Справа № 163/2205/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Мосієвич І.В. Провадження №
22-ц/773/1674/14 Категорія: 50 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Волинської області в складі:

головуючого судді Федонюк С.Ю.

суддів - Грушицького А.І., Свистун
О.В.

при секретарі Черняк О.В.

з участю:

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітніх дітей, за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення
Любомльського районного суду
Волинської області від 02 жовтня 2014 року
та додаткове рішення від 10 жовтня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Любомльського районного суду
Волинської області від 02 жовтня 2014 року
позов задоволено частково.

Постановлено стягувати з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, жителя
АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_2
на утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти в
розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу)
відповідача щомісячно до досягнення
найстаршою дитиною повноліття,
починаючи з 15 серпня 2014 року.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішення суду в межах суми платежу за
один місяць допущено до негайного
виконання.

Додатковим рішенням цього ж суду від 10
жовтня 2014 року другий абзац
резолютивної частини вищезгаданого
рішення суду після слів «в розмірі 1/3
частки від заробітку (доходу)»
доповнено наступним: «але не менше ніж
30 % прожиткового мінімуму на кожну
дитину відповідного віку».

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій через неповноту з'ясування судом
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення та
неправильне застосування норм
матеріального права, просив рішення та
додаткове рішення скасувати, ухвалити
нове рішення, яким визначити розмір
аліментів на утримання дітей в розмірі
по 1/6 частині його заробітку на кожну
дитину, але не менше 30 % прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку.

В ході апеляційного розгляду справи
відповідач ОСОБА_1 апеляційну скаргу з
наведених у ній підстав підтримав, тоді
як позивач ОСОБА_2 в судове засідання з
невідомих суду причин не з'явилась,
хоча своєчасно та належним чином
повідомлялась про час та місце
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції, а тому колегія суддів вважає
можливим проводити розгляд справи за
її відсутності, що відповідає вимогам
ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши пояснення
відповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а рішення
та додаткове рішення суду першої
інстанції - залишенню без змін з
наступних мотивів.

Постановляючи рішення та
додаткове рішення про стягнення із
відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання їх
неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки
від всіх видів його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму на кожну дитину
відповідного віку, суд першої
інстанції врахував матеріальне
становище сторін, стан здоров'я
позивача, і у зв'язку з цим, ухвалив
рішення про часткове задоволення
позову.

Зазначені висновки суду ґрунтуються на
встановлених обставинах справи і
нормах матеріального права, а тому з
ними погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції правильно
встановлено і це відповідає матеріалам
справи, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
зареєстрований у відділі реєстрації
актів цивільного стану Любомльського
районного управління юстиції
Волинської області за актовим записом
№ 3, розірвано заочним рішенням
Любомльського районного суду від 22
липня 2014 року, яке набрало законної
сили 12 серпня 2014 року (а.с. 3 зворот).

Від спільного подружнього життя у
сторін народились діти: ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, що
стверджується копіями свідоцтв про
народження, в яких батьком дітей
зазначений відповідач ОСОБА_1(а.с. 4).

Як вбачається із довідки про доходи,
виданої Територіальним медичним
об'єднанням Любомльського і Шацького
районів 12 серпня 2014 року, відповідач
працює у вказаному об'єднанні та за
шість місяців 2014 року отримав
заробітну плату у загальній сумі 12075, 74
грн. (а.с. 6).

Діти проживають разом із матір'ю,
знаходяться на її утриманні та
вихованні. Домовленості між сторонами
про розмір і порядок сплати аліментів
не досягнуто.

Вказані обставини підтверджуються
наявними у матеріалах справи належними
доказами.

Обов'язок батьків щодо надання
утримання своїм неповнолітнім дітям та
способи й порядок його виконання
врегульовано у главі 15 Сімейного
кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 180 СК України
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Таким чином, сторони у справі, як батьки
дітей, зобов'язані утримувати останніх
до досягнення ними повноліття.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 181 СК
України способи виконання батьками
обов'язку утримувати дитину
визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Аналіз наведених норм закону дає
підстави для висновку, що за загальним
правилом спосіб виконання батьками
свого обов'язку по утриманню
неповнолітньої дитини, зокрема, сплаті
аліментів, залежить від домовленості
між ними, однак, у разі відсутності
такої домовленості той із батьків, з
ким проживає дитина, має право
звернутися до суду із відповідним
позовом, і в такому разі аліменти на неї
можуть бути присуджені в частці від
заробітку (доходу) її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Визначаючи розмір стягуваних
аліментів, суд врахував матеріальне
становище сторін та неповнолітніх
дітей, зокрема те, що діти проживають
разом із матір'ю, яка є інвалідом 1
групи, і знаходяться на її утриманні,
давши вірну правову оцінку обставинам
справи обґрунтовано задовольнив позов
частково, стягнувши з відповідача на
користь позивача на утримання
малолітніх дітей аліменти у розмірі 1/3
частки від заробітку (доходу)
відповідача, щомісячно. Тоді як
відповідач об'єктивно не надав суду
доказів, які відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК
України доводили б ті обставини, що
останній в силу матеріального
становища неспроможний сплачувати
аліменти у присудженому судом розмірі.

Як вбачається із змісту позовної заяви,
позивач просила стягнути з відповідача
аліменти в розмірі ? частки від усіх
видів його доходів, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму на кожну дитину
відповідного віку, починаючи з дня
подання позову і до досягнення дітьми
повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 220 ЦПК України,
суд, що ухвалив рішення, може за заявою
осіб, які беруть участь у справі, чи з
власної ініціативи ухвалити додаткове
рішення, якщо стосовно якої-небудь
вимоги, з приводу якої сторони подавали
докази і давали пояснення, не ухвалено
рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Оскільки при ухваленні рішення у даній
справі у резолютивній його частині суд
не зазначив, що розмір присуджених
аліментів не може бути меншим ніж 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, то зазначений
недолік був усунутий додатковим
рішенням, що узгоджується із
вищенаведеними правовими нормами та не
дає підстав для його скасування.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що рішення ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції та додаткове рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Любомльського районного суду
Волинської області від 02 жовтня 2014 року
в даній справі та додаткове рішення від
10 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді