АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2873/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 29, 30 Таратіна В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
Вініченко Б. Б. РІШЕННЯ
13 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоВініченка Б.
Б.суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріЯремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на рішення
Золотоніського міськрайонного суду
Черкаської області від 28 квітня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, третя особа - ТОВ «Страхове
товариство «Домінанта», про
відшкодування майнової та моральної
дорожньо-транспортною пригодою, -
в с т а н о в и л а :
У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
його тим, що 03 липня 2013 року близько 02
год. 30 хв. ОСОБА_8, керуючи автомобілем
МАN д.н.з. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7,
рухаючись по автодорозі
Кіровоград-Запоріжжя на 87 км., допустив
виїзд на заокругленій ділянці дороги
на зустрічну смугу руху, здійснив
зіткнення із автомобілем МАN д.н.з.
НОМЕР_2, що рухався у зустрічному
напрямку, під керуванням водія ОСОБА_9,
чим порушив п. 2.3б, 12.1 ПДР України.
Внаслідок ДТП автомобіль МАN д.н.з.
НОМЕР_2, що належить позивачу на праві
власності був пошкоджений.
Протиправність дій водія
підтверджується постановою
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 02 серпня 2013 року, якою ОСОБА_8
визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України.
Сума матеріальних збитків спричинених
пошкодженням його автомобіля
встановлена ФОП ОСОБА_10 складає - 111881,84
грн., що підтверджується висновком №39
від 24 липня 2013 року. За проведення
експертного автотоварознавчого
дослідження по визначенню
матеріального збитку автомобіля МАN
д.н.з. НОМЕР_2 ним були сплачені кошти в
07 жовтня 2013 року було укладено угоду
про розмір страхового відшкодування на
підставі Полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів АС/0685230 від 13
лютого 2013 року, якою визначено розмір
страхового відшкодування в сумі 35 000
З урахуванням угоди про розмір
страхового відшкодування від 07 жовтня
2013 року відповідач зобов'язаний
відшкодувати йому 76 881,84 грн. Крім того,
його автомобіль чотири місяці був
пошкоджений, а тому весь цей час він
постійно втрачав прибуток. Сума
середньомісячного прибутку складає - 38
368 грн., а всього за 4 місяці 2013 року він
втратив прибуток на суму - 184 166,80 грн., що
відноситься до упущеної вигоди.
Крім того, позивач вказав, що зазнав
емоційних страждань та душевного болю,
в зв'язку з чим просив суд стягнути з
ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Рішенням Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 квітня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 08 липня 2014 року рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01 жовтня 2014 року
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08 липня 2014 року скасовано, а
справу передано на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У вказаній ухвалі суду касаційної
інстанції вказано на те, що апеляційним
судом не прийнято до уваги вимоги ст. 1194
ЦК України та ст.23 ЗУ «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», не наведено мотивів
відхилення як доказу висновку
експертного автоварознавчого
дослідження та не встановлено, хто
повинен відшкодовувати позивачу
майнову шкоду, завдану в результаті
ДТП, та моральну шкоду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
врахувавши вказівки суду касаційної
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення із
наступних підстав.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено матеріалами справи, 03
липня 2013 року, близько 2 год. 30 хв.
сталося ДТП за участю транспортних
засобів: автомобіля MAN д.н.з. НОМЕР_1, під
керуванням водія ОСОБА_8, належного
ОСОБА_7 та автомобіля МАN д.н.з. НОМЕР_2,
під керуванням водія ОСОБА_9, належного
ОСОБА_6

Внаслідок ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове майно,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК
України).

Згідно з роз'ясненнями пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 01 березня 2013 року
№ 4 «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» з особою, яка зобов'язана
відшкодувати шкоду, завдану джерелом
підвищеної небезпеки, є фізична або
юридична особа, що на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди позички тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використанні,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (п. 2.2 ПДР України).

