________________________________________________________________________
________________________________________________
Провадження № 2/520/6710/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року

Київський районний суд м. Одеси
у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної Казначейської
служби України, треті особи Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Одесі Одеської
області, Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Прокуратура
Одеської області, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої кримінальним
правопорушенням,

ВСТАНОВИВ:

22.10.2014 року позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просить суд ухвалити
рішення, яким стягнути з держави в
особі Державного казначейської служби
України на користь ОСОБА_1, номер
облікової картки платника податків
НОМЕР_1, на відшкодування завданої
матеріальної шкоди 323 780, 5 гривень та 250
000 гривень на відшкодування моральної
шкоди, а загалом стягнути на користь
ОСОБА_1, 573 780, 5 гривень на
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, завданої кримінальним
правопорушенням.

Свої вимоги мотивував тим, що 04.05.2014
року стосовно нього було вчинено
кримінальне правопорушення - здійснено
підпал (підрив) належного йому
автомобіля «LEXUS GS 450 H», державний номер
НОМЕР_2, який повністю знищено. Позивач
стверджує, що за цим фактом розпочато
кримінальне провадження, але досі
винна особа (особи) не встановлені. В
наслідок бездіяльності посадових осіб
органів МВС України, прокуратури йому
також завдана моральна шкода, яку він
оцінює у розмірі 250 000 гривень.

Вищевказане і стало підставою для
звернення до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у
судовому засіданні позов підтримав в
повному обсязі з підстав викладених, у
позовній заяві.

Представник відповідача Державної
Казначейської служби України -
Хмельницька А.О. та представник третьої
особи Прокуратури Одеської області -
Левченко А.С. у судовому засіданні
просили відмовити у задоволенні
позову, з підстав його
необгрунтованості та недоведеності.

Інші сторони по справі у судове
засідання не з'явились, про час, дату та
місце розгляду справи сповіщались
належним чином, причини неявки суду не
повідомили.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позов задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 04
травня 2014 року невідомими особами
вчинено кримінальне правопорушення, а
саме здійснено підпал (підрив)
автомобіля «LEXUS GS 450 H», державний номер
НОМЕР_2.

За цим фактом СВ Приморського РВ ОМУ
ГУМВС України в Одеській області
розпочато кримінальне провадження №
0003741 за ч. 2 ст. 194 КК України за
заявою позивача ОСОБА_1

Проте, згідно свідоцтва по реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, власником
автомобілю «LEXUS GS 450 H», державний номер
НОМЕР_2 є ОСОБА_6, таким чином посилання
позивача на те, що він є власником
даного автомобілю, який нібито
придбаний за його кошти, не
підтверджено належними та допустимими
доказами.

Довіреність, якою ОСОБА_6 уповноважила
ОСОБА_1 розпоряджатися всім своїм
майном, не може бути доказам того, що
він є власником автомобілю «LEXUS GS 450 H»,
державний номер НОМЕР_2, оскільки у
відповідності до ч. 3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по
справі повинні бути належними та
допустимими, та не ґрунтуватися на
припущеннях.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Отже суд дійшов до висновку, що позивач
не є власником пошкодженого
автомобілю, а від так позбавлений права
ставити питання про відшкодування йому
шкоди, завданої пошкодженням вказаного
автомобіля.

Крім того, суд залишає поза увагою
посилання позивача, на те що йому
спричинено матеріальну та моральну
шкоду бездіяльністю органів МВС та
прокуратури, оскільки зазначені
обставини не відповідають дійсності та
судове рішення з цього приводу не
ухвалювалося.

Також вищевказані твердження позивача
спростовуються наявними в матеріалах
справи листами від прокурора області
Приз А. та начальника Головного
управління Катеринчука І.П., з яких
вбачається, що проведення досудового
розслідування по кримінальному
провадженню №0003741 доручено
слідчому СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області Палайчук
К.В., яким було призначено
пожежно-технічну експертизу,
проведення якої доручено експертам
НДЕКЦ при ГУМВС України в Одеській
області. Проте, у зв'яжу зі звільненням
експерта, який мав право проведення
вищевказаної експертизи, виконати
експертизу не видалося можливим.

22.08.2014 року призначену
пожежно-технічну експертизу
направлено до НДЕКЦ при УМВС в
Миколаївській області, на теперішній
час експертиза триває, хід її
проведення контролюється керівництвом
прокуратури Приморського району м.
Одеси.

Після повернення кримінального
провадження № 0003741 до СВ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС стан
досудового розслідування по
провадженню заплановано заслухати на
оперативній нараді слідчого
управління ГУМВС України в Одеській
області.

Більш того керівництвом ГУМВС України
в Одеській області, вирішено питання
про передачу для подальшого досудового
розслідування вищевказаного
кримінального провадження більш
досвідченому слідчому Томашевській
О.В.

Таким чином вищенаведене свідчить про
те, що органи досудового слідства
роблять все можливе та необхідне для
забезпечення проведення повного,
всебічного та неупередженого
досудового розслідування по вказаному
кримінальному провадженню.

Отже доводи позивача про бездіяльність
з боку органів МВС та прокуратури є
голослівними, безпідставними та
необґрунтованими.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
Кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущення.

Таким чином судом встановлено, що на
даний час вказане кримінальне
провадження перебуває на стадії
досудового розслідування.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода завдана
фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

Відповідно до ст. 1177 ЦК України шкода,
завдана фізичній особі, яка потерпіла
від кримінального правопорушення,
відшкодовується відповідно закону.
Шкода, завдана потерпілому внаслідок
кримінального правопорушення,
компенсується йому за рахунок
Державного бюджету у випадках та
порядку, встановлений законом.

При розгляді справи судом не
встановлено жодних незаконних дій
органів державної влади та їх
посадових осіб в процесі досудового
розслідування відносно кримінального
провадження №0003741

Той факт, що до теперішнього часу не
встановлено особи підозрюваного
(обвинуваченого), не вказує на
бездіяльність посадових осіб органів
МВС України та прокуратури.

Крім того, залишилась не зрозумілою
сума, яку просить стягнути позивач - 323
780,5 грн., так як згідно висновку
експерта № 2264 судової
авто-товарознавчої експертизи по
визначенню ринкової вартості,
ремонтних робіт автомобілю «LEXUS GS 450 H»,
державний номер НОМЕР_2, виконаного
Одеським науково-дослідним інститутом
судових експертиз 21 серпня 2014 року,
вбачається, що ринкова вартість
автомобілю становить 252 191 гривень,
залишкова вартість з урахуванням
пошкодження становить 66 115 гривень.
Твердження представника позивача у
судовому засіданні про те, що дана сума
була вказана з урахуванням курсу
долара США на теперішній час, на думку
суду, не ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК
України, моральна шкода завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
кір випадків, встановлених ч. 2 цієї
статті. Моральна шкода відшкодовується
незалежно від вини органу держаної
влади, органу влади Автономної
Республіки Крим, органу місцевого
самоврядування, фізичної або юридичної
особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю фізичної особи
внаслідок дії джерела підвищеної
небезпеки; 2) якщо шкоди завдано
фізичній особі внаслідок її
незаконного засудження, незаконного
притягнення до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування запобіжного заходу,
незаконного затримання, незаконного
накладення адміністративного
стягнення у вигляді арешту або
виправних робіт; 3) в інших випадках
встановлених законом.

Відповідно до роз'яснень, вказаних в п. 9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31 березня 1995року "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає
залежно від характеру та обсягу
страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо) та з урахуванням інших
обставин. Зокрема, враховуються стан
здоров`я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема,
у принижені честі, гідності, престижу
або ділової репутації, моральних
переживаннях у зв`язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (
в тому числі інтелектуальної ), прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав.

Відповідно до п. 4 даної Постанови, у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначена, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа
має право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Відповідно до положень ст.ст. 1, 2 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів, що
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, органів досудового
розслідування, прокуратури і суду»,
відповідно до положень цього Закону
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок: 1) незаконного
засудження, незаконного повідомлення
про підозру у вчиненні кримінального
правопорушення, незаконного взяття і
тримання під вартою, незаконного
проведення в ході кримінального
провадження обшуку, виїмки,
незаконного накладення арешту на
майно, незаконного відсторонення від
роботи (посади) та інших процесуальних
дій, що обмежують права громадян; 2)
незаконного застосування
адміністративного арешту чи виправних
робіт, незаконної конфіскації майна,
незаконного накладення штрафу; 3)
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів,
передбачених законами України "Про
оперативно-розшукову діяльність", «Про
організаційно-правові основи боротьби
з організованою злочинністю" та іншими
актами законодавства. У випадках,
зазначених у частині першій цієї
статті, завдана шкода відшкодовується
в повному обсязі незалежно від вини
посадових осіб органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури і
суду.

Право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках: 1)
постановлення виправдувального вироку
суду; 1-1) встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду
(крім ухвали суду про призначення
нового розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують чи
порушують права та свободи громадян,
незаконного проведення
оперативно-розшукових заходів; 2)
закриття кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати;
4) закриття справи про адміністративне
правопорушення. Право на відшкодування
шкоди, завданої зазначеними у статті 1
цього Закону оперативно-розшуковими
заходами, виникає у випадках,
передбачених пунктом 1-1 частини першої
цієї статті, або за умови, що протягом
шести місяців після проведення таких
заходів не було розпочате кримінальне
провадження за результатами цих
заходів.

У зв'язку з наведеним, суд вважає
такими, що не підлягають задоволенню
також позовні вимоги позивача в
частині стягнення з відповідача суми
завданої йому моральної шкоди в
розмірі 250 000 гривень, оскільки
позивачем не доведено, в чому саме
полягає ця шкода.

Таким суд приходить до висновку про
необґрунтованість позовних вимог і
необхідність у прийнятті рішення про
відмову в задоволенні позову саме з
підстав його необґрунтованості.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129
Конституції України, ст.1 ЦПК України
задачами цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних, прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб, інтересів
держави. Основними засадами
судочинства є законність, рівність
усіх учасників судового процесу перед
законом і судом, забезпечення
доведеності вини, змагальність сторін
та свобода в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості, гласність судового
процесу та його повне фіксування
технічними засобами, забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження та обов'язковість рішень
суду до виконання.

На підставі викладеного, керуючись ст.
208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 1167,
1173, 1174, 1176 ЦК України, Законом України
«Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства прокуратури і суду», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Державної Казначейської служби
України, треті особи Головне
управління Державної казначейської
служби України в Одеській області,
Управління Державної казначейської
служби України у м. Одесі Одеської
області, Головне управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Одеській області, Прокуратура
Одеської області, про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої кримінальним правопорушенням
- відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня оголошення
рішення.

Суддя
Куриленко О. М.