У Х В А Л АІМЕНЕМ УКРАЇНИ 19 листопада
2014 року
м. Київ

Колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Журавель В.І., Євграфової Є.П., Іваненко
Ю.Г.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом прокурора
м. Ірпеня Київської області до
Коцюбинської селищної ради Київської
області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа -
Комунальне підприємство «Святошинське
лісопаркове господарство» про
визнання недійсними рішення,
державного акту на право власності на
землю, визнання права власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 16 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 11 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області в інтересах держави
звернувся до суду із зазначеним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
рішенням Коцюбинської селищної ради
Київської області від 24
грудня 2008 року № 1968/25-5 затверджено
проект землеустрою та передано у
власність ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва й
обслуговування будинку, господарських
будівель і споруд, яка розташована по
по АДРЕСА_1.

На підставі цього рішення ОСОБА_4
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЗ
№ 4496185.

За договором купівлі-продажу від 24
квітня 2009 року № 1272 ОСОБА_4 продала
ОСОБА_5 зазначену вище земельну
ділянку, у зв'язку із чим на державному
акті серії ЯЗ № 4496185 вчинено відмітку
про перехід права власності на
земельну ділянку до останнього.

Прокурор зазначав, що вказана земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту - смт Коцюбинське та
перебувала в постійному користуванні
Комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство», оскільки її було надано
в користування Святошинському
лісопарковому господарству згідно з
постановою Ради Міністрів Української
РСР від 20 червня 1956 року.

Вказував, що Коцюбинською селищною
радою прийнято рішення про відчуження
земельної ділянки з перевищенням
повноважень і без виключення її із
земель Державного лісового фонду
України, без її вилучення з
користування комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.

Посилаючись на порушення Коцюбинською
селищною радою Київської області
вимог ст. ст. 20, 21, 39 ЗК України, ст. 57 ЛК
України, ст. 9 Закону України «Про
державну експертизу землевпорядної
документації», якою передбачено
обов'язковість проведення державної
експертизи проектів землеустрою щодо
відведення земель лісогосподарського
призначення, ст. ст. 3, 10, 12, 13, 23
Закону України «Про планування і
забудову територій», ст. ст. 228, 336 ЦК
України та нікчемність договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
24 квітня 2009 року, прокурор м. Ірпеня
просив суд визнати недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 24 грудня 2008 року № 1968/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1», визнати
недійсним державний акт серії ЯЗ № 4496185
на право власності на земельну ділянку,
виданий на ім'я ОСОБА_4 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_5 та
скасувати його державну реєстрацію,
визнати право власності держави на
земельну ділянку.

Заочним рішенням Ірпінського міського
суду Київської області від 16
липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 11 вересня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від
24 грудня 2008 року № 1968/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЗ № 4496185 та скасовано його
державну реєстрацію.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення та ухвалу судів
попередніх інстанцій, ухвалити нове
рішення про відмову в позові, мотивуючи
свою вимогу порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 324
ЦПК України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов у частині визнання
недійсним рішення селищної ради,
державного акта на право власності на
земельну ділянку, суд першої інстанції,
з висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, установивши
факт відсутності на час прийняття
селищною радою рішення про надання
ОСОБА_4 земельної ділянки будь-якої
містобудівної чи іншої, передбаченої
законом документації, яка б
встановлювала межі смт
Коцюбинське Київської області, на
підставі ст. ст. 116, 122, ч.1 ст. 155 ЗК
України, п. 12 розділу X «Перехідні
положення» ЗК України дійшов висновку
про перевищення селищною радою
повноважень щодо розпорядження
землями, які знаходяться за межами
населеного пункту, та недійсність
такого рішення селищної ради.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками судів.

Відповідно до ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 126 ЗК
України (у редакції від 16
вересня 2008 року, яка була чинною на
момент прийняття селищною радою
рішення) право власності ОСОБА_4 на
земельну ділянку виникло з моменту
отримання нею державного акта та його
державної реєстрації.

Таким чином, оскільки зазначені норми
встановлювали нерозривний зв'язок між
виникненням права власності на
земельну ділянку з обов'язковим
одержанням її власником державного
акта, який посвідчував його право
власності, то суди на підставі
зазначених норм дійшли обґрунтованого
висновку про визнання недійсним і
державного акта, виданого ОСОБА_4 на
підставі недійсного рішення селищної
ради.

Оцінивши всі зібрані у справі докази,
правильно встановивши характер
правовідносин та вірно застосувавши
норми матеріального права, суди
попередніх інстанцій з урахуванням
встановлених обставин справи
обґрунтовано дійшли висновку про
часткове задоволення позову.

Доводи скарги та матеріали
витребуваної справи не дають підстав
вважати, що судом при розгляді даної
справи допущені порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які передбачені статтями
338-341 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

Згідно із частиною першою статті 335 ЦПК
України суд касаційної інстанції не
вправі встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими, а тому доводи касаційної
скарги не можуть бути визнані як
підстава для призначення справи до
судового розгляду.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, наведені в
касаційній скарзі доводи висновків
судів не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332
ЦПК України, колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити,
рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 16 липня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 11 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.І. Журавель

Судді
Є.П. Євграфова

Ю.Г. Іваненко