АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/8053/14
Справа № 426/1326/14-ц
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре Агро» на
заочне рішення Сватівського районного
суду Луганської області від 29 серпня 2014
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лотуре Агро» про
розірвання договору оренди землі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з вищезазначеним
позовом, у якому вказувала на те, що на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії IV №
006405, виданого 09.12.1999 року Райгородською
сільською Радою народних депутатів
Сватівського району Луганської
області, вона є власницею земельної
ділянки площею 7,84 га., розташованої на
території Райгородської сільської
ради та переданої їй у власність для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва.

10 січня 2007 року між нею як орендодавцем
та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Лотуре Агро» (далі:
ТОВ «Лотуре Агро») як орендарем було
укладено договір оренди землі строком
на 10 років, згідно якого вона передала,
а орендар прийняв в платне
користування належну їй земельну
ділянку площею 7,84 га., нормативна
грошова оцінка якої на той час складала
27 728,03 грн. у цінах 1995 року, для
сільськогосподарського використання.

Зазначений договір оренди землі
зареєстровано Луганською філією ДП
«Центр державного земельного
кадастру», про що у Державному реєстрі
земель вчинено запис від 09.08.2007 року за
№ 240865/56.

За умовами вказаного договору орендна
плата за користування належною
позивачці земельною ділянкою повинна
була сплачуватися орендарем щорічно до
31 грудня у грошовій або натуральній
формі та розмірі, що становить 1,5
відсотків нормативної грошової оцінки
земельної ділянки з урахуванням
індексу інфляції 2,551, а саме: 1 061,00 грн. з
правом її перегляду один раз на рік.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що відповідач - ТОВ «Лотуре
Агро» узяті на себе зобов'язання за
укладеним між сторонами договором
оренди землі не виконує та не сплачує
орендну плату за користування належною
їй земельною ділянкою протягом 2012-2013
років, позивачка ОСОБА_2 просила суд на
підставі ст.ст. 509, 526, 629, 651 ЦК України,
ст. 141 ЗК України, ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» розірвати цей
договір оренди землі та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати, понесені нею по справі.

Заочним рішенням Сватівського
районного суду Луганської області від
29 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено.

Розірвано укладений між сторонами
договір оренди землі від 10 січня 2007
року, який зареєстрований Луганською
філією ДП «Центр державного земельного
кадастру», запис у Державному реєстрі
земель від 09 серпня 2007 року за №
240865/56.

При цьому судом першої інстанції
вирішено й питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

Стягнуто з відповідача - ТОВ «Лотуре
Агро» на користь позивачки ОСОБА_2 243,60
грн. сплаченого нею судового збору.

Ухвалою Сватівського районного суду
Луганської області від 06 жовтня 2014 року
заяву відповідача - ТОВ «Лотуре Агро»
про перегляд ухваленого судом першої
інстанції по справі заочного рішення
залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач - ТОВ
«Лотуре Агро» просить скасувати
зазначене заочне рішення районного
суду та ухвалити по справі нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
заявлених позивачкою ОСОБА_2 вимог за
їх безпідставністю.

В обґрунтування своєї скарги ТОВ
«Лотуре Агро» посилається на неповне
з'ясування судом першої інстанції
обставин, що мають значення для справи,
та порушення судом норм матеріального
й процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

При цьому відповідач - ТОВ «Лотуре
Агро» вказує на те, що про час та місце
розгляду справи в установленому
законом порядку він судом не
повідомлявся, судових повісток про
виклик до суду не отримував й справа
була розглянута судом за його
відсутності, в зв'язку з чим він був
позбавлений можливості скористатися
своїми процесуальними правами щодо
безпосередньої участі в розгляді
справи, надання особистих пояснень по
суті виниклого цивільно-правового
спору та своїх можливих доводів і
заперечень проти заявленого до нього
позову.

Апелянт посилається також на те, що
02.06.2014 року ним укладено договір на
зрощування зернових культур з СФГ
«Пролісок», відповідно до якого
останнє взяло на себе зобов'язання по
погашенню заборгованості з орендної
плати, що виникла станом на 01.01.2014 року,
людям які є орендодавцями. За
результатами цього договору СФГ
«Пролісок» було розіслано листи та
розповсюджено повідомлення про те, що
необхідно з'явитися для отримання
заборгованості з орендної плати. З
червня 2014 року така робота вже
проводиться та чимало осіб вже
отримали гроші. Однак, позивачка не
з'явилась на зазначене запрошення,
можливо умисно його проігнорувавши.

У судове засідання суду апеляційної
інстанції представник відповідача -
ТОВ «Лотуре Агро» не з'явився, хоча був
належним чином повідомленим про час та
місце апеляційного розгляду справи,
про що свідчить розписка про отримання
судової повістки про виклик до суду, й
будь-яких об'єктивних доказів на
підтвердження поважності причини
своєї неявки до апеляційного суду не
представив.

Перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного рішення
районного суду у відповідності до ст. 303
ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, судова колегія
не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| встановлює,
що| суд першої інстанції
ухвалив|постановивши| рішення з
додержанням| вимог| матеріального і
процесуального| права.

Не може| бути| скасовано| правильне| по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише| формальних| міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи,
вирішуючи цивільно-правовий спір по
суті заявлених позивачкою ОСОБА_2
вимог, районний суд повно й всебічно
дослідив обставини справи,
представлені докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон їх регулюючий.

При цьому, задовольняючи заявлені
позивачкою ОСОБА_2 вимоги та розриваючи
укладений між сторонами договір оренди
землі від 10 січня 2007 року, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач - ТОВ «Лотуре Агро», як
орендар систематично протягом 2012-2013
років не виконує узяті на себе
договірні зобов'язання в частині
оплати за користування орендованою
земельною ділянкою.

Судова колегія погоджується з таким
висновком районного суду, оскільки цей
висновок відповідає матеріалам справи
й ґрунтується на законі.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу,
зокрема з договорів та інших
правочинів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Правочини можуть бути односторонніми
та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Договір є одностороннім, якщо одна
сторона бере на себе обов'язок перед
другою стороною вчинити певні дії або
утриматися від них, а друга сторона
наділяється лише правом вимоги, без
виникнення зустрічного обов'язку щодо
першої сторони.

Договір є двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначення умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Зміст договору становлять умови
(пункти), визначені на розсуд сторін і
погоджені ними, та умови, які є
обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства (ст. 628 ЦК
України).

Згідно ст. 628 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Загальні умови виконання зобов'язань
передбачені ст. 527 ЦК України. Згідно
цієї правової норми зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння
відмова від зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610
ЦК України є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Правові наслідки порушення зобов'язань
передбачені ст. 611 ЦК України. За
змістом цієї правової норми у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Відносини, пов'язані з орендою землі,
регулюються Земельним кодексом
України, Цивільним кодексом України,
Законом України «Про оренду землі»,
іншими законами України та
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до них, а також
договором оренди землі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за
яким орендодавець зобов'язаний за
плату передати орендареві земельну
ділянку у володіння і користування на
певний строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства (ст. 13 Закону
України «Про оренду землі»).

Відповідно до ст. 15 Закону України
«Про оренду землі» однією з істотних
умов договору оренди землі є орендна
плата із зазначенням її розміру,
індексації, форм платежу, строків,
порядку її внесення і перегляду та
відповідальності за її несплату.

За приписами статті 21 Закону України
«Про оренду землі», в редакції, що діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, орендна плата за землю -
це платіж, який орендар вносить
орендодавцеві за користування
земельною ділянкою. Розмір, форма і
строки внесення орендної плати за
землю встановлюються за згодою сторін
у договорі оренди (крім строків
внесення орендної плати за земельні
ділянки державної та комунальної
власності, які встановлюються
відповідно до Закону України «Про
плату за землю»).

Обчислення розміру орендної плати за
землю здійснюється з урахуванням
індексів інфляції, якщо інше не
передбачено договором оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі», який по своїй суті є
спеціальним законом і має пріоритет
перед іншими законами в застосуванні
щодо спірних правовідносин, на вимогу
однієї із сторін договір оренди землі
може бути достроково розірваний за
рішенням суду в разі невиконання
сторонами обов'язків, передбачених
статтями 24 і 25 цього Закону та умовами
договору, а також на підставах,
визначених ЗК України та іншими
законами України.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами цивільної
справи, 10 січня 2007 року між позивачкою
ОСОБА_2, як орендодавцем, та
відповідачем - ТОВ «Лотуре Агро», як
орендарем, було укладено строком на 10
років Договір оренди земельної ділянки
площею 7,84 га., що розташована на
території Райгородської сільської
ради Сватівського району Луганської
області та належить орендодавцю на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю серії IV №
006405 від 09.12.1999 року. Зазначений Договір
оренди землі зареєстровано в
Державному реєстрі земель Луганською
філією ДП «Центр державного земельного
кадастру» 09.08.2007 року, запис -
240865/56 (а.с. 7, 8-9).

Згідно п. 3.1 вказаного Договору оренди
землі сторони домовилися, що орендна
плата вноситься орендарем щорічно до 31
грудня у грошовій або натуральній
формі та розмірі, що становить 1,5
відсотків нормативної грошової оцінки
земельної ділянки (27 728,03 грн. у цінах 1995
року) з урахуванням індексу інфляції
2,551 і становить 1061 грн.

При цьому у п. 10.3 Договору оренди землі
сторони передбачили, що дія цього
Договору припиняється шляхом його
розірвання за взаємною згодою сторін,
або за рішенням суду на вимогу однієї
із сторін у наслідок невиконання
другою стороною обов'язків,
передбачених Договором.

Із письмової інформації, наданої ТОВ
«Лотуре-Агро», вбачається, що
орендодавець ОСОБА_2 зазначена в списку
осіб, з якими товариство не
розрахувалось по орендній платі за
2012-2013 роки ( а.с. 20-22).

Зазначена обставина відповідачем - ТОВ
«Лотуре-Агро» не спростована та
фактично визнається й не заперечується
останнім.

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано задовольнив
заявлені позивачкою ОСОБА_2 вимоги та
розірвав укладений між сторонами
Договір оренди землі від 10 січня 2007
року, який зареєстрований Луганською
філією ДП «Центр державного земельного
кадастру», запис у Державному реєстрі
земель від 09 серпня 2007 року за №
240865/56, в зв'язку з систематичним
невиконанням орендарем ТОВ
«Лотуре-Агро» узятих на себе
договірних зобов'язань в частині
оплати за користування орендованою
земельною ділянкою.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги ТОВ «Лотуре-Агро» про
незаконність ухваленого судом першої
інстанції по справі рішення з
посиланням на те, що відповідач про час
та місце розгляду справи в
установленому законом порядку судом не
повідомлявся, судових повісток про
виклик до суду не отримував й справа
була розглянута судом за його
відсутності, в зв'язку з чим він був
позбавлений можливості скористатися
своїми процесуальними правами щодо
безпосередньої участі в розгляді
справи, надання особистих пояснень по
суті виниклого цивільно-правового
спору та можливих заперечень проти
заявленого до нього позову, то ці
доводи апелянта судова колегія оцінює
критично та відхиляє, виходячи з того,
що хоча справа судом першої інстанції й
була розглянута за відсутності
відповідача, не повідомленого в
передбаченому законом порядку про час
та місце її розгляду, тобто з
порушенням його процесуальних прав,
однак ця обставина, сама по собі, в
даному випадку не може бути підставою
для скасування ухваленого районним
судом по справі рішення, оскільки
урівноваженням прав відповідача є його
право на подання до суду апеляційної
інстанції всіх доказів, які він міг би
подати до суду першої інстанції, а
також на нову оцінку наявних у праві
доказів з урахуванням його позиції (ч. 2
ст. 303 ЦПК України), однак відповідач -
ТОВ «Лотуре-Агро» і цим своїм правом не
скористався, в судове засідання суду
апеляційної інстанції не з'явився й
будь-яких доказів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції, до
апеляційного суду не представив.

Безпідставними є й доводи апеляційної
скарги ТОВ «Лотуре-Агро» про те, що
товариство уклало договір з СФГ
«Пролісок», яке взяло на себе обов'язок
по погашенню заборгованості по виплаті
орендної плати орендодавцям, оскільки
умовами укладеного між сторонами спору
Договору оренди землі не передбачено
прав орендаря на передачу будь-яких
обов'язків по виконанню його умов
третім особам.

Інші доводи апеляційної скарги
відповідача - ТОВ «Лотуре-Агро», що
наведені на її обґрунтування та які
фактично зводяться до незгоди з
ухваленим районним судом по справі
рішенням та його суб'єктивної
переоцінки, є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті розглянутого
цивільно-правового спору не
спростовують і не дають підстав для
висновку| про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лотуре
Агро» - відхилити.

Заочне рішення Сватівського районного
суду Луганської області від 29 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді: