У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді
Григоренка М.П.,

суддів : Ковальчук Н.М.,
Рожина Ю.М.,

секретар судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю позивача, представника
позивача ОСОБА_1 та представника
відповідача ОСОБА_2, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу державного
підприємства „Бурштин України" на
рішення Рівненського міського суду від
23 вересня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_3 до державного підприємства
„Бурштин України" про поновлення на
роботі та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И
Л А :

28 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся в
Рівненський міський суд з позовом до ДП
„Бурштин України", в якому вказував, що
з 29.08.2013 року працював у відповідача
водієм - охоронником.

26.06.2014 року на підставі наказу № 69-к ,
виданого виконуючим обов'язки
директора ДП „Бурштин України", його
було звільнено із займаної посади
згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у
зв'язку із вчиненням прогулу без
поважних причин.

Вважаючи своє звільнення незаконним,
оскільки будь-якого прогулу в період з
16 по 17 червня 2014 року він не вчиняв, так
як у вказаний період переребував у
службовій поїздці в м. Києві разом із
директором підприємства ОСОБА_4 і йому
стало відомо про те, що останнього було
звільнено із посади лише 17 червня 2014
року зі слів виконуючого обов'язки
директора ДП „Бурштин України" ОСОБА_5,
позивач просив суд визнати його
звільнення незаконним та поновити його
на роботі ДП „Бурштин України" на
посаді водія-охоронника, а також
стягнути з відповідача на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 26 червня 2014 року до дня
поновлення на роботі.

_______________________________________________________________________

Провадження № 22-ц/787/2267/2014
Головуючий у 1 інстанції :
Діонісьєва Н.М.

Доповідач :
Григоренко М.П.

Рішенням Рівненського міського суду
від 23 вересня 2014 року позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано звільнення з роботи ОСОБА_3 на
підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України
незаконним та поновлено ОСОБА_3 на
посаді водія-охоронника ДП „Бурштин
України".

Стягнуто з ДП „Бурштин України" на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу з 23 червня 2014
року по 23 вересня 2014 року 13812 грн. 50 коп.

Стягнуто з ДП „Бурштин України" в дохід
держави 243,60 грн. судового збору.

В поданій на рішення суду апеляційній
скарзі ДП „Бурштин України"
покликається на його незаконність,
через порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, а також невідповідність
висновків суду дійсним обставинам
справи.

Вказує, що жодних доводів про
поважність причин відсутності на
роботі з 16.06.2014 року по 18.06.2014 року
включно позивачем не було надано.

Зазначає, що жодного наказу по
підприємству щодо відрядження
позивача до м. Києва на службовому
автомобілі не видавалося. Позивач у
період з 06.06.2014 року по 12.06.2014 року
зобов'язаний був охороняти
новопризначеного директора ОСОБА_6

Також вказує, що судом не взято до уваги
письмові докази подані відповідачем
щодо фактів фіксування прогулу та
порушення посадової інструкції
позивачем.

Вважає безпідставним висновок суду
першої інстанції про те, що позивач
супроводжував посадову особу ОСОБА_4,
оскільки в матеріалах справи наявний
наказ про звільнення ОСОБА_4 з посади
директора ДП „Бурштин України" ще з
05.06.2014 року. Судом не було взято до уваги
акти про відсутність працівника ОСОБА_3
на роботі.

Відповідно до посадової інструкції
водія-охоронника, позивач
підпорядковувався головному
енергетику, якого він зобов'язаний був
повідомити про будь-які відрядження,
чого позивачем не було зроблено.

Неправомірним вважає висновок суду про
те, що з показів свідка ОСОБА_7 13.06.2014
року відбулась поїздка директора ДП
„Бурштин України" у супроводі
водія-охоронника ОСОБА_3 до м. Києва.
Таких показів свідок ОСОБА_7 не надавав
і не міг надати, оскільки 13.06.2014 року
перебував у відпустці. Даний факт
відображений у звукозаписі судового
процесу.

Вважає, що позивача було звільнено з
роботи на законних підставах.

Просить скасувати оскаржуване рішення
суду та ухвалити нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу
представник позивача вказує, що
оскаржуване рішення вважає законним та
обґрунтованим, тому просить залишити
його без змін, а апеляційну скаргу
відхилити.

В ході апеляційного розгляду справи
представник ДП „Бурштин України"
підтримав апеляційну скаргу та просив
її задовольнити.

Позивач та його представник просили
відхилити апеляційну скаргу, а рішення
суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги та вивчивши матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив із того, що в ході судового
розгляду було встановлено факт
звільнення позивача з роботи, на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, за
відсутністю для цього законних
підстав, оскільки в ході судового
розгляду не були здобуті достатні і
переконливі докази, які б свідчили про
вчинення останнім прогулу в період з 16
по 17 червня 2014 року.

Даний висновок суду першої інстанції
відповідає фактичним обставинам
справи, наявним у справі доказам та
ґрунтується на законі.

Доводи апеляційної скарги також не
спростовують правильності висновків
оскаржуваного рішення.

В матеріалах справи дійсно відсутні
достатні та переконливі докази, які б
свідчили про те, що вибуваючи 13 червня
2013 року разом із колишнім директором ДП
„Бурштин України" ОСОБА_4 на службовому
автомобілі у відрядження у м. Київ,
позивачу було відомо про звільнення
останнього із посади.

Про звільнення ОСОБА_4 із посади
директора ДП „Бурштин України"
позивачу стало відомо лише 17 червня 2014
року, коли він ще перебував у м. Києві, у
зв'язку із виявленою несправністю
службового автомобіля, на якому він
виконував свої службові обов'язки і не
міг в цей же день прибути до місця
розташування підприємства.

Враховуючи специфіку роботи позивача,
яка передбачала необхідність
виконання останнім всіх вказівок свого
керівника, в тому числі і усних, тому, на
переконання колегії суддів, виїзд
позивача у службове відрядження разом
із своїм керівником, про звільнення
якого йому ще не було відомо, без
відповідних документів про
відрядження, також ще не свідчить про
відсутність ОСОБА_3 16 та 17 червня 2014
року на роботі без поважних причин.

Крім того, по справі не встановлено, що
після звільнення попереднього
керівника ДП „Бурштин України" позивач
здійснював перевезення іншого
керівника вказаного підприємства.

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Рівненського міського суду від 23
вересня 2014 року підлягає залишенню без
змін, як ухвалене із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-314, 315
ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного
підприємства „Бурштин України"
відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду від 23 вересня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають право оскаржити
ухвалу апеляційного суду та рішення
суду першої інстанції до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили ухвали апеляційної інстанції.

Головуючий
Григоренко М.П.

Судді :
Ковальчук Н.М.

Рожин Ю.М.