АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/5572/14
Головуючий І інстанції -
Справа: № 2034/585/2012
Категорія: про право власності
Доповідач - Костенко Т.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого-судді: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової
А.І., Гальянової І.Г.

при секретарі
Старіковій К.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Харківського
районного суду Харківської області від
26 квітня 2012 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та
Безлюдівської селищної ради
Харківського району Харківської
області, третя особа ОСОБА_2 про
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а

27 січня 2012 року до суду звернулась
ОСОБА_4 з зазначеним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог
посилалась на те, що жи тловий будинок
АДРЕСА_1, був побудований у 1960 році
батьком позивача ОСОБА_6, на підставі
договору «Про надання в безс трокове
платне користування земельної ділянки
під будівництво індивідуаль ного
житлового будинку на праві приватної
власності», посвідченого нотаріу сом
шостої державної нотаріальної контори
ОСОБА_7 від 02.12.1958 ро ку р/№ 8871.

Завершення будівництва будинку
затверджене Актом приймальної комісії
«Про закінчення будівництва і вводу до
експлуатації приватного домоволодін
ня» від 03.03.1960 року.

25.01.1964 року зазначений будинок
зареєстрований в бюро технічної
інвентаризації під № 12-12 60 в цілому за
ОСОБА_6.

На підставі рішення Харківської
районної Ради депутатів трудящих № 225
від 26.05.1958 року, за будинком
зареєстрована земельна ділянка площею
1200 кв.м.

ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_8. Від шлюбу подружжя мало
трьох дітей: ОСОБА_4, 1965 року народження;
ОСОБА_9, 1961 року народження та ОСОБА_5, 1973
року народження.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно технічного паспорту,
виготовленого на замовлення позивача в
КП «Харківське районне
бюро технічної інвентаризації» від
19.12.2011 року, за вказаною адресою у 1983-1994
роках були збудовані: прибудова літ.
«А1-1», прибудова літ. «А2-1». веранда літ.
«а», тамбур літ. «а1», прибудова літ.
«а2», ґанок літ. «а3», сарай з погребом
літ. «В», сарай літ. «Е», вбиральня літ.
«Д». Роботи з будівництва виконувались
позивачем і її чоловіком за до помогою
брата ОСОБА_5 господарським способом,
без отри мання відповідного дозволу на
початок будівельних робіт, в
експлуатацію належним чином не
приймались.

З метою підтвердження можливості
подальшої безпечної експлуатації
переобладнаного житлового будинку літ.
«А-1» з господарськими будівлями та
спорудами, позивачем було замовлено
розроблення звіту про проведення техні
чного обстеження будівельних
конструкцій будинку АДРЕСА_1 і мо
жливості їх подальшої експлуатації.

Відповідно до розділу «Висновок»
зазначеного документу, всі будівлі
знаходяться в задовільному технічному
стані, не мають деформацій, які впли
вають на їх несучу здатність,
встановлено їх відповідність вимогам
надійно сті, і можливості їх подальшої
безпечної експлуатації.

Виходячи з того, що заповіт батьками
складено не було, то має місце
спадкування за законом.

Спадкоємцями за законом після смерті
батьків ОСОБА_6 і ОСОБА_8 є діти
померлих. Однак після смерті батьків
спадщину у встановленому законом
порядку вони не прийняли, і право
власності на спадкове майно не
зареєстрували, при цьому від спадщини
не ві дмовлялися, але до нотаріальної
контори з заявами про прийняття
спадщини не зверталися. У 2007 році тяжко
захворіла одна із сестер ОСОБА_9, а
ІНФОРМАЦІЯ_3 вона померла. У листопаді
2009 року загинув її син ОСОБА_10. У серпні
2011 року помер її чо ловік ОСОБА_11. Її
дочка ОСОБА_2 на фактично мешкає у свого
чоловіка за адресою: АДРЕСА_1

З огляду на те, що переобладнання
будинку було виконане без належно
затвердженої проектної документації
та дозволу на початок будівельних ро
біт, на сьогоднішній день право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1,
ні за одним із спадкоємців належним
чином не оформлене.

Позивач просила визнати за нею право
власності на житловий будинок літ. «А-1»
з прибудовами літ. «А1-1», літ. «А2-1», літ.
«а2», верандою літ. «а», тамбуром літ.
«а1», ґанком літ. «а3» та господарськими
будівлями: са рай з погребом літ. «В»,
сарай літ. «Е», вбиральня літ. «Д» по
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом, після смерті батька ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті
матері ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

В судове засідання позивач не
з'явилась, до суду подала заяву, в якій
просила розглядати справу за її
відсутності, позовні вимоги підтримує
в по вному обсязі.

ОСОБА_5 та представник Безлюдівської
селищної ради Харківського ра йону
Харківської області в судове засідання
не з'явились, подали до суду заяви, в
якій просили розглядати справу за їх
відсутності, ОСОБА_5 позо вні вимоги
визнає.

Третя особа, також не з'явилась в судове
засідання, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності, не
заперечувала проти задоволення
позовних вимог.

Рішенням Харківського районного суду
Харківської області від 26 квітня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_4 були
задоволені, визнано за нею право
власності на житловий будинок,
зазначений вище.

У липні 2014 року з апеляційною скаргою
на зазначене рішення суду звернулась
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, яка
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явилися, обговоривши доводи
апеляційної скарги та, дослідивши
матеріали справи, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Як свідчать матеріали справи, будинок
АДРЕСА_1 на праві власності належав
ОСОБА_6, про що мається відповідна
реєстрація від 25.01.1964 року в бюро
технічної інвентаризації під № 12-1260. На
підставі рішення Харківської районної
Ради депутатів трудящих № 225 від 26.05.1958
року, під зазначене домоволодіння
проведене землевідведення в натурі
ділянки площею 1200 кв.м., про що
складений відповідний акт від 28 серпня
1958 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8
померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадкоємцями за законом після їх
смерті є діти померлих, а саме ОСОБА_9,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідно до інформацій, наданих на
запити суду Першою державною
нотаріальною конторою Харківського
району Харківської області № 01-16/249 від
08.02.2012 року та Харківський обласним
Державним нотаріальним архівом №
1098-01/21 від 05.04.2012 року, із заявами про
прийняття спадщини чи відмову від
спадщини після ОСОБА_6, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2, ніхто із спадкоємців не
звертався, свідоцтв про право на
спадщину після обох спадкодавців
державною нотаріальною конторою не
видавалось.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_12 померла, її
спадкоємцем стала її дитина ОСОБА_2

Таким чином, вирішуючи спір по суті
позовних вимог, а саме визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, районному суду необхідно було
би з'ясовувати об'єм спадкової маси,
коло спадкоємців, та інші питання, які
врегульовані нормами Спадкового права.

Такі обставини районним судом не
вияснялись, аналіз матеріалам справи в
сенсі Книги шостої Цивільного Кодексу
України не надавався.

Натомість суд вдався до вирішення
питання про визнання права власності
на новостворене майно, оскільки згідно
технічного паспорту прибудови літ.
«А1-1», літ. «А2-1», літ. «а2»,
веранда літ. «а», тамбуром літ. «а-1»,
ганок літ. «а3» та господарські будівлі
са рай з льохом літ. «В», сарай літ. «Е»,
вбиральня літ. «Д» є об'єктами
самочинного будівництва, яке до
спадщини після померлих ОСОБА_8 жодного
відношення не має.

За правилами ч. З ст. 1268 ЦК України,
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України,
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Посилання суду на ч.4 ст.174 ЦПК України
та висновок, що визнання відповідачем
позову не суперечить закону та не
порушує права свободи чи інтереси
інших осіб в даному випадку є
необґрунтованим, оскільки ОСОБА_2 з 2000
року зареєстрована у спірному
домоволодінні, що могло свідчити про
фактичне прийняття спадщини апелянтом.

Отже, суд першої інстанції обставини не
прийняття спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а
також фактичне прийняття всієї
зазначеної спадщини ОСОБА_12 та ОСОБА_2
не встановив, аналізу таким обставинам
не надав та в супереч вимогам
матеріального права визнав за ОСОБА_4
право власності на спірну нерухомість.

Що ж до питання про визнання права
власності на домоволодіння як на
новостворене майно, судова колегія
зважає на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
належного дозволу чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, за загальним правилом
особа, яка здійснила самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, лише за умови надання
земельної ділянки у встановленому
порядку особі під уже збудоване
нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК
України).

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернути
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

Цивільним процесуальним засобом, яким
забезпечується реалізація права на
звернення до суду, є позов, тобто
матеріально-правова вимога до суду
заінтересованої особи (позивача) про
здійснення правосуддя в цивільній
справі на захист прав, свобод чи
інтересів, порушених чи оспорюваних
іншою особою (відповідачем).

Таким чином, сторонами в цивільній
справі є особи, які перебувають між
собою в матеріальних правовідносинах,
в яких суб'єктивному праву одного
відповідає суб'єктивний обов'язок
іншого й матеріально-правовий спір між
якими є предметом судового розгляду.

Згідно з роз'ясненнями, які містяться в
п.п. 9, 10, 14 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)" при розгляді справ
зазначеної категорії судам слід мати
на увазі, що відповідно до статті 26
Закону № 2780-XII (в редакції на день
ухвалення рішення суду) спори з питань
містобудування вирішуються радами,
інспекціями державного будівельного
архітектурного контролю у межах їх
повноважень, а також судом відповідно
до законодавства.

На підставі частини третьої статті 376
ЦК суд може задовольнити позов про
визнання права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно на земельній
ділянці, що не надавалася у власність
чи користування особі, яка збудувала
його, якщо їй у встановленому законом
порядку було передано земельну ділянку
у власність або надано у користування
під уже збудоване нерухоме майно
відповідно до її цільового
призначення, та за умови, що
будівництво велося з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил згідно із законодавством,
містобудівною та проектною
документацією, а також у разі, якщо ці
обставини були предметом розгляду
компетентного державного органу
(частина третя статті 375 ЦК).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову суд першої інстанції на
зазначені положення закону уваги не
звернув

Оскільки неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, а також неповне
з'ясування обставин у справі, призвело
до неправильного вирішення справи,
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню, з ухваленням
нового рішення про відмову ОСОБА_4 у
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 4 ч. 1 ст. 309, 317, 319
ЦПК України, судова колегія, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Харківського районного суду
Харківської області від 26 квітня 2012
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 та Безлюдівської селищної ради
Харківського району Харківської
області, третя особа ОСОБА_2 про
визнання права власності - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий-суддя -

Судді -