Номер провадження: 22-ц/785/8518/14
Головуючий у першій інстанції Поліщук
Доповідач Кварталова А. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого судді - Кварталової А.М.,

суддів - Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

за участю: позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3, його представника
ОСОБА_4, за участю третіх осіб: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання майна особистою приватною
власністю, за апеляційною скаргою
ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 серпня 2014 року, -

встановила:

13 березня 2014р. ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, за участю
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визнання квартири АДРЕСА_1 особистою
приватною власністю.

При цьому посилалася на те, що з
відповідачем по справі перебуває у
зареєстрованому шлюбі з 05.09.1998р.

10 липня 2012р. позивачка придбала на своє
ім'я цінні папери ТОВ «Житлопромбуд» на
суму 282400 грн. та в цей же день, уклала з
ТОВ «Житлопромбуд» договір про пайову
участь у будівництві із розрахунком у
цінних паперах на квартиру АДРЕСА_1. На
підставі свідоцтва про право власності
№ 477768 від 14.02.2013р. вказана квартира
належить ОСОБА_2 на праві власності.
Незважаючи на придбання квартири за
час шлюбу з відповідачем, спірне
нерухоме майно належить їй на праві
особистої приватної власності, тому що
придбано і відремонтовано виключно на
гроші, подаровані їй матір'ю - ОСОБА_5,
про що 20 травня 2012 р. була оформлена
письмова розписка у присутності
ОСОБА_3, який був присутнім при передачі
грошей та особисто підписав цей
документ.

Оскільки 20 травня 2012р. вона отримала
від своєї матері у дар грошові кошти у
розмірі 560000 грн., що еквівалентно 70000
доларів США на час отримання коштів
для придбання конкретної нерухомості
та для її ремонта, то вважає спірну
квартиру своєю особистою власністю.
Відповідач з нею не погоджується, тому
вона вимушена звернутися з вказаним
позовом до суду.

В судовому засіданні позивачка свої
вимоги підтримала та пояснила суду, що
з відповідачем по справі тривалий час
прожила у шлюбі. Вони переїхали до
м.Одеси з м. Миколаїва, де також до 18
травня 2012р. мешкали її батьки - ОСОБА_6
та ОСОБА_5. У зв'язку з похилим віком,
постійними хворобами, її батьки
вирішили продати квартиру АДРЕСА_3 та
змінити місце проживання на м. Одесу,
щоб бути поруч з єдиною донькою. 18
травня 2012р. ОСОБА_5 за згодою свого
чоловіка продала належну їй квартиру у
м. Миколаїві за ціною 377900 грн., що
підтверджується договором
купівлі-продажу. Батьки вирішили не
оформлювати квартиру на своє ім'я, тому
що є людьми похилого віку та мають
тільки одну доньку. З цих підстав, було
запропоновано оформити квартиру на
позивачку, а гроші за квартиру
подарувати особисто їй, у присутності
чоловіка - ОСОБА_3, з тим щоб він знав про
природу виникнення цих грошей та
письмово посвідчив, що кошти не є
спільним сумісним майном подружжя .
ОСОБА_2 також пояснила суду, що 20 травня
2012р., отримала від своєї матері ОСОБА_5
грошові кошти у розмірі 560000 грн., що
еквівалентно 70000 доларів США на
придбання конкретної квартири та
проведення в ній ремонтних робіт. З
цього приводу була оформлена розписка,
у якій чітко зазначено факт передачі
коштів та мету придбання квартири
АДРЕСА_1. Розписка була підписана нею,
її батьками, донькою та відповідачем -
ОСОБА_3

Позивачка вважала, що підпис ОСОБА_3 на
розписці, в якій зафіксовано факт
передачі їй грошей на придбання
квартири, свідчить про те, що він знав
та погоджувався з цими обставинами,
тому вважала обґрунтованою свою
правову позицію, просила суд визнати за
нею право особистої приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1.

В судовому засіданні 03.07.2014р.
представник відповідача - адвокат
ОСОБА_4 заперечував проти задоволення
позову, посилаючись на те, що дійсно 20
травня 2012р. його довіритель ОСОБА_3 був
присутнім та підписав розписку, в якій
вказується, що його дружина отримала у
дар від своєї матері грошову суму у
розмірі 560000 грн. та не заперечував, що
саме ця сума була дійсно передана його
дружині від батьків, однак вважав, що
оскільки факт передання грошей у дар не
був посвідчений нотаріально, вказана
розписка, незважаючи на те, що в ній
викладені правдиві обставини не має
правового значення для вирішення цього
спору.

Представник відповідача вважав, що в
даному випадку діє презумпція
спільного майна подружжя, яке було
придбане у період шлюбу, і незважаючи
на оформлення розписки, зазначені в
цьому документі гроші слід вважати
дарунком подружжю, а не дружині
особисто.

Заперечуючи проти позову у судовому
засіданні, яке відбулося 21.07.2014р.,
представник відповідача,
обґрунтовував заперечення новими
фактами, а саме тим, що 20 травня 2012р.,
ОСОБА_3 взяв у борг у своєї матері кошти
у розмірі 70000 доларів США, які також
були витрачені на придбання та ремонт
спільної квартири, тому квартира є
спільною сумісною власністю подружжя,
та просив в задоволенні позову ОСОБА_2
- відмовити.

Треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6 посилались
на те, що позивачка є єдина донька, яка
зі своїм чоловіком - відповідачем по
справі постійно до 2006 року проживали у
м. Миколаїв. Вони також мешкали у
АДРЕСА_3. У 2006 році ОСОБА_3 на сім'ю була
отримана службова квартира у АДРЕСА_10,
в якій прописані та на теперішній час
проживають: ОСОБА_7, ОСОБА_2, та
прописані ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
Також посилались на те, що прийняли
рішення переїхати до доньки у м. Одеса,
тому продали належну їм квартиру у м.
Миколаїв, а гроші від продажу квартири,
та інші заощадження вирішили
подарувати доньці з тим, щоб вона
придбала квартиру, в якій вони потім
будуть проживати. На сімейній нараді,
було прийнято рішення не оформлювати
договір дарування грошей в
нотаріальній конторі, а передати гроші
у присутності всіх членів сім'ї як
дарунок для доньки, а щоб потім не
виникло непорозумінь, всі присутні
поставили підписи в цієї розписці,
якими фактично підтвердили свою згоду
з текстом, написаним у цьому документі.
На вказані гроші була придбана та
відремонтована квартира АДРЕСА_1, у
якій вони мешкають, яка є особистою
власністю ОСОБА_2

Третя особа - ОСОБА_7 посилалась на те,
що сторони по справі є її батьками. У 2012
році бабуся та дідусь продали квартиру
у м. Миколаїв з тим, щоб переїхати до м.
Одеси поближче до них. У зв'язку з їхнім
похилим віком, було прийнято рішення
про оформлення квартири, в якій будуть
проживати бабуся з дідусем на її матір
- ОСОБА_2 20 травня 2012р. у її присутності,
та у присутності її батька -
відповідача по справі, бабуся передала
матері гроші у розмірі 560 000 грн., що
еквівалентно 70 000 дол. США на придбання
квартири. Всі члени сім'ї, в тому числі і
батько знали, що гроші це дарунок
матері від її батьків, тому всі
підписали розписку.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 серпня 2014р. позов ОСОБА_2
задоволено.

Суд визнав, що квартира АДРЕСА_1, яка в
цілому складається з двох житлових
кімнат, загальною площею 70,6 кв.м,
житловою площею 42,7 кв.м, на підставі
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно від 14.02.2013р., виданого
Реєстраційною службою Одеського
міського управління юстиції Одеської
області, є особистою приватною
власністю ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3 просить рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 21 серпня 2014р. скасувати, ухвалити
нове рішення, яким відмовити позивачу у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. При цьому, не
заперечував проти того, що дійсно,
грошові кошти передавались, дійсно
про це складалась розписка, на якій є
наявний підпис відповідача, але
заперечував, що зазначені кошти саме
подаровані позивачці, оскільки ця
розписка не може вважатися договором
дарування. Крім того, зазначив, що у
розписці вказано валюта, а договір
дарування валютних цінностей
посвідчується у нотаріальній конторі.
На спірні правовідносини
розповсюджується ст. 60 СК України,
оскільки квартира придбана у період
шлюбу та є спільною сумісною власністю
подружжя.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_3, його представник
ОСОБА_4 просили апеляційну скаргу
задовольнити, рішення суду скасувати,
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Позивач ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 просили апеляційну
скаргу відхилити, рішення суду
залишити без змін. При цьому, в
запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_2 посилається на те, що вказану
розписку про отримання нею від своєї
матері коштів як договір дарування
ніхто не розглядає, це є доказ того,
звідкіля у неї з'явились гроші на
придбання квартири. Також зазначає,
що у 2006р. ОСОБА_3 на сім'ю була
отримана службова квартира по
АДРЕСА_10, де проживають ОСОБА_2, ОСОБА_7
та яка є спільною власністю подружжя.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача, мотиви і
доводи апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
вислухавши пояснення сторін, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що розписка, написана
20 травня 2012р. ОСОБА_5, згідно з якою вона
передала в дар своєї доньці - ОСОБА_2
грошову суму 560 000 грн., що еквівалентно
70 000 доларів США, на придбання квартири
АДРЕСА_1 є особисто коштами ОСОБА_2,
тому спірна квартира придбана на ім'я
ОСОБА_2 належить їй на праві особистої
приватної власності. Приймаючи рішення
про задоволення позову щодо визнання
спірної квартири приватною особистою
власністю ОСОБА_2, суд прийняв до уваги,
що відповідач по справі - чоловік
ОСОБА_3 на розписці написаній ОСОБА_5
поставив свою підпис, тим самим,
виразивши свою згоду з її змістом, що є
суттєвою обставиною при вирішенні
даного спору.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду з наступних
підстав.

Відповідно ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте ним (нею) до
шлюбу; майно набуте ним (нею) за час
шлюбу, але на підставі договору
дарування або в порядку спадкування;
майно набуте нею, ним за час шлюбу, але
за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Відповідно до п. 23 Пленуму
Верховного суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», № 11 від 27.12.2007 року,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановити обсяг
спільного нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело та час
його придбання.

Судом встановлено, що 20 травня
2012р. ОСОБА_2 отримала від своєї матері
ОСОБА_5 для придбання квартири в
АДРЕСА_1 кошти у розмірі 560 000 грн., що
за курсом НБУ - 70000 доларів США, про що в
цей же день складена відповідна
розписка(а.с.4).

В розписці ОСОБА_5 вказується, що
вищевказана сума отримана нею від
реалізації квартири у м. Миколаїв, за
адресою: АДРЕСА_3 (копія договору
купівлі-продажу додається), автомашини
«Ланос», державний номерний знак
-НОМЕР_2; гаражу у авто - кооперативі
«Соляниче» НОМЕР_3. Гроші у розмірі
560000 гривень передані ОСОБА_2 у
присутності: її чоловіка - ОСОБА_6,
чоловіка її доньки - ОСОБА_3, її онуки -
ОСОБА_7, у дар. Розписка містить дату
складання - 20 травня 2012р. та підписана
особисто: - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_7(а.с.4).

Згідно акту від 10.07.2012р. прийому -
передачі цінних паперів до договору
купівлі - продажу цінних паперів ОСОБА_2
придбала цінні папери у ТОВ
«Житлопромбуд» на суму 280 320 грн., згідно
до яких між ОСОБА_2 та ТОВ
«Житлопромбуд» укладено договір про
пайову участь у будівництві від 10
липня 2012р. квартири у АДРЕСА_1.

Згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно від
14.02.2013р., квартира АДРЕСА_1 загальною
площею - 70,6 кв.м, житловою площею - 42,7
кв.м належить на праві власності ОСОБА_2

Як вбачається з витягу з
Державного реєстру прав на нерухоме
майно про реєстрацію права власності,
індексний номер 477944 від 14.02.2013р.,
виданого Реєстраційною службою
Одеського міського управління юстиції,
право власності на об'єкт нерухомого
майна - квартиру АДРЕСА_1, яка
складається з двох житлових кімнат,
загальною площею 70,6 кв.м, житловою
площею 42,7 кв.м., зареєстровано за
власником - ОСОБА_2 Номер запису про
право власності 140511; реєстраційний
номер об'єкту нерухомого майна - .

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
спірна квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_2 та не є спільним
сумісним майном подружжя.

Доводи ОСОБА_3 про те, що договір
дарування коштів не укладався між
ОСОБА_2 та батьками у встановленому
законом порядку, не може бути
підставою для скасування рішення суду,
оскільки вказана розписка
підтверджує, що спірна квартира
придбана не на кошти подружжя, а на
кошти батьків позивача, які було
передано ними особисто ОСОБА_2, а тому
вважати, що квартира є спільним
сумісним майном подружжя правових
підстав немає.

Ці обставини підтверджено фактом
передачі коштів у розмірі 560 000 грн. на
придбання вищевказаної квартири, про
що не заперечував ОСОБА_3, власноручно
підписавши розписку, погодившись з
тим, що вказані кошти є коштами ОСОБА_2
Розписка не містить даних про те, що
зазначені кошти надавались на сім'ю
Колісниченко. Із змісту розписки
вбачається, що ОСОБА_5 передала своїй
доньці кошти на придбання квартири за
вищевказаною адресою у розмірі 560 000
грн.

Факт придбання квартири саме на ім'я
ОСОБА_2 для проживання у спірній
квартирі батьків підтверджено тим, що
ОСОБА_5, ОСОБА_6 є особами похилого віку,
хворіють, є пенсіонерами, потребують
постійного догляду за ними, тому вони,
продавши своє єдине житло у м.
Миколаїв надали кошти позивачу для
придбання квартири, у якій на
теперішній час проживають, іншого
житла не мають. Зазначають, що службова
квартира по АДРЕСА_10 отримана
відповідачем на сім'ю: ОСОБА_3, ОСОБА_2
та доньку ОСОБА_7, а вони лише
зареєстровані та до вказаної квартири
не мають відношення. Оскільки після
продажу квартири у м. Миколаїв вони
зареєструвались у вказаній квартирі
з 06.06.2012р.(а.с.59 ), тому що іншого житла
не мали.

Вищевказана розписка
підтверджує, що вказані кошти надані
на придбання квартири саме ОСОБА_2, а
не були надані на сім'ю ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Апелянт визнав що грошові
кошти дійсно передавались ОСОБА_5
позивачу ОСОБА_2, про що сторони за
своєю згодою склали розписку,
погодились з її змістом та умовами, в
якій власноручно апелянт ставив свій
підпис. Саме відповідач ОСОБА_3 своїм
підписом підтвердив у розписці, факт
передачі коштів у розмірі 560 000 грн., що
еквівалентно 70 000 дол. США, позивачу
ОСОБА_2 від її матері ОСОБА_5

Також судом встановлено та
підтверджено свідком ОСОБА_8, що у
спірній квартирі проведено ремонт
за замовленням ОСОБА_2, всі питання
щодо проведення ремонту, купівлі
необхідних будівельних матеріалів та
оплати роботи вирішувалися ОСОБА_2 та
її батьками, які проживають у цій
квартирі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2,
треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
посилались на те, що кошти у розмірі 560
000 грн. були надані ОСОБА_5 для
придбання квартири, у якій повинні
були проживати батьки ОСОБА_2 - ОСОБА_5,
ОСОБА_6, які продали все своє рухоме та
нерухоме майно у м. Миколаїві для
придбання квартири на ім'я доньки та
проживання поряд з донькою, та які
фактично проживають у спірній
квартирі.

Таким чином, судом встановлено, що
квартира була придбана ОСОБА_2 за час
шлюбу але за кошти, які належали їй
особисто, тобто, які вона отримала від
своєї матері та які не є спільними
сумісними коштами подружжя.

Доводи апелянта про те, що його
батьки також надавали кошти у
розмірі 560 000 грн., що еквівалентно 70 000
дол. США, у дар для придбання квартири,
проте він отримав у борг у своєї
матері 40 000 дол. США , що підтверджено
розписками від 20 травня 2012р. та 06.09.2010р.
(а.с.57-58), до уваги колегією суддів не
приймається, оскільки на вказаних
розписках відсутній підпис позивача
ОСОБА_2

У розписці від 20 травня 2012р. відсутній
підпис самого відповідача ОСОБА_3

Доводи відповідача про те, що на
депозитному рахунку знаходились кошти
40000 дол. США, які також витрачені на
придбання квартири та її ремонт,
спростовуються тим, що дійсно 08.09.2010р.
було відкрито депозитний рахунок на 40
000 дол. США, але як пояснює позивач
вказані кошти були отримані ОСОБА_3 від
продажу двохкімнатної квартири у м.
Миколаїві, що належала на праві
сумісної власності відповідачу,
позивачу та їх доньці у м. Миколаїві,
яку згідно договору купівлі - продажу
від 04.09.2010р. було продано за 118 500
грн.(а.с.66). Отримані від продажу
квартири кошти ОСОБА_3 було витрачено
на придбання автомобілю Toyota RAV 4 -
07.02.2012р. та на погашенная кредиту за
автомобіль Hyundai Tucson - 04.05.2012р.(а.с.68-71,84).

Доводи апелянта про те, що оскільки
було передано 70 000 дол. США, а тому
договір валютних цінностей повинний
був оформлено у нотаріальній конторі
до уваги не приймається, тому що як
зазначено у розписці ОСОБА_5 передала
доньці ОСОБА_2 560 000 грн.(по курсу НБУ 70
000 дол. США).

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про те, що
спірна квартира є особистою приватною
власністю ОСОБА_2, а не є спільним
сумісним майном подружжя, правильно
застосувавши до спірних правовідносин
ч.1ст.57 СК України.

Інші доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не містять
передбачених законом підстав для
скасування рішення суду.

Враховуючи все
вищевикладене, колегія суддів,
розглянувши скаргу в межах позовних
вимог та доводів апеляційної скарги
вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального та
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, рішення суду
відповідає фактичним обставинам
справи, а наведені в апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують.

За таких обставин, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
рішення суду першої інстанції
необхідно залишити без змін.

Підстав для постановлення
нового рішення колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 209,303,307
ч.1п.1,308,314,315,317,319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 21 серпня 2014 року- залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно з моменту проголошення, але
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
А.М.Кварталова

Л.Л. Троїцька

В.П.Фальчук