У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Мартинюка В.І., Мостової Г.І., Наумчука
М.І., Олійник А.С., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про зміну
розміру аліментів на утримання
неповнолітньої дитини та стягнення
неустойки за прострочення сплати
аліментів, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Збаразького
районного суду Тернопільської області
від 07 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_7 про зміну розміру аліментів на
утримання неповнолітньої дитини та
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що згідно з виконавчим
листом від 08 травня 2003 року № 2-487 з
відповідача стягувалися аліменти на
неповнолітніх дітей: ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, у
розмірі 1/3 частини всіх видів
заробітку, щомісячно, починаючи з 07
травня 2003 року до досягнення ними
повноліття.

З 01 вересня 2012 року припинилося
нарахування та виплата аліментів на
дочку ОСОБА_8 у зв'язку з її повноліттям,
внаслідок чого позивач просив змінити
розмір аліментів на одну неповнолітню
дитину - сина ОСОБА_9 і призначити
розмір аліментів у твердій грошовій
сумі в розмірі 2 000 грн щомісячно до
досягнення ним повноліття.

Також позивач посилався на те, що
відповідач не своєчасно сплачує
аліменти, тому з травня 2003 року до
вересня 2013 року повинен сплатити
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів у розмірі 177 090 грн 34 коп.

Рішенням Збаразького районного суду
Тернопільської області від 07 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 травня 2014 року, позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
неустойку (пеню) за прострочення сплати
аліментів у розмірі 1 948 грн 60 коп.
Вирішено питання про стягнення
судового збору. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду із ухваленням нового
рішення про задоволення позову у
повному обсязі, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що постановою
Збаразького районного суду
Тернопільської області від 08 травня 2003
року з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
стягнуто аліменти на утримання дітей:
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх
видів його заробітку, щомісячно,
починаючи з 08 травня 2003 року, однак не
менше половини одного
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян на кожну дитину, до досягнення
ними повноліття.

Рішенням Збаразького районного суду
Тернопільської області від 30 травня 2011
року, яке набрало законної сили, у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про
визначення розміру аліментів у твердій
грошовій сумі та стягнення неустойки
(пені) від суми несплачених аліментів
за період з травня 2003 року по жовтень 2010
року та стягнення додаткових витрат на
утримання дітей задоволено вимоги у
частині стягнення з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 неустойки (пені) за прострочення
сплати аліментів.

ОСОБА_7 є інвалідом ІІІ групи, і розмір
його пенсії становить 999 грн.

Розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_7 на
неповнолітнього сина ОСОБА_9, станом на
грудень 2013 року становить 490 грн 50 коп.

На підставі рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 10 травня 2011 року з ОСОБА_7
стягуються на користь ОСОБА_10. аліменти
на утримання сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3,
у розмірі 300 грн щомісячно, починаючи з
29 березня 2011 року і до повноліття.

Вирішуючи спір в частині позовних
вимог про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів за
період з листопада 2010 року по вересень
2013 року, суди обґрунтовано виходили з
того, що у вказаний період мала місце
несвоєчасна сплата аліментів, що є
підставою для нарахування пені.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
тому підстави для скасування
оскаржуваних рішень в цій частині
відсутні.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині зміни розміру аліментів, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що доказів, які б
свідчили про зміну матеріального стану
відповідача у бік поліпшення, а також
доказів, які б свідчили про погіршення
стану матеріального або сімейного
стану позивача та погіршення його
здоров'я, матеріали справи не містять, а
тому вважав відсутні визначені ст. 192
СК України підстави для збільшення
розміру аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів за
період з травня 2003 року по жовтень 2010
року, суди виходили з того, що спір за
вказаний період уже вирішений рішенням
Збаразького районного суду
Тернопільської області від 30 травня 2011
року, а тому відсутні підстави для його
задоволення в цій частині.

Проте з такими висновками судів
погодитися не можна.

Звертаючись з позовом до суду, позивач
ОСОБА_6 посилалася на те, що постановою
Збаразького районного суду
Тернопільської області від 08 травня 2003
року було визначено розмір аліментів
на двох дітей, одна дитина досягла
повноліття, на неповнолітню дитину
розмір аліментів не визначено, стан
здоров'я неповнолітнього сина
погіршився, а тому просила визначити
розмір аліментів на неповнолітнього
сина ОСОБА_9 у твердій грошовій сумі у
розмірі 2 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо
після досягнення повноліття
найстаршою дитиною ніхто з батьків не
звертався до суду з позовом про
визначення розміру аліментів на інших
дітей, аліменти стягуються за
вирахуванням тієї рівної частки, що
припадала на дитину, яка досягла
повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при
визначенні розміру аліментів суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Разом з тим зміна розміру аліментів
передбачена ст. 192 СК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог про зміну розміру аліментів та
посилаючись на відсутність підстав для
зміни розміру аліментів, передбачених
ст. 192 СК України, суди не визначилися із
правовідносинами сторін, які
випливають із встановлених обставин,
та не врахували, що позивач просив
визначити розмір аліментів на іншу
неповнолітню дитину після досягнення
повноліття найстаршою дитиною, не
звернули уваги на те, що при визначенні
розміру аліментів в такому випадку
встановленню підлягають обставини,
які передбачені ст. 182 СК України, а не
ті, які передбачені ст. 192 СК України.

За таких обставин рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в частині
позовних вимог про визначення розміру
аліментів на неповнолітню дитину не
можна визнати законними і
обґрунтованими.

Виходячи з викладеного, судами
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи в
частині позовних вимог про визначення
розміру аліментів на неповнолітню
дитину, у зв'язку з чим відповідно до ст.
338 ЦПК України рішення судів першої та
апеляційної інстанцій в цій частині
підлягають скасуванню з передачею
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Крім цього, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 205
ЦПК України суд своєю ухвалою закриває
провадження у справі, якщо набрали
законної сили рішення суду або ухвала
суду про закриття провадження у справі
у зв'язку з відмовою позивача від
позову або укладення мирової угоди
сторін, ухвалені або постановлені з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з тих
самих підстав.

Суди, встановивши, що спір про
стягнення пені за період з травня 2003
року по жовтень 2010 року вирішений
судовим рішення, яке набрало законної
сили, у порушення наведеної норми
процесуального права питання про
закриття провадження у справі в
частині вирішення вказаних позовних
вимог не вирішили.

За таких обставин судами допущено
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи в частині позовних вимог про
стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів за
період з травня 2003 року по жовтень 2010
року, рішення судів в цій частині не
можна визнати законними і
обґрунтованими та підлягають
скасуванню з закриттям провадження у
справі в цій частині.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Збаразького районного суду
Тернопільської області від 07
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 27
травня 2014 року в частині позовних вимог
про стягнення неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів за
період з травня 2003 року по жовтень 2010
року скасувати, провадження у справі в
цій частині закрити.

Рішення Збаразького районного суду
Тернопільської області від 07
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Тернопільської області від 27
травня 2014 року в частині позовних вимог
про визначення розміру аліментів на
неповнолітню дитину скасувати,
передати справу в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині рішення Збаразького
районного суду Тернопільської області
від 07 квітня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Тернопільської
області від 27 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов В.І.
Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук А.С.
Олійник