Справа № 359/3057/14-ц Головуючий у І
інстанції Журавський В.В.Провадження №
22-ц/780/5961/14 Доповідач у 2 інстанції
РІШЕННЯ

Іменем України

13 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Лопатюк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення коштів за попереднім
договором купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася із
позовом, в якому просила стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на її користь
заборгованість за попереднім
договором у розмірі 295 818 грн.

Позов обгрунтовано тим, що між
позивачкою та відповідачами 19 грудня
2013 року було укладено попередній
договір купівлі-продажу нерухомого
майна, посвідчений приватним
нотаріусом Київського нотаріального
округу ОСОБА_4, за умовами якого сторони
зобов'язалися до 15 лютого 2014 року
укласти і належним чином оформити
договір купівлі-продажу квартири, яка
розташована у будинку АДРЕСА_1.

Вказує, що вона належним чином виконала
всі свої зобов'язання за попереднім
договором, сплатила відповідачам
забезпечувальний платіж у розмірі 147 909
грн., що, станом на дату здійснення
платежу, було еквівалентно 18 500 дол. США,
однак основний договір між ними не було
укладено з вини відповідачів.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 заборгованість за
попереднім договором із врахуванням
збитків від інфляції у розмірі 431 050 грн.
та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові
витрати у розмірі 2958 грн. 18 коп. та 695
грн. 82 коп.

Не погоджуючись із даним рішенням,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, у якій просять його скасувати
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити частково у одинарному
розмірі, в якому вони згодні
добровільно повернути отримані від
позивачки кошти, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
та неповного з'ясування усіх обставин
справи. У обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначають, що суд
першої інстанції безпідставно стягнув
з них заборгованість у подвійному
розмірі 431 050 грн., оскільки грошові
кошти, сплачені їм позивачкою не
являються завдатком і не можуть
стягуватися у подвійному розмірі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін, що
з'явилися, перевіривши матеріали
справи, вважає необхідним задовольнити
частково апеляційну скаргу з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Згідно з ст. 214 ЦПК під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання 1) чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка
правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачі не виконали свої
зобов'язання за попереднім договором
купівлі-продажу нерухомості, чим були
спричинені позивачці збитки, які
підлягають відшкодуванню у подвійному
розмірі з урахуванням збитків від
інфляції.

Колегія суддів не може повністю
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень.
Суд розглядає справу в межах заявлених
вимог на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у цих сторін виникає
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях, а згідно п.1, ст. 61 ЦПК
України, обставини, визнані сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, 19
грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
ОСОБА_2 було укладено попередній
договір, відповідно до якого сторони
зобов'язалися у майбутньому, до 15
лютого 2014 року, укласти і належним
чином оформити договір купівлі-продажу
квартири у будинку АДРЕСА_1 (а. с. 5, 6).

Позивачка відповідно до умов
попереднього договору оплатила
відповідачам два авансових платежі: 103
909 грн. та 44 000 грн. (разом - 147 909 грн.)
відповідно, що підтверджується копією
розписки (а. с. 8), проте у подальшому
договору купівлі-продажу між сторонами
укладено не було і відповідачі
зобов'язалися повернути позивачці
кошти у розмірі 18 000 дол. США (а. с. 26,29).

Відповідно до ст. 570 ЦК України,
завдатком є грошова сума або рухоме
майно, що видається кредиторові
боржником у рахунок належних із нього
за договором платежів, на
підтвердження зобов'язання і на
забезпечення його виконання. Якщо не
буде встановлено, що сума, сплачена у
рахунок належних із боржника платежів,
є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як
способу забезпечення виконання
зобов'язання може мати місце лише у
випадку наявності зобов'язання, тобто
укладеного між сторонами договору,
яким визначено предмет та істотні
умови.

Тому, оскільки позивачка передала
відповідачам вказані кошти з метою
укласти у подальшому договір
купівлі-продажу, який укладений так і
не був, визначення даних переданих
коштів як завдатку є таким, що не
відповідає закону, оскільки правова
природа отриманих відповідачами
коштів є авансом.

Оскільки договір купівлі-продажу, в
якості платежів по якому передавався
аванс, укладеним не був, то передані
відповідачам кошти збережені ними без
достатньої правової підстави, а тому
підлягають поверненню позивачу.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
помилково зобов'язав відповідачів
повернути отримані грошові кошти у
подвійному розмірі, оскільки та
обставина, що сторонами ці кошти
вказані завдатком, правового значення
не має і не може тягти за собою
наслідків, передбачених ст. 571 ЦК
України.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст.ст. 209, 218, 309 ЦПК України,
колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 04 вересня 2014 року скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 заборгованість за попереднім
договором у розмірі 215 525 (двісті
п'ятнадцять тисяч п'ятсот двадцять
п'ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 судові витрати у розмірі по 739
гривень 54 копійки з кожного.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: