АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3440/2014
інстанції: Радченко Г.А.
Доповідач: Майданік В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 25 дня
колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

головуючого: Майданіка
В.В.

суддів: Орловської
Н.В.,

Приходько Л.А.

при секретарі: Гончар К.С.

за участі прокурора
Пуляєва І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
прокурора Комсомольського району
м.Херсона, діючого в інтересах держави
в особі Державної податкової інспекції
у м.Херсоні, на рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 24 червня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання дійсним договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку та визнання права власності на
частину житлового будинку, -

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2014 року ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
Херсонської міської ради (третя особа -
ОСОБА_4) про визнання права власності, в
якому просила визнати за нею право
власності на 57/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1.

10 червня 2014 року ОСОБА_2 подала до суду
змінену позовну заяву до відповідача
ОСОБА_3. В ній вона просила: визнати
дійсним договір купівлі-продажу від
03.02.2000 року 28/100 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, укладений між нею та
відповідачем на товарній біржі
"Ізумруд"; визнати за нею право
власності на 28/100 частин вказаного
житлового будинку.

Одночасно у своїй заяві від 24.06.2014 року
позивачка підтвердила свою відмову від
позову в частині визнання права
власності на 29/100 частин вказаного
житлового будинку через наявність
нотаріально посвідченого договору
дарування вказаної частини від 19.04.1997
року.

Ухвалою суду від 24.06.2014 року було
закрито провадження у справі в частині
позовних вимог про визнання права
власності на 29/100 частин вказаного
будинку.

Позов обґрунтований тим, що 19.04.1997 року
вона на підставі договору дарування,
посвідченого нотаріально, отримала в
дар 29/100 частин зазначеного будинку, а
на підставі договору купівлі-продажу
від 03.02.2000 року, укладеного на
Херсонській товарній біржі ?Ізумруд?,
придбала у власність 28/100 його частин.
Співвласником інших 43/100 частин є
ОСОБА_4. Самовільні будівлі вона не
здійснювала. Оскільки на даний час вона
обмежена у праві на розпорядження
своєю власністю, то просила позов
задовольнити.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 24 червня 2014 року
позов задоволено частково. Суд визнав
за позивачкою право власності на 28/100
частин вказаного вище будинку,
отримані нею на підставі договору
купівлі-продажу від 03.02.2000 року,
укладеного на Херсонській товарній
біржі ?Ізумруд? 03.02.2000 року. В решті
позову відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі заявник просить
вказане рішення суду скасувати в
частині задоволення позову та ухвалити
в цій частині нове рішення про відмову
в позові, посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Зокрема, зазначив, що суд не звернув
увагу на те, що за діючим на час
укладення біржового договору
законодавство передбачало обов'язкову
нотаріальну форму для договорів
купівлі-продажу житлового будинку. При
цьому суд не перевірив чи був вказаний
договір купівлі-продажу на товарній
біржі нотаріально посвідчений в силу
ст.227 ЦК УРСР. Також вказав на
невідповідність адреси будинку за
біржовим договором (№37/2) та зазначеної
в позові та судовому рішенні (№37).

Таким чином, рішення суду оскаржується
лише в частині задоволення позову.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи та встановлених
судом обставин вбачається наступне.

Позивачка є власником 29/100 частин
житлового будинку АДРЕСА_1 за
нотаріально посвідченим договором
дарування від 19.04.1997 року (а.с.6).

Право власності за позивачкою
зареєстровано в БТІ 23.04.1997 року.

Згідно із договором купівлі-продажу
№5919 від 03.02.2000 року, укладеним на
Херсонській товарній біржі "Ізумруд",
ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купила 28/100
частин домоволодіння із будівлями, що
знаходяться за адресою АДРЕСА_2 за
2000грн. (а.с.7).

Відповідно д п.2 вказаного Договору
зазначений об'єкт належав продавцю на
підставі ухвали Комсомольського
районного суду м.Херсона від 29.12.1986
року.

Право власності за позивачкою на 28/100
частин вказаного будинку
зареєстровано в органі БТІ 07.02.2000 року.

При порівнянні вказаних договорів
(дарування та купівлі-продажу)
вбачається, що мова йде про один і той
же житловий будинок: він розташований
на земельній ділянці площею 604,4кв.м.,
будинок має житлову площу 65,4кв.м., він
має бутові стіни і критий черепицею.

Матеріали справи містять копію
технічного паспорту вказаного
житлового будинку АДРЕСА_1 за станом на
22.03.2000 року, в якому зазначені всі
будівлі та споруди, самовільного
будівництва не вбачається (а.с.8-10).

Колегія суддів погоджується з
висновком суду відносно визнання за
позивачкою права власності на вказане
нерухоме майно, при цьому виходить з
такого.

Відповідно до ст.15 Закону України "Про
товарну біржу", чинної на час укладення
договору купівлі-продажу: угода,
зареєстрована на біржі, не підлягає
нотаріальному посвідченню (ч.2); угода
вважається укладеною з моменту її
реєстрації на біржі (ч.4).

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачка, придбавши у відповідача
ОСОБА_3 за зареєстрованим 03.02.2000 року на
товарній біржі договором
купівлі-продажу вказане нерухоме
майно, на підставі ст.15 Закону України
"Про товарну біржу" та ст.128 ЦК УРСР 1963
року набула на нього право власності.

На теперішній час, коли діє з 01.01.2004 року
ЦК України, позивачка не може
використати своє право розпорядитись
своїм майном.

Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна
може пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

У зв'язку зі змінами в законодавстві, що
регулює правовідносини з приводу
купівлі-продажу нерухомого майна,
позивачка позбавлена можливості
реалізувати право власності на
нерухоме майно, оскільки це право не
визнається, а іншого способу для
поновлення порушеного права, ніж
обраний позивачкою в частині визнання
права власності, законом не
передбачено. При цьому враховується, що
задоволення позову у відповідній
частині не порушує права та інтереси
будь-яких осіб.

Отже, визнання права власності за
позивачкою на спірне нерухоме майно
відновлюються її порушені права, а тому
суд першої інстанції, повно та всебічно
дослідивши обставини справи та давши
належну оцінку доказам у справі,
прийшов до вірного висновку про
задоволення позову в цій частині.

Доводи апеляційної скарги не
обґрунтовані вимогами закону,
належними доказами і є такі, що
висновки суду не спростовують.
Посилання заявника на те, що вказаний
договір купівлі-продажу нотаріально не
посвідчений, до уваги не приймаються,
оскільки в силу зазначеного вище не
містять в собі підстав для скасування
чи зміни судового рішення. Посилання на
невідповідність адреси будинку за
біржовим договором (№37/2) та зазначеної
в позові та судовому рішенні (№37) також
не можуть бути прийнятими до уваги,
оскільки спростовуються дослідженими
матеріалами справи (нотаріально
посвідчений договір дарування від
19.04.1997 року, технічний паспорт), які
свідчать про належну адресу будинку, а
саме №37.

Оскільки суд першої інстанції прийняв
рішення в частині задоволення позову
про визнання права власності на
вказане нерухоме майно з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, тому відповідно до ст.308 ЦПК
України це є підставою для залишення
рішення суду в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора
Комсомольського району м.Херсона,
діючого в інтересах держави в особі
Державної податкової інспекції у
м.Херсоні відхилити.

Рішення Комсомольського
районного суду м.Херсона від 24 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і на неї може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з моменту її
проголошення.

Головуючий:

судді: