АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22-ц/791/3193/2014
Головуючий в І інстанції
Доповідач: Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 20 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Фурман Т.Г.При
секретарі: Адвоката:Калюжному О.О.,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6 на заочне рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 06 серпня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_6, ОСОБА_8 про встановлення факту,
що має юридичне значення, визнання
права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2014 року ОСОБА_7 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання права власності на ?
частину домоволодіння.

В обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що з 1995 року вона з
ОСОБА_9 почали проживати однією сім'єю
без реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство, мали єдиний бюджет, за
спільні кошти придбавала необхідне для
життя. Влітку 2001 року за спільні кошти
вони придбали житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_1. Угоду про купівлю -
продаж зазначеного будинку оформили на
ім'я чоловіка - ОСОБА_9 05.12.2001 року вони
уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 помер,
після його смерті відкрилася спадщина,
що складається із зазначеного майна.
Після звернення до нотаріальної
контори з приводу прийняття спадщини
їй стало відомо про існування заповіту
складеного померлим на ім'я ОСОБА_6

З урахуванням наведеного, з підстав,
визначених частиною 1 ст.17 ЗУ «Про
власність», позивачка просила суд
встановити факт її проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9,
визнати за нею право власності на ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Заочним рішення Голопристанського
районного суду Херсонської області від
06 серпня 2014 року позов задоволено.

Визнано факт проживання ОСОБА_9 з
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з 01.01.1995 року по 05.12.2001 року.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарчими будівлями і спорудами за
АДРЕСА_1.

Вирішено питання про стягнення судових
витрат з відповідачів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, безпідставність
застосування до спірних правовідносин
норм сімейного кодексу та визнання
житлового будинку спільною сумісною
власністю подружжя, просить рішення
суду першої інстанції скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу до апеляційного суду не
надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення в межах визначених
ст.303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з доведеності факту
проживання ОСОБА_7 з ОСОБА_9 однією
сім'єю без реєстрації шлюбу в період з
01.01.1995 р. по 05.12.2001 р., ведення ними
спільного господарства, наявності
єдиного і спільного бюджету та
придбання майна за рахунок останнього,
а відтак і визнання спірного будинку
спільною сумісною власністю.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України
«Про власність», на яку посилається
позивачка, як на підставу своїх вимог і
відповідно до якої їх обґрунтовувала,
та який був чинним на час виникнення
спірних правовідносин, майно придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
є їх спільною сумісною власністю, якщо
інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Частиною 2 ст.112 ЦК Української РСР 1963 р.
визначено, що сумісною власністю є
спільна власність без визначення
часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
р. №29 «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» (у редакції, яка була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст.16 Закону України «Про власність»,
ст.22 КпШС України), а майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи і це
встановлено судом, ОСОБА_7 і ОСОБА_9,
починаючи з 1995 р. проживали разом, як
чоловік і дружина без реєстрації шлюбу
до 05 грудня 2001 р., після чого
зареєстрували шлюб, у якому перебували
до дня смерті ОСОБА_9, який помер 08.01.2014
р. /а.с.3,4/.

ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вели спільне
господарство, мали спільний побут і
бюджет.

Вказані факти підтвердили свідки,
допитані в суді І інстанції: ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які
підтвердили, що позивачка проживала з
ОСОБА_9 однією сімє'ю, як чоловік і
дружина з 1995 р. Свої будинки вони
залишили дітям. В 1999 році переїхали з м.
Гола Пристань до с. Кохани,
Голопристанського району. ОСОБА_7 і
ОСОБА_9 тримали господарство, займалися
вирощуванням скота, продукцію від
якого реалізовували, вели спільний
побут, мали єдиний бюджет, за рахунок
якого придбали будинок для спільного
проживання. Письмова угода ОСОБА_14 і
ОСОБА_9 щодо майнових прав на будинок не
укладалася. Дані обставини не
спростовані відповідачкою та не
оспорюються.

З огляду на зазначене, суд І інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
спірний будинок є спільною сумісною
власністю позивачки і ОСОБА_9

Висновок суду узгоджується з правовою
позицією, висловленою Верховним Судом
України у постанові від 25.12.2013 р.
№6-135цс13 про те, що набуте до 1 січня 2004 р.
під час спільного проживання особами,
які не перебувають у зареєстрованому
шлюбі між собою є об'єктом їхньої
спільної сумісної власності, якщо: 1)
майно придбане внаслідок спільної
праці таких осіб, як сім'ї (при цьому
спільною працею осіб слід вважати їх
спільні або індивідуальні трудові
зусилля, унаслідок яких вони одержали
спільні або особисті доходи, об'єднані
в майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету); 2) інше
не встановлено письмовою угодою між
ними.

Посилання апелянта на неправильне
застосування судом норм матеріального
права до спірних правовідносин
підлягають відхиленню, оскільки
фактично суд не вирішував спір на
підставі ст.74 СК України та ст.ст. 22, 28
КпШС, а лише послався на них, при тому,
що дійшов висновку на підставі
встановлених фактів та обставин
справи, про те, що спірний будинок є
спільною сумісною власністю ОСОБА_7 і
ОСОБА_9, а не спільною сумісною
власністю подружжя.

За вказаних обставин з мотивувальної
частини рішення суду підлягають
виключенню посилання на ст.22, 28 КпШС та
ст. 74 СК України. Позов підлягає
задоволенню на підставі ст.ст. 16, 17
Закону України «Про власність»

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують і підлягають відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 06 серпня
2014 року залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на ст.ст. 22, 28 КпШС
України, ст.74 СК України.

Вважати позов задоволеним на підставі
ст.ст.16, 17 Закону України «Про
власність».

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: