Справа № 366/2072/14-ц Головуючий у І
інстанції Тетервак Н.А.
Провадження № 22-ц/780/6027/14
Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 49
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Київської
області у складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Іванківського районного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа: Іванківське районне
управління юстиції про звільнення від
сплати заборгованості по аліментах.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач
звернувся до суду з позовом про
звільнення від сплати
заборгованості по аліментах на двох
неповнолітніх дітей, посилаючись на те,
що рішенням Іванківського районного
суду від 07 квітня 2006 року на нього
покладено обов»язок сплачувати на
користь ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_3) на
утримання двох неповнолітні дітей:
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі
30% заробітку (доходу), але
не менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, починаючи з 17
березня 2006 року і до повноліття дітей. 23
жовтня 2012 року йому було встановлено 2
групу інвалідності, загальне
захворювання, довічно. 17 червня 2006 року
йому було проведено операцію із
видалення внутрішньо мозкової
гематоми лівої скроневої ділянки. У
нього спостерігається тремор пальців
витягнутих рук, тремор повік, що
підтверджується витягом з історії
хвороби №212196/1414. Відповідно до довідки
МСЕК у висновку про умови та характер
праці вказано, що він може працювати в
спеціальних умовах, проте, із-за
тремора рук та повік, роботодавці
говорять, що їм не потрібні нещасні
випадки. Кожного року він проходить
курс лікування, а тому у нього немає
коштів забезпечити своє вкрайнужденне
існування, змушений позичати гроші, щоб
якось пролікуватися. Він отримує
пенсію інваліда 2 групи, позбавлений
можливості працювати, крім того, на
його утриманні знаходиться хвора мати,
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3, яка отримує
мізерну пенсію і якої не вистачає на
продукти та лікування. Цю допомогу
змушений надавати він. Позивач просив
звільнити його від сплати
заборгованості по аліментах в повному
обсязі або частково у зв»язку з його
хворобою, встановленням 2 групи
інвалідності з 23 жовтня 2012 року довічно
та іншими обставинами, які мають
істотне значення, а тому повне або
часткове звільнення від сплати
заборгованості можливе, якщо вона
виникла у зв»язку з тяжкою хворобою
платника аліментів, або у зв»язку з
іншою обставиною, що має істотне
значення ( ч.2 ст. 197 СК).

Рішенням Іванківського
районного суду Київської області від
11 вересня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та направити справу на новий
судовий розгляд до Іванківського
районного суду Київської області,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

По справі встановлено, що
рішенням Іванківського районного суду
Київської області від 07 квітня 2006 року
на ОСОБА_1 покладено обов»язок
сплачувати на користь ОСОБА_3 (на даний
час ОСОБА_2) на утримання двох
неповнолітні дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2
аліменти в розмірі 30% заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
починаючи з 17 березня 2006 року і до
повноліття дітей. Станом на серпень 2014
року заборгованість позивача по
аліментах становить 29061-43 грн. (а.с. 39).

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд обгрунтовано
виходив з положень ст. 197 СК України та
прийшов до правильного висновку про те,
що відповідач свої зобов'язання по
утриманню дитини належним чином не
виконує, у зв'язку з чим виникла
заборгованість по аліментах, яка не
підлягає скасуванню, виходячи з
наступног

Відповідно до положень ст. 197 СК
України за позовом платника аліментів
суд може повністю або частково
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв"язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Відповідно до ст. 13 Закону України « Про
судоустрій і статус суддів» судові
рішення,що набрали законної сили, є
обов»язковими до виконання усіма
органами державної влади,органами
місцевого самоврядування,їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об»єднаннями на всій території
України.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Рішенням Іванківського
районного суду Київської області від 09
липня 2009 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 26 листопада 2009 року ОСОБА_1
було відмовлено у задоволенні
аналогічного позову. Як слідує з
матеріалів даної справи сімейний стан
позивача офіційно не змінився, але він
одружився і проживає в м.Києві.

Позивач стверджував, що він став
інвалідом 2 групи в 2012 році, але в
рішенні суду від 09 липня 2009 року
зафіксовано, що ОСОБА_1 був інвалідом 2
групи. на час ухвалення рішення.

З копій медичних документів, наданих
представником позивача вбачається, що
за період з червня 2005 року по 2008 рік
позивач проходив лікування з приводу
черепно-мозкової травми, проте, всі ці
докази покладено в основу рішення суду
від 09 липня 2009 року.

Тому судом першої інстанції
встановлено, що інвалідність 2 групи
позивачу була встановлена в 2006 році та
щороку продовжувалася на певний строк.

Якогось додаткового лікування після 2009
року позивач не отримував.

З посвідчення серії НОМЕР_1 вбачається,
що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 07 березня 2006
року отримує пенсію по інвалідності.

Позивач надав суду копію
виписки з медичної картки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_5, з якої слідує, що 21березня
2002 року вона зверталася до лікаря з
діагнозом: ІХС та холецистит.

Проте, з наданих позивачем доказів не
підтверджено, що він є єдиним
годувальником матері, що вона проживає
з ним та знаходиться на його утриманні.

Відповідачка надала суду першої
інстанції посвідчення серії НОМЕР_2 про
те,що дитині ОСОБА_5 призначена
соціальна допомога, як інваліду з
дитинства, а отже дитина потребує зі
сторони батьків додаткових витрат, а як
хвора дитина, то й значних.

З довідки Блідчанської сільської ради
від 24 червня 2010 року вбачається ,що
ОСОБА_1 на території Блідчанської
сільської ради належить земельний пай
розміром 1,8 га.

З довідки Блідчанської сільської ради
від 24 грудня 2010 року встановлено, що на
земельній ділянці розміром 0,1779 га в
АДРЕСА_1 самовільно побудований
будинок. Станом на 24 грудня 2010 року
зазначена будівля не введена в
експлуатацію, офіційний власник
будинку не вказаний.

З наданої інформації представником ДВС
слідує, що вказана довідка знаходиться
у виконавчому провадженні про
стягнення аліментів з ОСОБА_1, але
будинок офіційно не зареєстрований і
накладати на нього стягнення
неможливо.

Враховуючи викладене, суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що позов
не підлягає задоволенню, не дивлячись
на те, що сума боргу велика, а позивач є
інвалідом 2 групи, оскільки з рішенням
суду від 09 липня 2009 року встановлено, що
позивач є інвалідом 2 групи з 2006 року,
стан здоров»я його не погіршився, він
займався будівництвомвласногожитла,
мав транспортні засоби, якими
розпоряджався на власний розсуд, алеза
весь час позивач не намагався погасити
борг, приймати участь у вихованні та
утриманні дітей, а особливо лікуванні
дитини-інваліда ОСОБА_5.

З такою позицією суду першої інстанції
погоджується колегія суддів.

Твердження апелянта з приводу того, що
судом першої інстанції не з»ясовано
всіх обставин справи та не надано їм
належну правову оцінку, в зв»язку з чим
ухвалено рішення в порушення норм
матеріального та процесуального права,
не є обґрунтованими та доведеними, так
як доказів про погіршення стану
здоров»я позивача в порушення вимог
ст.ст. 58-60 ЦПК України ні суду першої
інстанції, а ні суду апеляційної
інстанції апелянтом не надано.

За таких обставин суд першої інстанції
правильно визначився з характером
правовідносин, що виникли між
сторонами, та застосував до них
відповідні норми права.

Висновки суду відповідають вимогам
закону та обставинам справи.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстав до його
скасування при апеляційному розгляді
справи не встановлено.

Докази та обставини, на які посилається
апелянт в своїй апеляційній скарзі,
були предметом дослідження судом
першої інстанції та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судом першої інстанції
були дотримані норми матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення.

Керуючись ст. ст. 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Іванківського районного суду
Київської області від 11 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий

Судді: