688/14
Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/5463/14
Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк
Категорія справи:27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Зверхановської Л.Д. і Шеремети
Н.О.,

при секретарі Ясиновській Я.М.,

за участю адвоката ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
представника Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
Акціонерний Банк", на заочне рішення
Залізничного районного суду міста
Львова від 12 травня 2014 року,

В С Т А Н О
В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
„Всеукраїнський Акціонерний Банк" (у
подальшому - „Банк") у якому просив суд
стягнути з відповідача на його користь
суму банківського вкладу з
нарахованими процентами, що складає 7
443, 44 доларів США та 3 % річних від
простроченої суми у розмірі 248 грн. 38
коп.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим,
що між сторонами даного спору був
укладений договір банківського вкладу
«Швейцарський «Постійний» «Дев'яти
місячний» (в доларах США) № 591077/2013 від
01 червня 2013 року, згідно з умовами якого
позивач вніс, а відповідач прийняв
кошти на депозитний рахунок у розмірі 7
000 доларів США з виплатою процентів за
ставкою 8,5 % річних. 03 березня 2014 року
позивач звернувся з письмовою заявою
про повернення суми вкладу та
нарахованих відсотків, на які
відповідач жодним чином не відреагував
(а.с. 2-4).

Оскаржуваним заочним рішенням позов
частково задоволено. Стягнуто з Банку
на користь позивача 7 443 долари США 44
центи боргу. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання судових витрат (а.с. 25-26).

Ухвалою Залізничного районного суду м.
Львова від 18 червня 2014 року заяву
представника Банку про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення (а.с. 30-32, 39) і відповідач
оскаржив це рішення в загальному
порядку.

Апелянт просить оскаржуване
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог, покликаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи та на
порушення і неправильне застосування
норм матеріального і процесуального
права.

Звертає увагу на те, що постановою
правління Національного банку України
(НБУ) від 06.02.2014 року № 49 „Про заходи
щодо діяльності банків та проведення
валютних операцій" (в редакції
постанови НБУ від 27.02.2014 року № 104) були
введені обмеження у видачі (отримання)
готівкових коштів у іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів через каси та банкомати
банків у межах до 15 000 грн. на добу на
одного клієнта в еквіваленті за
офіційним курсом НБУ.

Вище згадані постанови правління НБУ
втратили чинність згідно з постановою
правління НБУ від 28.03.2014 року № 172 „Про
врегулювання діяльності фінансових
установ та проведення валютних
операцій", однак введені цими
постановами обмеження залишилися
чинними.

Крім цього, у зв'язку з відтоком
(зменшенням) депозитних коштів
(вкладів) населення (фізичних осіб) в
Банку, що пов'язано з останніми
політичними подіями в країні, Банком
було прийнято рішення про те, що
максимальна сума операцій протягом
одного дня для рахунків у іноземній
валюті зняття готівки в АТМ та касах в
еквіваленті 1 000 грн.

Вважає, що у відповідності до
роз'яснень, які містяться у постанові
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 року № 14 „Про судове рішення у
цивільній справі", суд мав би в
резолютивній частині рішення
зазначити розмір суми, що підлягає до
стягнення, цифрами і словами у грошовій
одиниці України - гривні, а у
мотивувальній частині навести
розрахунки з переведенням іноземної
валюти в українську за курсом,
встановленим НБУ на день ухвалення
рішення (а.с. 44-46).

Апелянт, будучи своєчасно належним
чином повідомленим про час і місце
апеляційного розгляду справи (а.с. 58-59),
в судове засідання не з'явився і про
причини такої неявки суд не повідомив,
що (у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК
України) не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
заперечення доводів апеляційної
скарги зі сторони представника
позивача, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості і що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з доводів апеляційної
скарги, та обставина, що у
відповідності до п.3.3 Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами,
затвердженого постановою НБУ від
03.12.2003 року № 516, за договором
банківського вкладу (депозиту)
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу
вкладника-фізичної особи, Банком не
оспорюється.

Матеріалами справи безспірно
стверджується, що Банк заяву позивача
про повернення йому депозитного вкладу
отримав ще 05 березня 2014 року (а.с. 7).

В той же час, позивач, не отримавши в
порушення вимог чинного законодавства
будь-якої відповіді та реагування зі
сторони Банку на свою вище згадану
заяву, звернувся до суду з даним
позовом лише 22 квітня 2014 року (а.с. 2-4),
тобто - на 48 день після звернення з
заявою до Банку.

Позовну заяву Банк отримав 29 квітня 2014
року (а.с. 18), а оскаржуване заочне
рішення судом було ухвалено 12 травня 2014
року: через більш, як два місяці після
подання позивачем заяви до Банку.

В межах вище згаданих строків (а саме:
до 22 квітня 2014 року, до 29 квітня 2014 року
чи до 12 травня 2014 року, а тим більше - до
часу апеляційного розгляду даної
справи) у Банку були всі можливості
виконати взяті на себе зобов'язання по
видачі вкладнику (позивачу) його
депозитного вкладу - навіть з
урахуванням обмежень, які були введені
постановами НБУ у видачі (отримання)
готівкових коштів у іноземній валюті з
поточних та депозитних рахунків
клієнтів у межах до 15 000 грн. на добу на
одного клієнта в еквіваленті за
офіційним курсом НБУ, на що міститься
посилання у доводах апеляційної
скарги, а відтак ці доводи колегія
суддів визнає надуманими і (відповідно)
такими, що не можуть прийматися до
уваги.

Мотивувальна частина оскаржуваного
рішення містить розрахунки з
переведенням іноземної валюти в
українську за курсом, встановленим НБУ
на день ухвалення рішення (а.с. 44-46).

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 12
Постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року № 5 „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин", у разі якщо
кредит правомірно наданий в іноземній
валюті та кредитодавець (позивач)
просить стягнути кошти в іноземній
валюті, суд у резолютивній частині
рішення зазначає про стягнення таких
коштів саме в іноземній валюті, що
відповідає вимогам частини третьої
статті 533 ЦК України.

Факт внесення позивачем депозитного
вкладу саме в іноземній валюті і
правомірність його внесення саме в
іноземній валюті ніким не оспорюється.

У своїх позовних вимогах позивач
просить стягнути внесений ним в
іноземній валюті депозитний вклад
також в іноземній валюті.

Відтак, стягнення судом коштів
депозитного вкладу саме в іноземній
валюті не суперечить вимогам чинного
законодавства, а тому доводи
апеляційної скарги і в цій частині до
уваги прийматися не можуть.

За вище наведених обставин колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дав належну оцінку всім обставинам і
доказам по справі в їх сукупності та
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому приходить до висновку про те, що
підстави для його скасування відсутні
і апеляційну скаргу на нього, доводи
якої не спростовують висновків
оскаржуваного рішення, слід залишити
без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5,
представника Публічного акціонерного
товариства „Всеукраїнський
Акціонерний Банк", відхилити та
залишити заочне рішення Залізничного
районного суду міста Львова від 12
травня 2014 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскарженою
у касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили.

Суддя:

Судді: