Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/3967/14-ц

Провадження № 2/185/1933/14

22 жовтня 2014 року
м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Бабій С.О., секретар
Сліпченко С.Г., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, третя особа Перша
Павлоградська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання чоловіка та жінки однією
сім'єю без реєстрації шлюбу,
спадкування та визнання права
власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

24.04.2014 року позивач ОСОБА_1 звернулась
до суду із вказаним позовом до
відповідачів. Позовні вимоги
мотивовані тим, що з квітня 2005 року вона
і ОСОБА_4 постійно проживали однією
сім'єю як чоловік і жінка без шлюбу. В
будь-якому іншому шлюбі, вона не
перебувала. Місце її реєстрації
знаходилось у м. Першотравенську, але
фактично вона з ОСОБА_4 мешкала в кв.
АДРЕСА_1. Разом з ними мешкала їхня
спільна донька ОСОБА_5, яка народилася
ІНФОРМАЦІЯ_1., та донька ОСОБА_4 від
першого шлюбу, відповідач ОСОБА_2 Вони з
ОСОБА_4 вели спільне господарство, були
пов'язані спільним побутом та мали
взаємні права та обов'язки. Шлюб не
реєстрували, так як вважали, що в цьому
не було потреби. В серпні 2009 року вона і
ОСОБА_4 купили у спільну власність
квартиру АДРЕСА_2. В зв'язку з продажем
квартири АДРЕСА_1 та проведенням
ремонтних робіт в квартирі АДРЕСА_2
вони переїхали та стали знімати
квартиру в АДРЕСА_3. 17.06.2011 р. вона і
ОСОБА_4 зареєстрували шлюб у Відділі
державної реєстрації
Першотравенського міського управління
юстиції у Дніпропетровській області.
ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_4 помер. Після його
смерті відкрилася спадщина на майно, що
належало на день смерті ОСОБА_4
Встановлення факту проживання однією
сім'єю з ОСОБА_4 без шлюбу їй необхідно
для оформлення права власності на 1/2
частину майна, набутого ОСОБА_4 за час
такого проживання, в порядку ст. 74 СК
України. Відповідно до прохальної
частини позову, викладеної у заяві від
21.07.2014 р., позивач просить встановити
факт проживання однією сім'єю ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 без шлюбу з квітня 2005 року до 17
червня 2011 р. - дня реєстрації шлюбу.

Позивач, представник позивача ОСОБА_7 у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали, просили задовольнити в
повному обсязі. Позивач дала пояснення
аналогічні викладених у позовній
заяві, повідомила обставини спільного
проживання ОСОБА_4 з нею однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу, та заявила
клопотання про допит свідків: ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, яке було судом
задоволено.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_11 та представник відповідача
ОСОБА_3 - ОСОБА_12 у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали, просили
відмовити у задоволенні позову. В
обґрунтування своїх доводів зазначили,
що в даному випадку розгляд цивільної
справи про встановлення факту, що має
юридичне значення у позовному
проваджені є неможливим, так як суттєво
порушить принцип рівності та
змагальності сторін. Також пояснили, що
ОСОБА_1 до 14.07.2011 р. мешкала у
м.Першотравенську Дніпропетровської
області, що підтверджується відмітками
про реєстрацію місця проживання
вказаної особи та отриманими судом від
Управління праці та соціального
захисту населення Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області документами щодо призначення
та виплати ОСОБА_1 допомоги по догляду
за дитиною до 3-х років у період із 14.03.2006
р. по ІНФОРМАЦІЯ_3 Крім цього, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 не є належними відповідачами у
даній справі, оскільки до них позовні
вимоги по суті позову фактично не
заявляються, а цивільна правоздатність
ОСОБА_4 припинилася у момент його
смерті, що унеможливлює вимоги
позивача, що стосються майна, яке, за
твердженням позивача, було набуто ним
та ОСОБА_4 за час спільного проживання
до укладення шлюбу у спільну сумісну
власність, та на правовідносини сторін
у справі поширюються положення книги 6
ЦК України. ОСОБА_11 також подав заяву
про застосування спливу позовної
давності, за якою просить наслідки
спливу позовної давності до вимог
позивача.

Представник третьої особи, Першої
Павлоградської державної нотаріальної
контори у судове засідання не з'явився,
про час та місце його проведення
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив. Надав
заяву, якою просив розглядати справу
без його участі (а.с. 131).

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представників
відповідачів, допитавши свідків,
вивчивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовна заява
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 3 СК України сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки. Тобто, сім'я
здійснює свою життєдіяльність на
основі спільного економічного,
побутового, морально-психологічного
укладу, взаємної відповідальності.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними. На майно, що є об'єктом спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюється положення глави 8 цього
Кодексу.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що ст. 74 СК України
поширюється на правовідносини між
чоловіком та жінкою, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, і для
визнання майна, придбаного під час
фактичних шлюбних відносин, спільною
сумісною власністю необхідні докази:
ведення спільного господарства,
наявності у сторін спільного бюджету,
проведення спільних витрат, придбання
іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як
ст. 60 СК України презюмує, що майно,
набуте під час шлюбу, належить
чоловікові і жінці на праві спільної
сумісної власності.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК
України факт проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу
встановлюється у судовому порядку.
Встановлення такого факту, як правило
здійснюється з метою розподілу спільно
набутого майна. Оскільки позивач
пов'язує встановлення такого факту із
наступним оформленням на підставі ст. 74
СК України права власності на 1/2
частину майна, набутого ОСОБА_4 за час
спільного проживання з нею без
реєстрації шлюбу, спір вирішується в
позовному провадженні. При цьому суд
виходить із того, що відповідно до ч.6
ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду
справи у порядку окремого провадження
виникає спір про право, який
вирішується в порядку позовного
провадження, суд залишає заяву без
розгляду і роз'яснює заінтересованим
особам, що вони мають право подати
позов на загальних підставах. Судом
враховується, що відповідно до п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року кожен
при вирішенні спору щодо його
цивільних прав та обов'язків має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом. Так само,
відповідно до ст.8 Закону України "Про
судоустрій і статус суддів" ніхто не
може бути позбавлений права на розгляд
його справи в суді, до підсудності
якого вона віднесена процесуальним
законом.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України, особа
здійснює свої цивільні права вільно, на
власний розсуд.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у
ОСОБА_4 і ОСОБА_1, яка є позивачем по
справі, народилася донька ОСОБА_5 (а.с.16).

Згідно із довідкою від 09.04.2014 р. №216
головного лікаря Комунального закладу
«Центр первинної медико-санітарної
допомоги м.Павлограда» ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.н., знадиться під наглядом
лікаря-педіатра з місячного віку. До
вересня 2009 року разом із батьками
проживала за адресою АДРЕСА_1. З вересня
2009 року спостерігається за адресою
АДРЕСА_2 (а.с.11).

Згідно із довідкою від 08.04.2014 р. №12
завідуючої Дошкільного навчального
закладу № 16 «Світлячок» ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, вихованка навчального
закладу №16 «Світлячок» відділу освіти
Павлоградської міської ради
Дніпропетровської області, дійсно
відвідувала дошкільний заклад з 01.09.2007
р. по 31.05.2011 р. та дійсно проживала з
батьками: ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за адресою:
АДРЕСА_1, які приймали активну участь в
житті дошкільного навчального закладу
№ 16 «Світлячок» (а.с.12).

Згідно із договором купівлі-продажу
ВМІ №923245, посвідченого 25.08.2009 р.
державним нотаріусом Першої
Павлоградської нотаріальної контори,
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 придбали у спільну
власність кв. АДРЕСА_2 (а.с.19).

17 червня 2011 р. між ОСОБА_4 і ОСОБА_1
укладено шлюб. Згідно свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_1 дружина після
реєстрації шлюбу має прізвище - ОСОБА_1
(а.с.15).

Судом не встановлено, що до реєстрації
даного шлюбу ОСОБА_4 чи ОСОБА_1
перебували в будь-якому іншому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер (а.с.14).

Згідно матеріалів спадкової справи №
309/2014 Першої Павлоградської державної
нотаріальної контори, відповідач
ОСОБА_2 доводиться донькою померлому
ОСОБА_4 та спадкоємицею за заповітом.
Відповідач ОСОБА_3 доводиться матір'ю
померлому ОСОБА_4 та спадкоємицею за
законом (а.с.47-58).

З наданих позивачем документів
вбачається, що в період з травня 2007 року
по грудень 2010 року померлим ОСОБА_4 було
придбано у власність рухоме і нерухоме
майно (а.с. 118-127).

Суд вважає, що матеріали спадкової
справи та документи про придбання
рухомого і нерухомого майна вказують
на фактичне існування між позивачем та
відповідачами спору про право
власності на майно, яке було придбане
ОСОБА_4 за час проживання з ОСОБА_1
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_9 і
ОСОБА_8 показали, що знайомі з позивачем
та її померлим чоловіком з квітня 2005
року, коли після народження спільної
доньки ОСОБА_5 вони сталі разом
проживати в кв. АДРЕСА_1. Після продажу
цієї квартири, восени 2009 року ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 усією сім'єю переїхали в
квартиру у АДРЕСА_3, яку знімали до
укладання шлюбу та переїзду в кв.
АДРЕСА_2.

За свідченнями ОСОБА_9 і ОСОБА_8, весь
цей час ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вели спільне
господарство, разом виховували свою
доньку ОСОБА_5 та доньку ОСОБА_4 від
першого шлюбу ОСОБА_2, разом
відпочивали, піклувались один за одним.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
показала, що знайома з позивачем і її
померлим чоловіком з 2006 року, коли вони
проживали ще в кв. АДРЕСА_1. В 2011 році
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 стали проживати в
АДРЕСА_2. З часу знайомства з ними вона
їх вважала чоловіком та жінкою,
оскільки вони виховували спільну
доньку, вели спільне господарство та
піклувались один за одним.

З досліджених в судовому засіданні
фото таблиць, за №№ 1-22, вбачається, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 дійсно спільно
виховували доньку ОСОБА_5, разом
відпочивали та проводили святкові дні
(а.с.26-34). Інші надані позивачем
фотографії за №№ 23-28 не мають
відношення до даної справи, адже
стосуються періоду вже після укладання
шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.35-37).

Надаючи оцінку витребуваним ухвалою
суду в Управління праці та соціального
захисту населення Першотравенської
міської ради Дніпропетровської
області документам щодо призначення та
виплати з 23 березня 2005 року по 17 червня
2011 р. соціальної допомоги на ім'я ОСОБА_1
(а.с.174-179), суд приходить до наступних
висновків.

Ч.1.Ст.5 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми
(органи, що призначають і здійснюють
виплату державної допомоги сім'ям з
дітьми) передбачено, що всі види
державної допомоги сім'ям з дітьми,
крім допомоги у зв'язку з вагітністю
та пологами жінкам, зазначеним у
частині другій статті 4 цього Закону,
призначають і виплачують органи
соціального захисту населення за
місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Відповідно до ст.1 вказаного
Закону, порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми
та перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

Абз. 3 п.21 Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2001 р. №
1751 передбачено, що особам, не
застрахованим в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначається і
виплачується органами праці та
соціального захисту населення за
місцем їх проживання. Допомога може
бути призначена за місцем фактичного
проживання за умови подання довідки
про неодержання зазначеної допомоги в
органах праці та соціального захисту
населення за місцем реєстрації.

Відтак, із даних матеріалів
справи випливає, що Управлінням праці
та соціального захисту населення
Першотравенської міської ради
Дніпропетровської області було
призначено та виплачено позивачу
допомогу по догляду за дитиною до 3-х
років у період із 14.03.2006 р. по
ІНФОРМАЦІЯ_3, за зареєстрованим
відповідно до Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місцем
проживання позивача (АДРЕСА_4), а не за
місцем його фактичного проживання на
той час (АДРЕСА_1). При цьому судом
враховується, що згідно ст. 33
Конституції України, ст. 2, 3 Закону
України від 11.12.2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування та вільний вибір
місця проживання при цьому під місцем
проживання розуміється
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік. У відповідності до ч. 1 ст. 29 ЦК
України, місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Частина 6 вказаної статті передбачає,
що фізична особа може мати кілька місць
проживання.

Представник відповідача ОСОБА_3 просив
суд застосувати до позовних вимог
наслідки спливу позовної давності та
відмовити у позові.

Відповідно до положень ст. ст. 256, 257, 261
ЦК України позовна давність - це строк,
у межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно ст. 260 ЦК України, позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими ст. ст. 253 - 255 цього
Кодексу (а саме перебіг строку
починається з наступного дня після
відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок).

Згідно ч.4 ст.267 ЦК України, сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі є
підставою для відмови у позові.
Оскільки про оспорювання своїх прав
позивач дізнався вже після смерті
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, не раніше подання
відповідачами заяв про прийняття
спадщини за законом 28.04.2014 р. (а.с.50 звор.
бік - 51, 55), позивачем не було
пропущено трирічний
строк звернення до
суду з даною позовною вимогою, а у
суду немає підстав для застосування до
них наслідків спливу позовної
давності.

Виходячи з вище наведених вимог закону,
досліджених в судовому засіданні всіх
обставин справи та наданих сторонами
доказів, суд приходить до висновку, що
взаємовідносини між ОСОБА_4 та
позивачем з квітня 2005 року по 17 червня
2011 р. свідчать їх про проживання як
чоловіка та жінки однією сім'єю без
шлюбу, тому позов підлягає задоволенню
повністю.

Згідно ст.154 ЦПК України, якщо у
задоволенні позову було відмовлено,
провадження у справі закрито або заяву
залишено без розгляду, вжиті заходи
забезпечення позову застосовуються до
набрання судовим рішенням законної
сили. Проте суд може одночасно з
ухваленням судового рішення або після
цього постановити ухвалу про
скасування заходів забезпечення
позову. З огляду на задоволення
позовних вимог, суд не вбачає на момент
ухвалення рішення по справі підстав
для скасування заходів забезпечення
позову, вжитих ухвалою Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 серпня 2014 року (а.с.146-148).

Керуючись ст.ст.3, 74 СК України, ст.ст. 12,
15, 16, 257, 259, 261, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61,
88, 209, 212, 214-215, 218, 224, 235, 256, 296 ЦПК України,
суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Встановити факт проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
без шлюбу з квітня 2005 року по 17 червня
2011 року - дня реєстрації шлюбу.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Дніпропетровської області через
Павлоградський міськрайонний суд
Дніпропетровської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
С. О. Бабій

Згідно з оригіналом.

Суддя С.О.
Бабій