АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1-й інстанції - Фролова І.В.
Доповідач-Чобіток А.О.
Рішення

Іменем
України

13 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого -Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за апеляційною
скаргою Відкритого акціонерного
товариства «Ріхтер Гедеон Нрт» та
ОСОБА_3 на рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 вересня 2014
року в справі за позовом ОСОБА_3 до
Відкритого акціонерного товариства
«Ріхтер Гедеон Нрт», третя особа:
Генеральна дирекція з обслуговування
іноземних представництв» про
стягнення компенсації за
невикористану щорічну додаткову
відпустку,стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та стягнення моральної шкоди,-

в с т а
н о в и л а:

В квітні 2014 року позивач
пред»явила позов до відповідача та
зазначала,що з 01 травня 2004 року
працювала у відповідача на посаді
представника з медичних питань.

Під час оформлення на роботу надала
відповідачу паспорт, трудову книжку,
диплом про вищу освіту, свідоцтво про
народження дитини, свідоцтво про
розірвання шлюбу, довідку, що виховує
дитину одна, повідомила відповідача
про розлучення з батьком дитини,
виховання дитини нею, тобто про свій
статус одинокої матері.

23.03.2014 року звернулася до відповідача з
заявою про звільнення та з проханням
виплатити компенсацію за весь час
невикористаної додаткової
відпустки,яка належала їй як одинокої
матері відповідно до ст.19 Закону
України «Про відпустки», а саме - за
період з 2004 року по 2009 рік включно по 7
календарних днів за кожний рік, а з 01
січня 2010 року по 10 календарних днів за
кожний рік.

Наказом № 57-і від 25.03.2014 року її було
звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗпП
України і виплачено всі належні при
звільненні суми крім компенсації за
невикористану додаткову відпустку, як
одинокій матері.

Посилаючись на невиплату вказаної
компенсації при звільненні,просила
стягнути з відповідача на її користь 23
323,02 грн. компенсації за невикористану
додаткову відпустку,середній
заробіток за затримку розрахунку у
розмірі 14 060,18 грн. станом на 25.04.2014 року
та 70 000 грн. у відшкодування моральної
шкоди.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 вересня 2014 року
позов задоволено частково. Вирішено
стягнути з Відкритого акціонерного
товариства «Ріхтер Гедеон Нрт» на
користь позивача 23 323,02 грн. компенсації
за невикористану додаткову
відпустку,14060,18 грн. середнього
заробітку за не проведений розрахунок
в день звільнення,1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове,яким
відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовує свої доводи тим, що позивач
не довела свій статус одинокої матері,
що є підставою для надання додаткової
відпустки, належними та допустимими
доказами.

За весь час роботи протягом майже
десяти років вона не заявляла
відповідачу про наявність у неї такого
права та надання їй такої відпустки.

В апеляційній скарзі позивач
просить скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні позову
та ухвалити нове,яким стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час невиплати компенсації
за невикористану додаткову відпустку
за період з 25 березня 2014 року по
вересень 2014 року у розмірі 84 361 грн.08
коп. , тобто по день постановлення
рішення, 70 000 грн. у відшкодування
моральної шкоди та 5000 грн. витрат
понесених на оплату правової допомоги.

Вказує,що при визначенні розміру
компенсації спричиненої їй моральної
шкоди відповідачем у 1000 грн., суд не
звернув уваги,що від вказаних дій
відповідача вона зазнала душевних
страждань що стало наслідком
погіршення стану здоров»я.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення осіб, що з"явилися в судове
засідання, обговоривши доводи
апеляційної скарги , обставини справи ,
колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що ОСОБА_3 працювала
у відповідача з 01 травня 2004 року на
посаді представника з медичних питань
.

23.03.2014 року позивач звернулась до
відповідача з заявою про звільнення та
з проханням виплатити компенсацію за
весь час невикористаної додаткової
відпустки,яка належала їй як одинокої
матері відповідно до ст.19 Закону
України «Про відпустки», а саме - за
період з 2004 року по 2009 рік включно по 7
календарних днів за кожний рік, а з 01
січня 2010 року по 10 календарних днів за
кожний рік.

Наказом № 57-і від 25.03.2014 року її було
звільнено з роботи за п.1 ст.36 КЗпП
України і виплачено всі належні при
звільненні суми крім компенсації за
невикористану додаткову відпустку, як
одинокій матері.

Відповідно до свідоцтва про народження
ОСОБА_4, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 її
матір»ю є ОСОБА_3, а батьком ОСОБА_5 ( а.с.
11).

Згідно зі свідоцтвом про розірвання
шлюбу, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_3
розірвано 22.01.2003 року, про що зроблено
відповідний запис за № 23 ( а.с. 31).

Пред"явивши даний позов , ОСОБА_3
стверджувала, що має право на
компенсацію за невикористану
відпустку, яка належить їй як одинокій
матері.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначаючи про те, що ОСОБА_3
після розірвання шлюбу виховує доньку
сама, що підтверджується довідкою зі
школи, суд вважав, що вона має статус
одинокої матері , внаслідок чого має
право на отримання компенсації за
невикористану відпустку відповідно до
ч. 1 ст. 24 Закону України «Про
відпустки».

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодитись не може,
оскільки до нього суд прийшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, виходячи з
наступного.

Статтею 4 Закону України «Про
відпустки» визначено такий вид
відпустки як соціальна, до якої зокрема
віднесено і додаткову відпустку
працівникам, які мають дітей (стаття 19
цього Закону).

Відповідно до ст. 19 Закону України
«Про відпустки», жінці, яка працює і
має двох або більше дітей віком до 15
років, або дитину-інваліда, або яка
усиновила дитину, одинокій матері,
батьку, який виховує дитину без матері
(у тому числі й у разі тривалого
перебування матері в лікувальному
закладі), а також особі , яка взяла
дитину під опіку, чи одному із
прийомних батьків надається щорічно
додаткова оплачувана відпустка
тривалістю 10 календарних днів без
урахування святкових і неробочих днів.

З наведеного вбачається, що
одинока матір має право на щорічну
додаткову оплачувану відпустку.

Враховуючи, що даний закон не
містить визначення на яку саме жінку
розповсюджується статус одинокої
матері, колегія суддів вважає , що
застосуванню підлягає Закон України
«Про державну допомогу сім»ям з
дітьми».

Згідно зі ст. 18-1 Закону України
«Про державну допомогу сім»ям з
дітьми», право на допомогу на дітей
одиноким матерям мають одинокі матері
(які не перебувають у шлюбі), одинокі
усиновлювачі, якщо у свідоцтві про
народження дитини або документі про
народження дитини, виданому
компетентними органами іноземної
держави, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку

(рішенні про усиновлення дитини),
відсутній запис про батька (матір) або
запис про батька (матір) проведено в
установленному порядку органом
державної реєстрації актів
цивільного стану за вказівкою матері
(батька, усиновлювача) дитини ( ч. 1).
Право на допомогу на дітей одиноким
матерям (батькам) має мати (батько)
дітей у разі смерті одного з батьків,
які не одержують на них пенсію в разі
втрати годувальника або соціальну
пенсію ( ч. 2). Якщо одинока мати,
одинокий усиновлювач, мати (батько) у
разі смерті одного з батьків
зареєстрували шлюб, то за ними
зберігається право на отримання
допомоги на дітей, які народилися чи
були усиновлені до шлюбу, якщо такі
діти не були усиновлені чоловіком
(дружиною) ( ч. 3 ). Жінка, яка має дітей
від особи, з якою вона не перебувала і
не перебуває в зареєстрованому шлюбі,
але з якою вона веде спільне
господарство, разом проживає і виховує
дітей, права на одержання допомоги,
встановленої на дітей одиноким
матерям, не має. При реєстрації цією
жінкою шлюбу з особою, від якої вона
має дітей, допомога на дітей,
народжених від цієї особи, не
призначається ( ч. 4 ).

При цьому слід акцентувати увагу
на те, що у другій частині цієї статті
йдеться про те, що за певних умов матір
дитини отримує право на допомогу на
дітей одиноким матерям також у разі
смерті батька дитини ( шлюб між матір»ю
дитини та батьком дитини не
обов»язково мав бути зареєстрованим).

Статтею 18-2 цього Закону
визначено чіткий перелік документів,
які доводять, що жінка є одинокою
матір»ю : витяг з Державного реєстру
актів цивільного стану громадян про
державну реєстрацію народження
дитини, виданого відділом державної
реєстрації актів цивільного стану або
довідка про народження, видана
виконавчим органом сільської,
селищної,міської (крім міст обласного
значення) ради, із зазначенням
підстави внесення відомостей про
батька дитини до актового запису

про народження дитини відповідно до
абзацу першого частини першої статті
135 Сімейного кодексу України (при
народженні дитини у матері, яка не
перебуває у шлюбі, у випадках, коли
немає спільної заяви батьків, заяви
батька або рішення суду, запис про
батька дитини у Книзі реєстрації
народжень провадиться за прізвищем
матері, а ім»я та по батькові батька
дитини записуються за її вказівкою) або
документ про народження, виданого
компетентним органом іноземної
держави, в якому відсутні відомості
про батька, за умови його легалізації в
установленому законодавством порядку.

Крім зазначеного закону,
визначення терміну «одинока матір»
містить також Постанова Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» за № 9
від 06.11.1992 року, відповідно до пункту
якої одинокою матір»ю є : жінка, яка не
перебуває у шлюбі і у свідоцтві про
народження дитини якої відсутній запис
про батька дитини або запис про батька
зроблено в установленому порядку за
вказівкою матері; вдова; інша жінка, яка
виховує і утримує дитину сама.

Системний та логічний аналіз
вказаних норм закону вказує на те, що
статусу одинокої матері жінка набуває
у таких випадках : 1) при реєстрації
народження дитини; 2) у разі смерті
батька дитини; 3) у разі позбавлення
батька батьківських прав.

Як вбачається з матеріалів даної
справи, то дитина ОСОБА_3 народжена у
зареєстрованому шлюбі та запис про
батька внесено на підставі ст. 133 СК
України, про обставини зазначені у ч. 2
ст. 18-1 Закону України «Про державну
допомогу сім»ям з дітьми» або про
позбавлення батьківських прав
колишнього чоловіка, позивач не
зазначає.

Таким чином, правові підстави
вважати , що ОСОБА_3 з розірванням шлюбу
та не участю батька у вихованні дитини
набула статус одинокої матері ,
відсутні.

Посилання в позові на те, що
відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» за № 9
від 06.11.1992 року одинокою матір»ю є -
«інша жінка, яка виховує і утримує
дитину сама» і під цю категорію
підпадає ОСОБА_3, на увагу не
заслуговує, оскільки дана норма
невірно прочитана позивачем.

У згаданій постанові ВСУ
мається на увазі, що «вдова» та «інша
жінка, яка виховує і утримує дитину
сама» це є «матір дитини у разі смерті
батька дитини» ( ч. 2 ст. 18-1 Закону
України «Про державну допомогу сім»ям
з дітьми»), оскільки «вдова» - це жінка,
яка до смерті батька її дитини
перебувала з ним у зареєстрованому
шлюбі, а жінка, яка не перебувала з
батьком дитини у зареєстрованому
шлюбі, вдовою у юридичному значенні
цього слова не є.

Крім того, у разі смерті батька
дитини «вдова» отримуватиме пенсію на
дитину у зв»язку з втратою
годувальника, а «інша жінка, яка
виховує і утримує дитину сама» матиме
право на отримання допомоги на дітей
одиноким матерям. При цьому обидві
будуть мати право на додаткову
оплачувану відпустку відповідно до ст.
19 Закону України «Про відпустки» як
одинокі матері .

На підставі викладеного позовні
вимоги ОСОБА_3 про стягнення з
відповідача на її користь компенсації
за невикористану щорічну додаткову
відпустку, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку є
безпідставними, внаслідок чого не
підлягає задоволенню і вимога щодо
відшкодування моральної шкоди,
оскільки при відмові позивачу у
виплаті їй компенсації за
невикористану щорічну додаткову
відпустку відповідачем права ОСОБА_3 не
порушено.

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства «Ріхтер
Гедеон Нрт» задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 03 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
наступного змісту.

Відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного
товариства «Ріхтер Гедеон Нрт», третя
особа: Генеральна дирекція з
обслуговування іноземних
представництв» про стягнення
компенсації за невикористану щорічну
додаткову відпустку,стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та стягнення моральної
шкоди.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -