Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/8024/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді : Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С.,
Якухно О.М.,

при секретарі

судового засідання:
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк», ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору іпотеки

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 18 вересня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 в особі
законного представника - ОСОБА_3
звернулася до суду з указаним позовом,
посилаючись на те, що для забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором від 05.10.2006 р., укладеним між
ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», на суму
84800,00 грн. у той же день було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, що належить на праві
спільної часткової власності на
підставі свідоцтва про право власності
на житло від 02.11.2004 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2
Оскільки з моменту народження в
указаній квартирі проживає
неповнолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а
орган опіки та піклування не надавав
дозволу на укладення договору іпотеки
від 05.10.2006 р., позивач просила суд
визнати його недійсним.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 18 вересня 2014 року, позовну
заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 (в особі законного
представника - ОСОБА_3) задоволено.
Визнано недійсним договір іпотеки
ZRSWG00000063 від 05.10.2006 р., укладений між
ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк»,
посвідчений приватним нотаріусом
Бердичівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6, зареєстрованого в
реєстрі під № 2889. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, вказуючи на
незаконність та необґрунтованість
рішення через недоведеність обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити в
повному обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що іпотечний договір
від 05.10.2006 р. укладений сторонами з
порушенням вимог ст. 177 СК України,
Законів України «Про охорону
дитинства» та «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей», що є підставою
для визнання його недійсним згідно ст.
215 ЦК України.

Такий висновок суду є вірним виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 05.10.2006 р. між ЗАТ
КБ «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_4
був укладений кредитний договір на
суму 84800,00 грн. В забезпечення виконання
якого цього ж дня був укладений договір
іпотеки № ZRSWG00000063 між ОСОБА_4, ОСОБА_2 та
ПАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений
приватним нотаріусом Бердичівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстрований в реєстрі під № 2889.
Згідно умов вказаного договору в
іпотеку банку передано двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка на праві спільної
часткової власності належить ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право
власності на житло від 02.11.2004 р.

Позивач ОСОБА_2 має малолітню дитину -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 23.12.2005 р.
зареєстрована у вищевказаній квартирі.

При укладенні договору іпотеки дозвіл
органу опіки і піклування не
отримувався.

Згідно до положення ст. 177 СК України
батьки малолітньої дитини не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування вчиняти такі правочини щодо
її майнових прав: укладати договори,
які підлягають нотаріальному
посвідченню та (або) державній
реєстрації, видавати письмові
зобов'язання від імені дитини,
відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до ст. 203 ЦК України
правочин, що вчиняється батьками, не
може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» батьки не мають
права без дозволу органу опіки та
піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних дитині
майнових прав, здійснювати розподіл,
обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання.

У відповідності до ст. 18 цього ж Закону
діти-члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням на
рівні з власником або наймачем. Цією ж
статтею передбачено, що органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, що їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей при відчуженні
жилих приміщень та купівлі нового
житла.

Крім того, ст. 6 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
обмеження правомочності розпорядження
нерухомим майном у власника необхідною
умовою передачі цього майна в іпотеку є
також згода уповноваженого органу
державної влади чи органу місцевого
самоврядування. Іпотечний договір
укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.

На момент укладення договору іпотеки
діяла Інструкція «Про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України»
затверджена Наказом Міністерства
юстиції України № 20/5. Згідно п. 40 якої, у
випадку укладення правочинів, які
підлягають нотаріальному посвідченню
та (або) державній реєстрації, нотаріус
перевіряє наявність дозволу органу
опіки та піклування на укладення таких
договорів.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч. 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.
Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий право чин
може бути визнаний судом недійсним.

Оспорюючи договір іпотеки, ОСОБА_2
надала довідки від 03.11.2008р. та від 27.11.2013
р., згідно яких ОСОБА_3 дійсно проживає
та прописана з дня народження за
адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається з матеріалів справи,
паспортистом ВЖРЕП №6 ОСОБА_7 в довідці
від 06.10.2006 р. було зазначено, що в
квартирі АДРЕСА_1 малолітні чи
неповнолітні діти не зареєстровані
(а.с.56), в довідці від 03.11.2008 р. зазначено,
що ОСОБА_3 зареєстрована у вказаній
квартирі з 23.12.2005р. (а.с.23), в довідці від
11.02.2014 р. вказано, що ОСОБА_3, 2005 р.н.
прописана за вказаною вище адресою з
23.12.2005 р. по цей час безперервно (а.с.62).

Відповідно до Загальних положень
Примірного регламенту з оформлення
документів та контролю з питань
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання (перебування) фізичних осіб
в Україні, затвердженого Наказом МВС
України від 03.02.2006 р. № 96 проводити
реєстрацію (зняття) з реєстрації місця
проживання (перебування) фізичних осіб
на території їх обслуговування повинні
органи Державного департаменту у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб МВС України,
його територіальні органи і підрозділи
(органи реєстрації).

Згідно довідки Бердичівського РС УДМС
України в Житомирській області від
12.02.2014р. про реєстрацію місця
проживання фізичної особи ОСОБА_2
зареєстрована в АДРЕСА_1 з 11.12.2003 р.
разом з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 23.12.2005 р.
(а.с. 63).

Таким чином, дані про зняття з
реєстрації місця проживання ОСОБА_3 за
даною адресою органом реєстрації не
вносились.

Судом першої інстанції було
встановлено, і ця обставина не
оспорюються сторонами, що на момент
укладення договору іпотеки в квартирі,
що є предметом даного договору,
проживала малолітня дитина позивача,
яка набула право користування спірним
житлом за фактом набуття статусу члена
сім'ї власника даної квартири - матері
ОСОБА_2

Крім того, виходячи з системного
аналізу ст.ст. 150, 155, 156 ЖК Української
РСР та ст.ст. 331, 402, 405 ЦК України, якщо з
будь-яких підстав дитина не була
зареєстрована в переданій в іпотеку
квартирі, її право на користування цим
житлом виникає з моменту її народження.
За таких умов, обов'язкова згода органу
опіки і піклування навіть у випадку,
коли дитина не була зареєстрована в
переданому в іпотеку житловому
приміщенні, продиктована необхідністю
захисту її житлових прав і інтересів.

Посилання апелянта в якості доказу на
довідку ВЖРЕП №6 від 06.10.2006 р., як на
відсутність реєстрації малолітньої
дитини у спірній квартирі на момент
укладення іпотечного договору
спростовуються матеріалами справи.
Відтак, іпотечний договір було
укладено 05 жовтня 2006 року, а вказана
вище довідка ВЖРЕП №6 видана 06 жовтня
2006 року.

Доводи апелянта на відсутність у
позивача - ОСОБА_2, яка є стороною
іпотечного договору, права подавати
позов та представляти в даному спорі
інтереси доньки ОСОБА_3 є
безпідставними, оскільки відповідно до
ст. 242 ЦК України, остання є законним
представником малолітньої дитини і має
право захищати її права, свободи та
інтереси в суді (ст.39 ЦПК України, ст. 14
СК), та її процесуальний статус
узгоджується з положеннями ст.ст.32, 40
ЦПК України.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позову, суд першої
інстанції дійшов вказаного висновку
при повному, всебічному та об'єктивному
з'ясуванні обставин справи, прав і
обов'язків сторін у даних
правовідносинах, перевірив належним
чином доводи сторін, з'ясував характер
та суть заявлених позивачем вимог, норм
права, якими вони регулюються, дав
належну правову оцінку зібраним у
справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 18
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржене у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий :
Судді
: