Справа № 461/5323/14
Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-ц/783/6220/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів:
Мельничук О.Я., Ніткевича А.В.

з участю
секретаря Куцика І.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, що діє в
інтересах ОСОБА_3, на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
28 липня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Публічного акціонерного
товариства «ВіЕс Банк», ОСОБА_5 з участю
третьої особи: приватного нотаріуса
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 про визнання недійсним
договору іпотеки, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Галицького
районного суду м. Львова від 28 липня 2014
року в позові ОСОБА_7 до ПАТ «ВіЕс Банк»,
ОСОБА_5, третьої особи - приватного
нотаріуса Львівського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору іпотеки
від 21.12.2007 року - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі покликається на
незаконність та необґрунтованість
рішення суду. Свої вимоги мотивує тим,
що 21.12.2007 року між ВАТ «Електрон БАНК»,
правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс
Банк» та ОСОБА_5 було укладено
іпотечний договір, який було
посвідчено приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 та зареєстрований в
державному реєстрі правочинів за
номером 6073. Предмет іпотеки - квартира
за адресою: АДРЕСА_1 на момент передачі
в іпотеку не була зареєстрована на
праві власності за ОСОБА_5, а відтак не
могла бути предметом іпотеки, оскільки
відповідно до ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» предметом іпотеки може бути
лише нерухоме майно, зареєстроване у
встановленому законом порядку як
окремий виділений в натурі об'єкт права
власності.

Крім того, при вирішенні спору суд не
застосував матеріальний закон, який
слід було застосувати до даних
правовідносин. Зокрема, при вирішенні
спору суд керувався лише судом ст. 18
Закону України «Про іпотеку» без
врахування положень ст. 5 Закону
України «Про іпотеку» . Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
позов задовольнити, визнати недійсним
договір іпотеки, укладений між ВАТ
«Електрон БАНК» та ОСОБА_5 21.12.2007 року.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи і доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що скаргу слід відхилити з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що
21.12.2007 року між ПАТ «ВіЕс Банк» та
ОСОБА_5 було укладено кредитний
договір KF46179, згідно умов якого Банк
надав ОСОБА_5 кредит в розмірі 76 500,00
доларів США на придбання житлової
квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У той же день, для забезпечення
виконання зобов'язань по вищевказаному
кредитному договору, між ВАТ «Електрон
Банк» та ОСОБА_5 укладено договір
іпотеки ВКС№773024, посвідчений
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
та зареєстрованого в реєстрі за №6072
(а.с. 10-12).

Відповідно до п. 2 Договору іпотеки
іпотекодавець передав в іпотеку
іпотекодержателю нерухоме майно,
разом з усіма його приналежностями, а
саме: квартиру АДРЕСА_1. Квартира
складається з двох кімнат, житловою
площею 29,9 кв.м. та кухні. Загальна площа
квартири 44,9 кв.м. Комора в підвалі
площею 19,1 кв.м. Квартира розташована на
першому поверсі двоповерхового
цегляного будинку (а.с. 10).

З матеріалів також справи вбачається,
що заявою від 21.12.2007 року ОСОБА_8 дала
згоду своєму чоловікові - ОСОБА_5
передати в іпотеку відповідачу
придбану ними квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором KF46179
від 21.12.2007 року, на умовах на його
розсуд. Вказана заява посвідчена
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_6
21.12.2007 року (а.с. 46).

25 грудня 2007 року ОСОБА_5 отримано витяг
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно за №17199340.

Ст. 18 Закону України «Про іпотеку»
передбачено перелік істотних умов
іпотечного договору, а саме: для
громадян України - прізвище, ім'я, по
батькові, місце проживання із
зазначенням адреси та індивідуальний
ідентифікаційний номер у Державному
реєстрі фізичних осіб - платників
податків та інших обов'язкових
платежів; зміст та розмір основного
зобов'язання, строк і порядок його
виконання та/або посилання на правочин,
у якому встановлено основне
зобов'язання; опис предмета іпотеки,
достатній для його ідентифікації,
та/або його реєстраційні дані, у тому
числі кадастровий номер. У разі іпотеки
земельної ділянки має зазначатися її
цільове призначення; посилання на
видачу заставної або її відсутність.

Відповідно до ст. 18 Закону України
«Про іпотеку» у разі, якщо іпотекою
забезпечується повернення позики,
кредиту для придбання нерухомого
майна, яке передається в іпотеку,
договір купівлі-продажу цього
нерухомого майна та іпотечний договір
можуть укладатись одночасно.

Відповідно до п. 96 Інструкції про
порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, що діяла на момент
укладення договору іпотеки, договори
про заставу майна, що підлягає
реєстрації, посвідчуються нотаріусом
за умови подання документів, які
підтверджують право власності на
майно, що заставляється, та, у
передбачених законодавством випадках,
державної реєстрації прав на це майно.

При посвідченні іпотечних договорів
нотаріус вимагає Витяг з Реєстру прав
власності на нерухоме майно.

Проте, якщо договір про заставу майна
укладається у зв'язку з укладенням
іншого договору щодо цього майна і в
нотаріуса є зазначені вище документи,
то другий раз ці документи не
подаються.

Таким чином, доводи апелянта в цій
частині є безпідставними, оскільки
договір іпотеки та договір
купівлі-продажу квартири був
посвідчений одним і тим самим
нотаріусом 21.12.2007 року одночасно і у
нотаріуса були в наявності усі
необхідні документи для його
посвідчення.

У відповідності до норм ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК
України , (ч.1 ст.215); зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також моральним засадам суспільства
(ч.1 ст.203); особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності (ч. 2 ст.203);
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі (ч.3 ст.203); правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом (ч.4 ст.203); правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5 ст.203).

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що при укладенні договору
іпотеки було дотримано всіх істотних
умов, передбачених чинним
законодавством. Договір іпотеки за
своїм змістом не суперечить ЦК України
та іншим актам цивільного
законодавства, моральним засадам
суспільства. Особи, які вчинили
правочин мали необхідний обсяг
цивільної дієздатності та їх
волевиявлення було вільним та
відповідало внутрішній волі, а тому суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а тому підстав
для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні
обставини справи, вірно застосовано
матеріальний закон та дотримана
процедура розгляду, передбачена ЦПК
України, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.314, ст.315,
ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 28 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Мельничук О.Я.

Ніткевич А.В.