Справа № 685/924/14-ц
Провадження № 2/685/233/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Теофіпольський
районний суд Хмельницької області в
складі головуючого судді Самойловича
А.П., при секретарі Дондель Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Теофіполь цивільну
справу за позовом Приватного
акціонерного товариства «Українська
страхова компанія «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» до ОСОБА_2, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 та Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «Провідна» про стягнення
коштів,

В С Т А Н О В И
В :

Представник ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна
Іншуранс Груп» (далі - СК «Княжа»)
Бондарук І.О. звернулася до суду з
позовом, в якому зазначила, що
страховою компанією було виплачено
страхове відшкодування страхувальнику
ПП «Юрма Паблішер Груп» в сумі 29139,94 грн.
за шкоду, спричинену 09.07.2011 р. в м.
Житомир внаслідок ДТП, відповідно до
Комплексного договору № 06/02-200003327
добровільного страхування
транспортного засобу (КАСКО), яким є
автомобіль FIAT Scudo (д.н.з. НОМЕР_1).

Представником позивача заявлена
вимога стягнути 3024,49 грн. з винуватця
ДТП ОСОБА_2, який керував автомобілем
«ДАФ» (д.н.з. НОМЕР_2) з напівпричепом
Аурена (д.н.з. НОМЕР_3), власника даного
автомобіля ФОП ОСОБА_3 та ПрАТ «СК
«Провідна» (далі - СК «Провідна»), якою
застрахована цивільна
відповідальність власника ТЗ, як
різницю між виплаченим позивачем
страховим відшкодуванням потерпілому
та отриманим від ПрАТ «СК «Провідна»
(далі - СК «Провідна») страховим
відшкодуванням за договором
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів.

Відповідач ОСОБА_2 у своєму письмовому
запереченні позовних вимог не визнав,
оскільки на нього не може бути
покладена відповідальність за шкоду,
заподіяну під час керування ТЗ, у
зв'язку з виконанням своїх трудових
обов'язків на підставі трудового
договору з ФОП ОСОБА_3

Відповідачем СК «Провідна» подано до
суду письмове заперечення, згідно
якого просить відмовити у позові,
оскільки даною страховою компанією, як
страховиком за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власника ТЗ
винуватця ДТП, було виплачено страхове
відшкодування позивачу в розмірі
оціненої шкоди, зменшеної на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість, згідно ст. 36 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Відповідач ФОП ОСОБА_3 просить
відмовити у позові, надавши письмове
заперечення, у зв'язку зі спливом
строку позовної давності.

Представники позивача та відповідача
СК «Провідна», а також відповідач
ОСОБА_2 направили суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності,
відповідач ФОП ОСОБА_3, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, в судове засідання не з'явився.

Справа розглянута за відсутністю
учасників судового розгляду та без
здійснення фіксації судового
засідання звукозаписувальним
технічним засобом, відповідно до ч. 2 ст.
197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов переконання про відсутність
підстав для задоволення позову.

ОСОБА_2, який керував автомобілем «ДАФ»
(д.н.з. НОМЕР_2) з напівпричепом Аурена
(д.н.з. НОМЕР_3), визнаний винним у
дорожньо-транспортній пригоді, яка
сталася 9 липня 2011 р. о 16 год. 30 хв. по вул.
Київське шосе, 3-б в м. Житомир,
внаслідок чого було пошкоджено
автомобіль FIAT Scudo (д.н.з. НОМЕР_1),
власником якого являється ПП «ЮРМА
Паблішер Груп», що підтверджується
довідкою № 8837940 від 01.08.2011 р. про
обставини дорожньо-транспортної
пригоди та постановою Корольовського
районного суду м. Житомира від 11.07.2011 р.
про притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУПАП та свідоцтвом про
реєстрацію ТЗ № ААС803836.

Позивачем, на виконання умов
Комплексного договору № 06/02-200003327
добровільного страхування
транспортного засобу (КАСКО), водія та
пасажирів від нещасних випадків (НВ),
укладеного 07.04.2011 р. між позивачем,
власником пошкодженого автомобіля ПП
«ЮРМА Паблішер Груп» та
вигодонабувачем ПАТ АБ «Укргазбанк»,
було виплачено страхове відшкодування
в сумі 29139,94 грн. шляхом перерахування
вигодонабувачу.

Вказані обставини підтверджуються
текстом вищезазначеного Комплексного
договору, Звіту № 15914 з оцінки
транспортного засобу від 21.07.2011 р.,
складеного СПД ФОП ОСОБА_7, заявою
потерпілого в ДТП від 11.07.2011 р. № 132740098-2,
Розрахунком № 132740098-2 розміру
страхового відшкодування по
пошкодженому ТЗ від 19.08.2011 р., Страховим
актом № 132740098-2 від 25.08.2011 р.,
Розпорядженням № 1-3638 від 06.09.2011 р.
та платіжним дорученням № 11128 від 07.09.2011
р., а також не оспорюються сторонами.

Цивільно-правова відповідальність ФОП
ОСОБА_3, як власника автомобіля «ДАФ»
(д.н.з. НОМЕР_2), яким керував ОСОБА_2,
застрахована в ПрАТ «СК «Провідна»
відповідно до полісу № ВЕ/6297982
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів від 10.12.2010 р., страхова сума на
одного потерпілого становить 50000 грн.
за шкоду, заподіяну майну, без франшизи.

Відповідачем СК «Провідна», на
підставі заяви (претензії) позивача №
11-3443 від 13.05.2013 р. на виплату страхового
відшкодування (в порядку регресу),
згідно розрахунку суми матеріального
збитку виплачено позивачу страхове
відшкодування в сумі 26097,45 грн., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 0040005 від 14.08.2013 р., випискою з рахунку в
АТ «Сбербанк Росії» за 14.08.2013 р. та не
оспорюється сторонами.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Аналогічна норма передбачена статтею 27
Закону України «Про страхування».

Судом не вбачається підстав для
стягнення понесених СК «Княжа» витрат
з водія-винуватця ДТП ОСОБА_2, виходячи
з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична чи фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Згідно з вимогами частин 2 та 3 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, яким є пов'язана
з використанням транспортних засобів
діяльність, відшкодовується особою,
яка на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, використання
якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка неправомірно заволоділа
транспортним засобом, завдала шкоди
діяльністю щодо його використання,
зобов'язана відшкодувати її на
загальних підставах.

Таким чином, водій ТЗ, який є найманим
працівником власника даного ТЗ і керує
ним у зв'язку з виконанням своїх
трудових (службових) обов'язків та
підставі трудового договору із особою,
яка на відповідній правовій підставі
володіє транспортним засобом, не
вважається особою, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, і не несе відповідальності
за шкоду перед потерпілим.

Зазначена позиція визначена в п. 6
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки».

З постанови суду про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ст. 124 КУПАП, трудового договору від
29.08.2008 р., укладеного між роботодавцем
ОСОБА_3 та працівником ОСОБА_2 на
виконання обов'язків водія, та довідки
управління Пенсійного фонду України в
Теофіпольському районі вбачається, що
ОСОБА_2 станом на липень 2011 р., у якому
було вчинено ДТП, був найманим
працівником ФОП ОСОБА_3, тому з нього не
може бути стягнуто виплачене страхове
відшкодування в порядку регресу.

Судом також не вбачається підстав для
стягнення з СК «Провідна» на користь СК
«Княжа» різниці між понесеними
витратами на сплату страхового
відшкодування за договором майнового
страхування та отриманим страховим
відшкодуванням за договором
страхування цивільної
відповідальності.

Згідно ст.ст. 6, 22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», в разі настання страхового
випадку, яким є дорожньо-транспортна
пригода, що сталася за участю
забезпеченого транспортного засобу,
внаслідок якої настає цивільно-правова
відповідальність особи,
відповідальність якої застрахована, за
шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або
майну потерпілого, страховик в межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим Законом порядку оцінену шкоду,
заподіяну внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 36.2 ст. 36 вищезазначеного
Закону, в редакції, чинній на час
виплати страхового відшкодування
страховою компанією «Провідна»,
визначено, що у разі відшкодування
витрат на проведення відновлювального
ремонту пошкодженого майна
(транспортного засобу) з урахуванням
зносу здійснюється безпосередньо на
рахунок потерпілої особи (її
представника), сума, що відповідає
розміру оціненої шкоди, зменшується на
суму визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. Разом з тим страхувальник не
позбавлений можливості отримати
відшкодування в повному обсязі,
оскільки при отриманні страховиком
документального підтвердження факту
оплати проведеного ремонту,
здійснюється доплата в розмірі, що не
перевищує суму податку.

Оскільки позивачем здійснена виплата
страхового відшкодування
безпосередньо на рахунок
вигодонабувача, а не особи, яка виконує
ремонтні роботи і є платником ПДВ, тому
відповідачем СК «Провідна» правомірно
здійснено розрахунок шкоди з
урахуванням зносу і без врахування ПДВ,
що і зазначено у наданому відповідачем
розрахунку суми матеріального збитку
по справі № 1001/39/42174 від 29.05.2013 р.

Відповідач ОСОБА_3, як власник джерела
підвищеної небезпеки - автомобіля
«ДАФ» (д.н.з. НОМЕР_2), відповідно до ч. 2
ст. 1187 ЦК України, зобов'язаний
відшкодувати шкоду, яка завдана даним
автомобілем, а також страховику
виплачене страхове відшкодування за
дану шкоду за договором майнового
страхування.

Відповідно до ст.ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу, загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Сплив позовної давності, про
застосування якого заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 ст. 261 ЦК України
передбачений початок перебігу
позовної давності, який починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про
страхування» страховим випадком є
подія, передбачена договором
страхування або законодавством, яка
відбулася, і з настанням якої виникає
обов'язок страховика здійснити виплату
страхової суми (страхового
відшкодування) страхувальнику,
застрахованій особі або іншій третій
особі.

Пунктом 19.7.9 Комплексного договору
страхування, укладеного позивачем з
потерпілим від ДТП, передбачений
обов'язок страхувальника негайно, як
тільки стане можливо, повідомити
страховика за номером безкоштовної
гарячої лінії про настання події, яка
має ознаки страхового випадку, та
впродовж 2 днів письмово повідомити про
таку подію.

Про ДТП, який є страховим випадком,
позивачу стало відомо 11.07.2011 р., коли
була подана заява від уповноваженої
особи страхувальника, а 22.07.2011 р., в день
набрання законної сили постанови суду
про притягнення особи до
відповідальності за ст. 124 КУПАП, - стало
відомо про власника автомобіля, яким
заподіяна шкода, а тому саме з цього
моменту розпочався перебіг строку
позовної давності за вимогою сплати
різниці між фактичним розміром
відшкодування шкоди за договором
майнового відшкодування і страховим
відшкодуванням за договором
страхування цивільно-правової
відповідальності власників ТЗ в
порядку ст. 1194 ЦК України.

Позивач звернувся до суду з
клопотанням про залучення в якості
співвідповідача ФОП ОСОБА_3 та
уточненою позовною заявою 30.09.2014 р.,
тобто уже після закінчення позовної
давності, про застосування якої
заявлено відповідачем ФОП ОСОБА_3 у
поданій суду заяві. Оскільки позивачем
не зазначені причини пропущення
строків давності для оцінки їх
поважності, тому у позові до цього
відповідача необхідно відмовити у
зв'язку зі спливом позовної давності.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 6, 22, 36 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст. 8, 27 Закону України «Про
страхування», ст.ст. 256, 261, 267, 993, 1172, 1187,
1194 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 212-215 ЦПК
України, суд,

В И Р І
Ш И В :

Відмовити приватному акціонерному
товариству «Українська страхова
компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області шляхом подання апеляційної
скарги через Теофіпольський районний
суд протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя