Справа № 591/4865/14-ц
Провадження № 2/591/1853/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

24 жовтня 2014 року Зарічний
районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Мальованої-Когер
В.В.

з участю секретаря - Карпенко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Суми справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
недійсним договору та відшкодування
збитків,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2014 року позивач
звернулася до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
вона 16.10.2013 року, з метою отримання у
позику грошей у сумі 80000 грн., уклала з
відповідачем ПП «Грандфінресурс»
договір №222601 та сплатила перший внесок
у розмірі 5600 грн. Після цього працівник
відповідача її запевнив, що протягом
трьох-п'яти днів вона отримає на
наданий відповідачем рахунок кошти у
сумі 80000 грн. Проте, позику у вказаний
період вона не отримала, але ще
сплатила чотири рази щомісячні внески
та адміністративні витрати по
договору. Після звернення до фахівців
права, вона дізналась, що з нею
укладений не договір позики, а договір
адміністрування послуг відповідно
якого, вона стала учасником програми
діяльності «Альянс Україна», згідно
якої вона має право брати участь у
розподілі якогось грошового фонду, за
умови якщо буде сплачувати щомісячно
зазначену їй суму. Вказувала, що з її
боку була присутня помилка щодо
природи правочину при укладенні
оспорюваного договору. Крім того,
зазначала, що положення оспорюваного
договору містить ознаки нечесної
підприємницької практики, діяльність
ПП «Грандфінресурс» фактично є
діяльністю з надання фінансових
послуг, оскільки має характерні для
таких послуг ознаки, але здійснюється
відповідачем без відповідної ліцензії.
Вважала, що вона вчинила правочин під
впливом обману з боку відповідача, який
замовчував існування обставин, які
могли перешкодити укладенню договору,
а саме відсутність у відповідача права
(ліцензії) на укладення подібних
договорів, а також навмисно повідомив
її, що він укладає саме договір позики,
знаючи про те, що він укладає зовсім
інший за своєю юридичною природою
договір - договір про надання послуг.
Позивачка вважала, що вищевказаними
діями їй нанесені прямі матеріальні
збитки в сумі 5600 грн. у вигляді сплати
одноразового комісійного платежу,
щомісячних внесків та
адміністративних витрат, та з
урахуванням того, що відповідач
застосував обман (в порядку ст. 230 ЦК
України) впевнена, що має право на
відшкодування збитків у подвійному
розмірі, тобто в сумі 11200,00 грн. . Крім
того позивачка просила стягнути на її
користь 1000 грн. понесеної моральної
шкоди.

Позивач свої вимоги
підтримала в повному обсязі, просила
позов задовольнити, про що подала
письмову заяву, просила справу
розглядати у її відсутність .

Представник відповідача в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, заяв чи клопотань суду
не надсилав.

За таких обставин та за
згодою позивача проведено заочний
розгляд справи відповідно до вимог
ст.224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

В судовому засіданні
встановлено, що 16.10.2013 року між
позивачкою та ПП «Грандфінресурс» було
укладено договір № 222601. Предметом
цього договору є зобов'язання
Адміністратора вчинити певні дії
спрямовані на придбання товару або
надання відповідної суми у позику,
зазначеної у Додатку № 1 (товар
вартістю 80000 грн.), на умовах діяльності
Програми «Альянс Україна», яка
міститься у Додатку № 2 до договору
(а.с.6-11).

Згідно Додатку № 1 позивачка
повинна здійснити 180 платежів, які
складаються з одноразового
комісійного внеску, адміністративного
платежу, адміністративних витрат,
чистого внеску, загального платежу,
мінімального платежу, та згідно п. 3.1
Додатку № 2 вона зобов'язана сплачувати
щомісяця загальний або мінімальний
платіж на зазначений адміністратором
поточний рахунок, розміри якого
зазначені у Додатку № 1.

У Додатку № 2 зазначається,
що Програма «Альянс Україна» це
програма, що базується на створенні
реєстрів Учасників, метою яких є
придбання бажаних товарів або
відповідних сум у позику з
розстроченням платежу на досить
тривалий час, у порядку та на умовах,
передбачених договором та додатками до
нього.

У п. 4.12 Додатку № 2 зазначено,
що право на отримання товару залежить
від розміру максимальної сплаченої
кількості загальних платежів фонду.

Статтею 5 Додатку № 2
передбачено зобов'язання відповідача
щодо оплати товару, організації його
передачі у власність учаснику або
наданні відповідної суми для придбання
товару самим учасником, який отримав
дозвіл, протягом трьох банківських
днів після того, як учасником будуть
виконані вимоги цієї статті.

Відповідно до ст.ст. 3, 5.2
Додатку № 2 учасник зобов'язується
виконувати зобов'язання, передбачені
Договором, у порядку та строки,
визначені цими статтями; у ст. 4
Договору визначено, що він діє до
остаточного виконання обома сторонами
прийнятих зобов'язань, передбачених
договором та додатками до нього.

На виконання умов договору,
позивачка 16.10.2013 року сплатила перший
внесок у розмірі 5600 грн. (а.с.12)

Відповідно до статті
229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила
правочин, помилялася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має
помилка щодо природи правочину,
прав та обов'язків сторін, таких
властивостей і якостей речі, які значно
знижують її цінність або можливість
використання її за призначенням.
Помилка щодо мотивів правочину
не має істотного значення, крім
випадків , встановлених законом.

Згідно ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину
навмисно ввела другу сторону в
оману щодо обставин, які мають істотне
значення ( частина перша статті 229
цього Кодексу, такий правочин
визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність
обставин, які можуть перешкодити
вчиненню правочину, або якщо замовчує
їх існування.

Суд вважає, що позивачем не
були доведені підстави
для визнання укладеного
договору недійсним, передбачені ст. ст.
229, 230 ЦК України. Не були надані будь-які
докази на підтвердження обману з боку
відповідача. Не вбачає суд в
діяльності відповідача і
ознак нечесної підприємницької
практики і не має підстав
вважати, що розподіл грошового
фонду проходить по пірамідальній
схемі.

Конкретні умови
отримання учасником договору
заявленої суми визначені у статті 4
та 5 додатку №2 до договору .

Адміністратор гарантує
учаснику надати обумовлену
грошову суму за умови виконання
останнім усіх умов договору і
додатків до нього.

Учасник підтверджує,
що отримав усі коректно
викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом.(п.13 додатку № 2 ( а.с. 11)

Таким чином, предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг, в тому числі
фінансового характеру, з метою
отримання заявленої до
надання грошової суми.

Оплатні послуги
адміністратора при виконанні
споживачем всіх умов
договору забезпечуються
не можливість, а реальне отримання
останнім грошової суми за
рахунок фонду реєстру, який формується
з чистих внесків його та
інших учасників, з наступним
повним погашенням цієї суми своїми
внесками. За невиконання
цього обов'язку настає
відповідальність, передбачена ст. 9
додатку № 2 .

Позивач за оспорюваним
договором виявив бажання
отримати кошти, добровільно
скориставшись наданими йому
послугами.

Позивач мав можливість до
активізації договору, відповідно до
п.п.1.4 статті 1 договору,
розірвати даний договір і
адміністратор згідно статті 8 договору
мав здійснити повернення
сплачених учасником коштів.

Відповідно до статті 627 ЦК
України та до статті 6
цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Позивач погодився з умовами
договору, підписавши
договір з додатками.

Враховуючи всі
вищевикладені обставини в їх
сукупності, суд вважає, що вимоги
позивача про визнання недійсним
договору в зв»язку з обманом не
підлягають задоволенню в зв»язку з
необґрунтованістю.

Але суд вважає такими, що
заслуговують на увагу доводи позивача
про те, що на день укладення договору
відповідач не мав ліцензії на надання
фінансових послуг населення.

Так, з матеріалів справи
вбачається, що ПП «Грандфінресурс» є
Адміністратором соціальної програми
для населення, тобто адмініструє
грошові кошти учасників і його
діяльність регулюється Законом
України « Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг ».

Згідно статті 1 Договору,
відповідач зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок учасника - позивача
певні юридичні дії, спрямовані на
придбання товару, або надати
учаснику відповідну суму позики в тому
числі: сформувати Реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити захід по
розподілу грошового фонду, здійснити
оплату товару на користь учасника або
надати учаснику відповідну суму у
позику; надавати інші послуги.

Пунктом 3 частині 1 ст. 9
Закону « Про ліцензування певних
видів господарської діяльності»
зазначено, що відповідно до
спеціальних законів ліцензуванню
підлягає господарська діяльність ,
зокрема з надання фінансових послуг.

Згідно з п. 1.5 ч. 1 ст. 1
Закону України « Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг », фінансова
послуга - це операції з фінансовими
активами, що здійснюються в інтересах
третіх осіб за власний рахунок чи за
рахунок інших осіб, а у випадках,
передбачених законодавством, - і за
рахунок залучених від інших осіб
фінансових активів, з метою отримання
прибутку , збереження реальної
вартості фінансових активів. Такими
фінансовими послугами, як зазначено
в пунктах 2, 6, 11 ч. 1 ст. 4 цього
ж Закону, вважається довірче
управління фінансовими активами,
надання коштів у позику, в тому числі й
на умовах фінансового кредиту та
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів в групах.

Законом України від 02.06. 2011
року « Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» стаття 4
Закону України « Про фінансові послуги
та державне регулювання ринків
фінансових послуг « доповнена
таким видом фінансової послуги
як адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах ( п. 11-1
статті 4 ). Даний закон набрав
чинності з 09.01. 2012 року.

Відповідно до п. 4
Прикінцевих положень цього Закону
зазначено : спеціально уповноваженому
органу виконавчої влади у сфері
регулювання ринків фінансових послуг
у шестимісячний строк з дня
опублікування цього Закону розробити
та затвердити ліцензійні умови
здійснення діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

Згідно п. 3 Прикінцевих
положень цього Закону, фінансові
установи зобов'язані протягом
одного року з дня набрання чинності цим
Законом привести свою діяльність у
відповідності з вимогами цього Закону.

З аналізу вказаного
законодавства вбачається, що
ліцензійні умови для здійснення
діяльності адміністрування
фінансових активів для придбання
товарі у групах мали бути розроблені
та затверджені в шестимісячний
строк з дня опублікування цього закону.
Фінансовим установам цим
законом було надано час протягом
одного року з дня набрання чинності
цим Законом привести свою
діяльність у відповідність до вимог
цього Закону, тобто до 09 січня 2013 року.

Оскільки спірний
договір між сторонами був укладений
12.10.2013 року, тобто після 09 січня 2013
року, то укладення такого договору не
відповідало вимогам
законодавства, оскільки для укладення
такого договору з позивачем
відповідач повинен був отримати
у встановленому законом порядку
відповідну ліцензію.

Тому вчинення відповідачем
вказаного правочину без
відповідного дозволу ( ліцензії) в силу
ч.1 ст. 203, ч.ч.1,3 ст. 215 , ст.. 227 ЦК
України є підставою для
визнання договору недійсним.

З урахуванням
викладеного, суд знаходить
обґрунтованим позов в частині визнання
угоди недійсною і поверненню позивачу
сплаченої суми. На підставі ч. 1 ст. 216
ЦПК України з відповідача на користь
позивача підлягає стягненню 5600 грн.

В іншій частині позову слід
відмовити за необґрунтованістю. Так,
стягнення сплаченої позивачем суми у
подвійному розмірі не ґрунтується на ч.
2 ст. 230 ЦК України, оскільки сплачені
нею суми не є збитками, і ці кошти
підлягають поверненню позивачу в
одинарному розмірі в порядку
реституції за наслідками недійсної
угоди.

У позові про відшкодування витрат на
юридичні послуги у розмірі 1000 грн.,
також треба відмовити, оскільки
позивач не надав суду переконливих
доказів на підтвердження сплати таких
витрат, а сам договір про надання
юридичних послуг не дає підстави
вважати такої сплати. Тому в цій
частинах позов задоволенню не
підлягає. Також, позивачем не доведено
факту заподіяння моральної шкоди, а
тому дані вимоги не можуть бути
задоволені судом.

Крім того, на підставі ст.88
ЦПК України з відповідача підлягає
стягненню судовий збір на користь
держави.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88,
212-215, 218,224-226 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Визнати недійсним договір
№222601 від 16.10.2013 року та додатки № 1 та №2
до нього, укладений між ПП
«Грандфінресурс» та ОСОБА_1.

Стягнути з ПП
«Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1 5600
грн. сплачених за договором №222601 від
16.10.2013 року.

В іншій частині позовних
вимог відмовити за необгрунтованістю.

Стягнути з ПП
"Грандфінресурс" на користь держави
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути
переглянуте Зарічним районним судом м.
Суми за письмовою заявою відповідача,
яка може бути подана до Зарічного
районного суду м. Суми протягом десяти
днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити
рішення суду до апеляційного суду
Сумської області через Зарічний
районний суд м. Суми, шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня проголошення рішення суду,
а у разі відсутності особи у судовому
засіданні -з дня отримання копії
рішення.

Рішення набирає законної
сили після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.В.Мальована-Когер