Постановою Соснівського районного
суду м. Черкаси від 02 серпня 2013 року
ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні
адміністративного правопорушення
передбаченого ст. 124 КпАП України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Матеріали справи не містять належних
та допустимих доказів наявності
трудових відносин між ОСОБА_7 та водієм
ОСОБА_8, в зв'язку з чим матеріальна та
моральна шкода, завдана винними діями
водія ОСОБА_6, повинна відшкодовуватися
ОСОБА_8

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Таким чином, зі змісту вказаної статті
вбачається, що страховиком
відшкодовується шкода лише третім
особам.

Згідно з полісом обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 13 лютого 2013
року застраховано цивільно-правову
відповідальність власника автомобіля
ОСОБА_7 марки MAN д.н.з. НОМЕР_1, яким на час
скоєння ДТП керував ОСОБА_8

Полісом № АС/0685230 від 13 лютого 2013 року
встановлено страхову суму за шкоду,
заподіяну майну, у розмірі 50 000 грн.; за
шкоду, заподіяну життю і здоров'ю - 100 000
грн. та 1000 франшизи ( Т.1 а.с. 106).

7 жовтня 2013 року з метою врегулювання
ДТП, що сталась 3 липня 2013 року з вини
водія ОСОБА_8, між ОСОБА_6 та ТДВ СТ
«Домінанта», було укладено угоду про
розмір страхового відшкодування,
згідно з якою сторони домовились про
вартість матеріального збитку
внаслідок ДТП, та визначили суму
такого відшкодування у 36 000 грн. з
урахуванням франшизи, визначеної
полісом АС/0685230 від 13 лютого 2013 року у
розмірі 1000 грн. (Т.1 а.с. 92).

Зі змісту вказаної угоди ( п.1 угоди)
вбачається, що сторони досягли згоди
про розмір матеріального збитку та
страхового відшкодування та не
наполягають на проведенні оцінки,
експертизи, вартості залишків
пошкодженого майна після ДТП. Пунктом 4
угоди встановлено, що сума страхового
відшкодування є остаточною.

Відповідно до акту № 340 ЦВ від 09 жовтня
2013 року, страховиком було розраховано
суму страхового відшкодування на
підставі вищевказаної угоди у розмірі
35 000 грн. (Т.1 а.с. 93).

10 жовтня 2013 року ТДВ СТ «Домінанта»
здійснило виплату страхового
відшкодування ОСОБА_6 у розмірі 35 000 грн.
(Т.1 а.с. 94).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі настання
страхової випадку (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV
розмір франшизи при відшкодуванні
шкоди, заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотків від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи.

За таких обставин, оскільки між ОСОБА_6
та страховиком власника транспортного
засобу, яким керував ОСОБА_8, було
досягнуто згоди про розмір
матеріального збитку, завданого ДТП, у
сумі 36 000 грн. з урахуванням
передбаченої страховим полісом
франшизи, колегія суддів приходить до
висновку наявність підстав для
покладання на відповідача обов'язку зі
сплати 1 000 грн. невідшкодованої
страховою компанією франшизи за
майнову шкоду позивачу, заподіяну
внаслідок ДТП.

Посилання позивача, як на
підтвердження розміру завданої його
автомобілю внаслідок ДТП матеріальної
шкоди у розмірі 111 881 грн. 84 коп., на
висновок № 39 від 24 липня 2013 року
експертного автоварознавчого
дослідження по визначенню
матеріального збитку автомобіля MAN 19.373
державний реєстраційний номер НОМЕР_2
колегія суддів не приймає до уваги із
наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

З роз'яснень, викладених у п. 6 постанови
пленуму ВСУ від 18 грудня 2009 року № 14
«Про судове рішення у цивільній
справі» вбачається, що враховуючи
принцип безпосередності судового
розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може
бути обґрунтоване лише доказами,
одержаними у визначеному законом
порядку та дослідженими в тому
судовому засіданні, в якому
ухвалюється рішення.

При ухваленні рішення суд відповідно
до статті 212 ЦПК оцінює докази з
урахуванням вимог статей 58 та 59 ЦПК про
їх належність і допустимість.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Висновок експерта для суду не є
обов'язковим і оцінюється судом за
правилами, встановленими статтею 212
цього Кодексу.

Крім того, з роз'яснень, викладених у п. 3
постанови пленуму Вищого
господарського суду України від 23
березня 2012 року № 4 «Про деякі питання
призначення судової експертизи»
вбачається, що не може вважатися актом
судової експертизи висновок
спеціаліста, наданий заявникові на
підставі його заяви, - навіть якщо
відповідний документ має назву
«висновок судового експерта» або
подібну до неї, оскільки особа набуває
прав та несе обов'язки судового
експерта тільки після одержання нею
ухвали суду про призначення
експертизи.

З аналізу вищевказаного висновку
експертного автоварознавчого
дослідження, колегія суддів приходить
до висновку, що він не може
розглядатися як висновок експерта у
контексті вимог закону України «Про
судову експертизу».

Крім того, з роз'яснень, викладених у п.
17 постанови пленуму ВСУ № 5 від 12 червня
2009 року, вбачається, що висновок
експертизи може бути доказом у справі
лише в тому разі, коли експертиза була
проведена на підставі ухвали суду
відповідними судово-експертними
установами.

У разі коли висновок експертизи
наданий стороною як додаток до
позовної заяви, тобто проведений
відповідною експертною установою за її
клопотанням чи клопотанням її
представника, то такий висновок може
розцінюватися лише як письмовий доказ,
який підлягає дослідженню в судовому
засіданні та відповідній оцінці.

Якщо стосовно цього письмового доказу
в судовому засіданні виникнуть
сумніви, то, виходячи з характеру
матеріально-правового спору та залежно
від того, яке значення має наявність у
справі такої експертизи, суд повинен
роз'яснити особам, які беруть участь у
справі, про їх право заявити клопотання
про її призначення.

Такі клопотання сторонами у справі не
заявлялися.

Проте, таке експертне дослідження може
бути допустимим та належним доказом у
справі у випадку визнання іншою
стороною результатів, викладених у
висновку.

Між тим, як видно з матеріалів справи,
заперечуючи результати оцінки
транспортного засобу, викладеного у
висновку № 39 від 24 липня 2013 року
експертного автоварознавчого
дослідження по визначенню
матеріального збитку автомобіля MAN 19.373
державний реєстраційний номер НОМЕР_2,
відповідач вказував на порушення
порядку проведення такої оцінки,
встановленого законодавством про
оціночну діяльність.

Зокрема, згідно п. 5.2 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої Наказом Фонду державного
майна, Міністерства юстиції України
від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, у разі
потреби виклик заінтересованих осіб
для технічного огляду із зазначенням
дати, місця та часу проведення огляду
КТЗ (після їх узгодження з виконавцем
дослідження) здійснюється замовником
дослідження шляхом вручення
відповідного виклику під розписку
особі, що викликається, або телеграмою
з повідомленням про її вручення
адресату.

Під час проведення 10 липня 2013 року
огляду об'єкту оцінки ні роботодавця,
ні ОСОБА_8, як учасника ДТП, ні власника
автомобіля, яким було заподіяно шкоду,
не було повідомлено про проведення
такого огляду.

Крім того, відповідно до п. 5.7 Методики,
після закінчення дослідження КТЗ
оцінювач (експерт) у разі потреби
ознайомлює заінтересованих осіб,
залучених до технічного огляду КТЗ, з
його результатами. Вказаної вимоги
нормативного акту також не було
дотримано експертом-оцінювачем ОСОБА_10

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на той факт, що безпосередньо в день ДТП
03 липня 2013 року безпосередньо на місці
пригоди було проведено огляд
пошкодженого транспортного засобу
аварійним комісаром ТДВ СТ
«Домінанта», а укладаючи угоду 07 жовтня
2013 року про розмір страхового
відшкодування, сторони дійшли згоди
про те, що сума матеріального збитку
внаслідок ДТП складає 36 000 грн.

За таких обставин, оскільки результати
оцінки транспортного засобу не
визнаються відповідачем, розмір
матеріальної шкоди був визначений із
порушенням порядку проведення огляду
пошкодженого КТЗ, колегія суддів не
може прийняти до уваги вказаний
висновок як належний та допустимий
доказ матеріальної шкоди, завданої
власнику пошкодженого автомобіля.

Статтею 23 ЦК України передбачено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Згідно п. 22.3 ЗУ «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів», потерпілому
відшкодовується також моральна
шкода, передбачена п. п. 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК
України.

Моральна шкода, що не пов'язана із
ушкодженням здоров'я, у силу ст. 22.3
вказаного Закону стаховиком не
відшкодовується.

Така шкода відшкодовується судом на
загальних підставах.

Згідно з пунктом 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31 березня
1995 року № 4 "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану
тощо. При цьому суд має виходити із
засад розумності, виваженості та
справедливості.

Враховуючи винні дії ОСОБА_8, в
результаті яких було вчинено ДТП та
пошкоджено майно позивача, що завдало
останньому емоційних страждань,
необхідність проведення ремонту
автомобіля, вирішення спору у судовому
порядку, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути із ОСОБА_8 моральну
шкоду у розмірі 3 000 грн.

Крім того, колегія суддів критично
оцінює доводи позивача щодо понесення
останнім матеріальних збитків у формі
упущеної вигоди внаслідок пошкодження
автомобіля у силу ст. 22 ЦК України.

Так, відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України,
упущеною вигодою є доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене.

Як на підставу понесення позивачем
упущеної вигоди, ОСОБА_6 вказував на
простій автомобіля протягом чотирьох
місяців в зв'язку із пошкодженнями та
вказував на постійну втрату прибутку,
що підтверджував деклараціями
Новокаховської об'єднаної державної
податкової інспекції про фактично
одержані ним прибутки.

Однак, посилання позивача на податкові
декларації колегія суддів вважає
безпідставними, та такими, що
грунтуються лише на припущеннях,
оскільки надані декларації
підтверджують не упущену вигоду, а
доходи, отримані особою за минулий
період, а не на реальну можливість
отримати певні прибутки за період
простою пошкодженого автомобіля.

Крім того, з податкових декларацій не
вбачається, що всі прибутки, отримані
ОСОБА_6 за 2011-2013 роки, були отримані
внаслідок здійснення перевезень саме
автомобілем МАN д.н.з. НОМЕР_2.

До того ж, надані податкові декларації
містять інформацію про доходи, які
заносились особисто позивачем.
Відомості про перевірку достовірності
інформації про розмір отриманих
прибутків органами державної
податкової служби відсутні.

Надані позивачем договори про надання
послуг на перевезення вантажів також
не можуть слугувати належним доказом
заподіяння шкоди у формі упущеної
вигоди, так як у договорах не міститься
інформація про розмір доходу, який
позивач міг би отримати за надання
послуг із перевезення виключно
пошкодженим автомобілем.

Таким чином, оскільки сума збитків у
вигляді упущеної вигоди
обгрунтовується тільки відомостями
про доходи за минулі роки та умовними
припущеннями про можливість отримання
прибутку у результаті укладення
договорів на транспорно-експедиційне
обслуговування, такі посилання не
можуть бути підставою для стягнення
збитків у вигляді упущеної вигоди.

Вказані обставини дають підстави для
висновку про неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
в зв'язку з чим рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

З огляду на наведене, відповідно до ч.5
ст. 88 ЦПК України підлягає вирішенню
питання щодо розподілу судових витрат
між сторонами.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, ст. 309, 313, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 -
задовольнити частково.

Рішення Золотоніського
міськрайонного суду Черкаської
області від 28 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
матеріальну шкоду у розмірі 1 000 грн.,
завдану внаслідок пошкодження
автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6
судовий збір у розмірі 39 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :