АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/790/7535/14
Справа № 641/4807/14-ц
Доповідач - Карімова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного

суду Харківської області
в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: Бурлака І.В.,

Хорошевського О.М.,

За участю секретаря Маковецької О.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в
особі представника ОСОБА_4 на рішення
Комінтернівського районного суду м.
Харкова від 25 вересня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ОСОБА_6, третя особа: ОСОБА_7 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
правочину удаваним, визнання права
спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вищевказаним позовом, який
уточнила в червні 2014 року.

Просила: встановити факт проживання
однією сім'єю її, ОСОБА_8, та ОСОБА_5
без реєстрації шлюбу; визнати
правочин, котрим є договір доручення,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6
удаваним правочином, що вчинений з
метою приховання іншого правочину, а
саме договору купівлі- продажу
автомобіля ВАЗ- 21103 легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1 2004 року
випуску; визнати
на підставі ст.. 74 СК України за ОСОБА_8
та ОСОБА_5 право спільної сумісної
власності в рівних частках - по 1/2
частині за кожним на вказаний
автомобіль.

В обгрунтування позову посилалася на
те, що з 06.03.2010 р. до 20.12.2013 р. проживала
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_5, з яким уклала шлюб 21.12.2013 року.
За час сумісного проживання 29.11.2011 року
вони за спільні кошти придбали у ОСОБА_9
вищевказаний автомобіль, однак
оформили не договір купівлі-продажу, а
усний договір доручення, на підставі
якого ОСОБА_9 і ОСОБА_5 оформили
нотаріально посвідчену довіреність на
право керування та розпорядження
транспортним засобом з метою
приховання договору купівлі-продажу
автомобіля.

Відповідач ОСОБА_10 подав до суду заяву
про визнання позовних вимог ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_6 подав до суду заяву
про розгляд справи за його
відчсутності, в якій зазначив, що
продав по довіреності ОСОБА_5
автомобіль, за який отримав кошти.

Третя особа - ОСОБА_7 просив
розглянути справу за його відсутності.

Рішенням Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 25 вересня
2014 року позов задоволено частково:
встановлено факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без реєстрації
шлюбу з 06.03.2010 р. до 20.12.2013 р. В решті
позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення районного
суду оскаржено ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 в частині відмови
у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі з посиланням на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, недоведеність тих
обставин, які суд вважав встановленими,
порушення норм матеріального та
процесуального права, міститься
прохання про скасування оскаржуваного
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову ОСОБА_3 в
частині відмови у визнанні правочину,
котрим є договір доручення, укладений
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 удаваним
правочином, та відмови у
визнанні за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на
вказаний автомобіль в рівних частках -
по 1/2 частині за кожним.

Апелянт вказує, що районним судом не
враховано, що матеріали справи містять
письмові дані про те, що між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 існувала домовленість щодо всіх
істотних умов договору купівлі-продажу
автомобілю, про що свідчить розписка
від 29.11.2011 р. та не оспорювалося
відповідачами, однак цей договір
купівлі-продажу транспортного засобу
вони приховали, уклавши договір
доручення.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги
відповідно до вимог ст.. 303 ЦПК України,
судова колегія вважає, що скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у
задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з відсутності
правових підстав для визнання
правочину удаваним та визнання за
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право власності на
спірний автомобіль по 12 частині за
кожним.

Судова колегія вважає, що такі
висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на законі та матеріалах
справи.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
на підставі якої вирішено спір,
удаваним є правочин, що вчинюється з
метою приховання іншого правочину,
який сторони насправді вчинили. Тому
при укладанні удаваного правочину до
відносин його учасників
застосовуються правила про той
правочин, який сторони мали на увазі
(який сторони приховали). Суб'єкт, який
вимагає визнання правочину недійсним
як укладеного з метою приховати інший
правочин, повинен довести, що правочин
укладений з такою метою.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України « Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 06
листопада 2009 року № 9 за удаваним
правочином (стаття 235 ЦК України)
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду
справи, що правочин вчинено з метою
приховати інший правочин, суд на
підставі статті 235 ЦК України має
визнати, що сторонами вчинено саме цей
правочин, та вирішити спір із
застосуванням норм, що регулюють цей
правочин. Якщо правочин, який насправді
вчинено, суперечить закону, суд ухвалює
рішення про встановлення його
нікчемності або про визнання його
недійсним.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи 29.11.2011 року ОСОБА_6
видав ОСОБА_7 та ОСОБА_5 нотаріально
посвідчену довіреність на право
користування та розпорядження
належним йому на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу
ХАС № 729455 автомобіля ВАЗ 21103 р.н. НОМЕР_1.

Згідно з ч.1 ст.210 та ч. 3 ст. 640 ЦК
України договір, який підлягає
нотаріальному посвідченню або
державній реєстрації, є укладеним з
моменту його нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а в разі необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Як зазначено в п.п.7,8 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених Постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 р. N 1388
реєстрація транспортних засобів
здійснюється на підставі заяви
власника, поданої особисто, і
документів, що посвідчують його особу,
правомірність придбання транспортного
засобу, та інше.

Матеріали справи не містять даних
про те, що після придбання автомобілю
за договором купівлі-продажу ОСОБА_7
зареєстрував в установленому законом
порядку своє право власності на
спірний автомобіль.

Тому судом першої інстанції
обґрунтовано зроблений висновок про
те, що сам факт передачі ОСОБА_7 ОСОБА_6
згідно розписки коштів за придбання
автомобілю без реєстрації останнього в
органах ДАЇ не є відповідно до ст. ст..
210, 655 ЦК України придбання
транспортного засобу за договором
купівлі-продажу.

Навпаки, оскільки момент вчинення
правочину купівлі-продажу
транспортного засобу відповідно до
ст.ст. 210,640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому такий
правочин, укладений між ОСОБА_7 і
ОСОБА_6, не є укладеним і не створює прав
і обов'язків для зазначених осіб та
позивача.

Судова колегія, враховуючи
вищевказані обставини, вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, рішення якого відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ст.. 308 ЦПК України є підставою для
відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.
308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова
колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 25 вересня
2014 року в оскаржуваній частині
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: