справа № 2/489/1730/14
Рішення

Іменем України

24 листопада 2014 року
м.Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

при секретарі Коденко К.В.

за участю:

предстаника позивача Козирєва А.В.

предстаників відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Миколаєві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз» (далі - ПАТ
«Миколаївгаз») до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
відшкодування матеріальної шкоди

встановив:

У травні 2014 року ПАТ «Миколаївгаз»
звернулося до суду з позовом в якому
просило стягнути з відповідача ОСОБА_4
матеріальну шкоду в розмірі 270165,00 грн.

У обґрунтування вимог вказано, що з
15.01.2010 по 13.02.2012 ОСОБА_4 виконував
обов'язки голови правління ПАТ
«Миколаївгаз». У період виконання цих
обовязків за його наказом від 09.07.2010 №
51-к із займаної посади звільнено
заступника голови правління з питань
контрольно-ревізійної служби
підприємства ОСОБА_6

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 16.11.2010,
залишеного без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 24.01.2011, ОСОБА_6 поновлено на посаді
та допущено в цій частині рішення до
негайного виконання. Між тим, наказ про
поновлення ОСОБА_6 відповдіач не
видав.

13.02.2012 ОСОБА_4 звільнився з роботи, але
при передачі документів не повідомив
новому керівнику ПАТ «Миколаївгаз»
про рішення суду про поновлення ОСОБА_6
на посаді.

Після звільнення відповідача, ОСОБА_6 в
судовому порядку стягнув з ПАТ
«Миколаївгаз» середній заробіток за
затримку виконання рішення про
поновлення на роботі в розмірі 270165,00
грн., які сплачено товариством
платіжним дорученням № 7953 від 29.04.2014.

Вказні обставини позивач вважає
підставою для стягнення з відповідача
матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою суду від 04.11.2014 до участі
усправі в якості співвідповідача
залучено ОСОБА_5, вимог до якого позивач
не пред'явив.

У судовому засіданні представники
позивача та відповідча ОСОБА_5 позов
підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідча ОСОБА_4 - ОСОБА_2
у задоволенні позову просила відмовити
посилаючись на відсутність вини ОСОБА_4
у невиконанні рішення суду.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши
матеріали справи і оцінивши зібрані у
ній докази, вважає позов таким, що
підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Із матеріалів справи, зокрема, наказу
Відкритого акціонерного товарситва по
газопостачанню та газофікації
«Миколаївгаз», правонаступником якого
є ПАТ «Миколаївгаз», від 15.01.2010 № 2-к
встановлено, що з 15.01.2010 ОСОБА_4 прийняв
на себе виконання обов'язків голови
правління товариства .

З 08.02.2012 головою правління призначено
ОСОБА_5, що підтверджується наказом ПАТ
«Миколаївгаз» від 08.02.2012 № 17-ос.

На підставі наказу від 13.02.2012 № 19-ос
ОСОБА_4 звільнено з посади першого
заступника голови правління ПАТ
«Миколаївгаз».

Таким чином, обов'язки голови правління
ПАТ «Миколаївгаз» ОСОБА_4 виконував з
15.01.2010 по 07.02.2012.

Як заначено у позові, наказом від
09.07.2010 № 51-к на підставі пункту 1 статті
40 КЗпП України було звільнено ОСОБА_6,
який займав посаду заступника голови
правління з питань
контрольно-ревізійної служби
підприємства.

З письмових пояснень ПАТ
«Миколаївгаз» від 13.11.2014 № 04-01/3989 видно,
що вказаний наказ підписано першим
заступником підприємства ОСОБА_7, так
як в.о. голови правління ОСОБА_4
перебував у відрядженні.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 16.11.2010,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 24.01.2011, ОСОБА_6 поновлено на посаді
заступника голови правління з питань
контрольно-ревізійної роботи ПАТ
«Миколаївгаз» та допущено в цій
частині рішення до негайного
виконання. Цим рішенням з ПАТ
«Миколаївгаз» на користь ОСОБА_6
стягнуто середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 12.07.2010 по 16.11.2010 в
розмірі 46828,60 грн.

Виконавче провадження з примусового
виконання рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку
відкрито постановою Ленінського ВДВС
ММУЮ від 20.05.2011. Після чого ПАТ
«Миколаївгаз» сплатив заборгованість.

Примусове виконання рішення про
поновлення ОСОБА_6 на посаді відкрито
постановою Ленінського ВДВС ММУЮ від
20.05.2011, державним виконавцем якого
11.07.2011 та 17.10.2011 направлено ПАТ
«Миколаївгаз» вимоги про добровільне
виконання судового рішення.

29.12.2012 рішення суду про поновлення
ОСОБА_6 на роботі було виконано, що
підтверджується наказом ПАТ
«Миколаївгаз» від 29.12.2012 № 775-ОС.

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виконання рішення суду про його
поновлення, який задовлено рішенням
апеляційного суду Київської області
від 06.02.3014, яким стягнуто з ПАТ
«Миколаївгаз» середній заробіток в
розмірі 270165,00 грн.

Предстаник позивача пояснив, що при
виконанні обов'язків голови правління
відповідач не вжив заходів з
негайного виконання рішення суду про
поновлення ОСОБА_6 на роботі та під час
свого звільнення не повідомив нового
голову правління про вказане рішення.
Тому, вказані оставини та те, що рішення
суду про стягнення з ПАТ «Миколаївгаз»
середнього заробітку набрало законної
сили 06.02.2014, а стягнуті відповідно до
цього рішення кошти перераховані
ОСОБА_6 платіжним дорученням № 7953 від
29.04.2014, це є підставою для їх стягнення
з ОСОБА_4

Предстаник ОСОБА_4 заперчеуючи проти
позову посилалася на наявність в
структурі ПАТ «Миколаївгаз» юридичної
та кадрової служби, які зобовязані були
контролювати і вчасно доповідати
керівнику про виконання судового
рішення. Відсутністю в ОСОБА_4, як
виконуючого обовязки керівника
товариства, повноважень на одноосібне
прийнття рішень про прийняття та
звільнення працівників, а також
відсутністю претензій до нього при
його звільненні. Також вказала на
значну затримку придявлення ОСОБА_6
виконавчого листа до примусового
виконання та зупиненням державним
виконавцем виконаччого провадження.

На думку вказаного предстаника наведе
свідчить про відсутності вини ОСОБА_4 в
затримці виконання рішення суду, а
тому підстави для задволення позову
відсутні.

При вирішенні спору суд виходить з
наступного.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що
суд покладає на службову особу, винну в
незаконному звільненні або
переведенні працівника на іншу роботу,
обов'язок покрити шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою працівникові часу
вимушеного прогулу або часу виконання
нижче оплачуваної роботи. Такий
обов'язок покладається, якщо
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або якщо власник чи
уповноважений ним орган затримав
виконання рішення суду про поновлення
на роботі.

Відповідно до пункту 13 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
29.12.1992 № 14 «Про судову практику в
справах про відшкодування шкоди,
заподіяної підприємствам, установам,
організаціям їх працівниками» (з
подальшими змінами), застосовуючи
матеріальну відповідальність у
повному розмірі шкоди на підставі
пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди
повинні мати на увазі, що за цим законом
покладається обов'язок по
відшкодуванню шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації у
зв'язку з оплатою незаконно
звільненому чи незаконно переведеному
працівникові часу вимушеного прогулу
або часу виконання нижче оплачуваної
роботи, на винних службових осіб, за
наказом або розпорядженням яких
звільнення чи переведення здійснено з
порушенням закону або яким затримано
виконання рішення суду про поновлення
на роботі. Відповідальність в цих
випадках настає незалежно від форми
вини.

У пункті 20 наведеної Постанови Пленуму
Верховного Суду України розяснено, що
право регресної вимоги до працівника
виникає з часу виплати підприємством,
організацією, установою сум третій
особі і з цього ж часу обчислюється
строк на пред'явлення регресного
позову.

Таким чином, статтею 237 КЗпП України
визначено обовязок власника чи
уповноваженого ним органу з виконання
рішення суду про поновлення на роботі,
звернутого до негайного виконання. При
цьому, при покладенні відповідальності
на вказаних осіб за затримку у
виконанні рішення суду форма вини
значення не має.

За такого, приймаючи до уваги те, що
ОСОБА_4 виконував обов'язки голови
правління з 15.01.2010 по 07.02.2012, а після
прийняття рішення про поновлення
ОСОБА_6 на роботі, яке звернуте до
негайного виконання, не видав
відповідного наказу, що вважалося б
фактичним виконанням рішення суду, а
також враховуючи, що розмір майнової
шкоди, встановлено рішенням
апеляціного суду від 06.02.3014, яке
виконано позивачем в повному обсязі,
позов підлягає частковому задоволенню
в сумі 158496,80 грн.

Так, середньоденний розмір заробітної
плати ОСОБА_6, який застосовано
апеляційним судом Київської області
при ухваленні рішення від 06.02.3014,
складає 514,60 грн.

Кінцевою датою виконання ОСОБА_4.
обов'язків голови правління є 07.02.2012,
тобто до виконання ПАТ «Миколаївгаз»
рішення про поновлення ОСОБА_6 на
роботі. Період з 17.11.2010 по 07.02.2012 включає
308 робочих днів. Відповідно, з ОСОБА_4 на
користь ПАТ «Миколаївгаз» стягненню
підлягає 158496,80 грн. (514,60 х 308).

У іншій частині вимог позов задволенню
не підлягає, так як з 08.02.2012 виконання
обов'язків голови правління перейшло
до ОСОБА_5, який, після цієї дати, є
відповідальним за виконаня судового
рішення.

Доводи предстаника відпровідача
ОСОБА_4 про відсутності в останнього
повноважень на вирішення питань з
прийняття та звільнення працівників з
роботи є безпідставними та
спростовуються положеннями підпункту
11.5.1.5 пункту 15.5 статуту ПАТ
«Миколаївгаз», де зазачено, що до
повноважень голови правління
товариства віднесено прийняття та
звільнення працівників з роботи.

Слід зазанчити, що обов'язкове
виконання рішення суду гарантовано
частиною п'ятою статті 124 Конституції
України, а тому ОСОБА_4, як керівник
товариства, зобов'язаний був виконати
рішення суду добровільно і негайно,
видавши відповідний наказ.

Інші доводи сторін не спростовують
наведених висновків, а тому потреби в
наданні їм оцінки суд не вбачає.

Так як позов задволено частково, з
ОСОБА_4 на користь позивача на підставі
статті 88 ЦПК України підлягає
стягненню 1584,96 грн. судового збору.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60 - 62, 88, 212 - 214
ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Миколаївгаз» -
задвольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз» в рахунок відшкодування
майнової шкоди 158496,80 грн. (сто пятдесят
вісім тисяч чотириста девяносто шість
грн. 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Миколаївгаз» судовий збір в сумі 1584,96
грн. (одна тисяча пятсот вісімдесят
чотири гривні 96 грн.).

У іншій частині вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до апеляційного суду
Миколаївської області через
Ленінський районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 27.11.2014.