АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/6855/14
Головуючий І інстанції -
Справа № 22-794/13
Доповідач - Сащенко І.С.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року судова
колегія судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Стрельченко
В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
заступника прокурора Луганської
області на рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 30 липня
2013 року за позовом Луганської міської
Ради до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання договору
купівлі-продажу недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року Луганська міська
рада звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання договору купівлі -
продажу недійсним.

В обґрунтування позову посилалися на
те, що 09.08.2007 року право власності на
квартиру за адресою: м. Луганськ, кв.
Єрьомєнко, 2/33 було зареєстровано в МКП
БТІ за ОСОБА_4 на підставі рішення
постійно діючого третейського суду
Луганської області при асоціації
«Арбітраж» від 20.07.2007 року. 16.07.2010 року
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено
договір купівлі - продажу вищезгаданої
квартири, договір посвідчено приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 за р. №711
та зареєстровано в МКП БТІ 21.07.2010 року.
09.06.2010 року ухвалою постійно діючого
третейського суду Луганської області
при асоціації «Арбітраж» було
скасовано рішення цього ж суду від
20.07.2007 року. Тобто, на момент здійснення
правочину, а саме 16.07.2010 року ОСОБА_4 не
була власницею вищезазначеного
приміщення та не могла продати вказане
приміщення ОСОБА_3

Оскільки спірна будівля не була
введена в експлуатацію, просили суд
визнати недійсним договір
купівлі-продажу приміщення за адресою:
м. Луганськ, кв. Єрьомєнко, 2/33 між ОСОБА_4
та ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом Луганського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 від 16.07.2010
року та зареєстрованого в реєстрі за
№711.

В судовому засіданні представники
позивача та третьої особи позовні
вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач та третя особа ОСОБА_4 в
судове засідання не з'явилися.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Луганська від 30 липня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі заступник
прокурора Луганської області просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
Луганської міської ради. Посилається
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, на
незаконність та необґрунтованість
судового рішення, не відповідність
висновку суду фактичним обставинам
справи. Зазначає, що вказаний об'єкт є
самочинним будівництвом і тому не може
бути предметом цивільного обігу. Крім
того, для укладення договору
купівлі-продажу необхідно, щоб у
відчужувач був власником об'єкта.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги вважає, що скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Відмовляючи у задоволенні
позову, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач не надав доказів, які
підтверджують наявність передбачених
законом підстав для визнання недійсним
правочину. Крім того, позивачем не
обґрунтовано, яким чином порушені
права Луганської міської ради.

З таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна.

Встановлено, що 16 липня 2010 року
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали договір
купівлі продажу квартири АДРЕСА_1.
ОСОБА_4 набула право власності на
зазначену квартиру на підставі
рішення Третейського суду Луганської
області при асоціації „Арбітраж" від 20
липня 2007 року ( а.с. 4-6 ).

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

9 червня 2010 року суддею постійно
діючого Третейського суду Луганської
області при асоціації „Арбітраж"
рішення третейського суду від 20
липня 2007 року було скасовано, в цьому
рішенні зазначено, що ОСОБА_4 порушила
норми діючого законодавства щодо
будівництва прибудови та визнання
права власності на прибудову ( а.с.7 - 9 ).

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 1 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
січня 2013 року, задоволено позовні
вимоги Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Луганській області до Міського
комунального підприємства „Бюро
технічної інвентаризації" про
скасування державної реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
та зобов'язано МКП БТІ скасувати запис
про державну реєстрацію права
власності на об'єкт нерухомого майна
за адресою: АДРЕСА_1, вчинений на
підставі рішення постійно діючого
третейського суду від 20 липня 2007 року (
а.с. 49 - 50, 51 - 52 ).

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено,
що підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Оскільки рішення про визнання за
ОСОБА_4 права власності було скасовано
09.06.2010 року, то на час укладення
оскаржуваного договору - 16.07.2010 року
вона не була власницею спірного об'єкта
та не мала права його відчужувати.

Крім того, відповідно до вимог ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Право власності на новостворене
нерухоме майно ( житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва (
створення майна ). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації ( ч. 2 ст. 331 ЦК України ).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 08.10.2008 року №923 затверджено "Порядок
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів".

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження виділення земельної
ділянки для виконання прибудови до
зазначеної квартири, відсутні докази
прийняття її в експлуатацію.

Житловий будинок, в якому знаходиться
спірна квартира та виконана прибудова
розміщена на земельній ділянці, що
належить територіальній громаді м.
Луганська.

Згідно з ст. 10 Земельного Кодексу
України, до повноважень районних рад у
галузі земельних відносин на території
району належить:

а) розпорядження землями на праві
спільної власності відповідних
територіальних громад;

Відповідними повноваженнями наділена
рада і на підставі Законів України "Про
містобудування", «Про архітектурну
діяльність" та «Про планування та
забудову територій".

Отже, вважати, що зведенням самочинної
прибудови та укладенням щодо неї
договору купівлі - продажу, права
позивача - Луганської міської ради не
порушуються - не можна.

За таких обставин, є всі підстави
для скасування рішення суду та
ухвалення нового про задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4;
313, 316, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника
прокурора Луганської області -
задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 30 липня 2013 року -
скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
Луганської міської Ради до ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі
продажу квартири АДРЕСА_1, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 16 липня 2010 року.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржено безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді