АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа №22-ц/796/9436/2014
інстанції: Шереметьєва Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Шахової О.В.

суддів: Головачова Я.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Колотілову О. О.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розподіл майна подружжя, за
апеляційними скаргами представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 на рішення Солом'янського
районного суду міста Києва від 3 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року позивач
звернувся до суду з указаним позовом,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 12
серпня 2000 року перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 За час
перебування у шлюбі ними було придбано:
автомобілі марки Kia Carnival, 2007 року
випуску, д.н. НОМЕР_1, Citroen BX 19 TRD, 1986 року
випуску, д.н. НОМЕР_2, та квартиру
АДРЕСА_1. Все майно було зареєстроване
на ОСОБА_2 19 жовтня 2013 року остання без
його згоди та відома зняла з обліку
автомобіль Kia Carnival та видала
довіреність на право розпорядження ним
ОСОБА_5,а в подальшому автомобіль був
проданий ОСОБА_6 за 160 000 грн. 2 листопада
2013 року вона також без його згоди та
відома зняла з реєстрації автомобіль
Citroen BX 19 TRD та продала його ОСОБА_7 за 16 000
грн.

Посилаючись на наведене та з
урахуванням уточнень позовних вимог,
позивач просив суд в порядку розподілу
майна подружжя визнати за ним право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на
його користь 80 000 грн. компенсації
вартості Ѕ частини відчуженого нею
автомобіля Kia Carnival та 8 500 грн.
компенсації вартості Ѕ частини
автомобіля Citroen BX 19 TRD.

Рішенням Солом'янського районного суду
міста Києва від 3 червня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 88 500 компенсації за
відчужені автомобілі та 885,00 грн.
судового збору. В решті позову
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 88 500 грн. компенсації
та 885,00 грн. судового збору і ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги посилається,зокрема, на те, що
позивачем не було надано суду жодного
належного доказу на підтвердження
продажу автомобіля Kia Carnival, крім того,
вказаний автомобіль був куплений
відповідачкою за грошові кошти
отримані від продажу її бабусею
квартири АДРЕСА_2, а тому відповідачка
мала повне право самостійно володіти,
користуватись та розпоряджатись
вказаним автомобілем на власний розсуд
без згоди позивача. Крім того,
позивачем не надано доказів на
підтвердження продажу автомобіля Citroen
BX 19 TRD за 8500 грн. На момент продажу
даного автомобіля подружжя ОСОБА_1
проживало разом, а тому позивач не міг
не знати про факт продажу автомобіля.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у визнанні
за позивачем права власності на Ѕ
частину квартири АДРЕСА_1 та ухвалити
нове рішення, яким визнати квартиру
АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині
квартири АДРЕСА_1. Вказує на те, що в
матеріалах справи відсутні належні
докази того, що саме за кошти від
продажу квартири АДРЕСА_2 яка належала
бабусі відповідачки ОСОБА_8, була
придбана спірна квартира.

В судовому засіданні суду апеляційної
інстанції апелянти доводи своїх
апеляційних скарг, з наведених в ній
підстав, підтримали та заперечували
проти апеляційної скарги проти один
одного.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення представників сторін та
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга представника ОСОБА_2
не підлягає задоволенню. Апеляційна
скарга представника ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, з таких підстав.

Судом установлено, що сторони у справі
зареєстрували шлюб 12 серпня 2000 року і
за час перебування у шлюбі ними було
придбано автомобіль марки Kia Carnival, 2007
року випуску, д.н. НОМЕР_1, автомобіль
марки Citroen BX 19 TRD, 1986 року випуску, д.н.
НОМЕР_2 та квартиру АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі-продажу від 12 липня 2007
року.

Зазначене майно зареєстровано на ім'я
ОСОБА_2

19 жовтня 2013 року ОСОБА_2 видала на ім'я
ОСОБА_5 довіреність, відповідно до якої
уповноважила останнього
розпоряджатись належним їй на підставі
свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3
УДАІ ГУ МВС України в м. Києві 17
листопада 2007 року, автомобілем марки Kia
Carnival, 2007 року випуску, д.н. НОМЕР_1, в тому
числі з правом продажу вказаного
автомобіля (а.с. 34).

Згідно з довідки-рахунку Серії ВІА №
089828 автомобіль марки Kia Carnival, 2007 року
випуску, був проданий ОСОБА_6 за 160 000
грн. (а.с. 35).

2 листопада 2013 року, також шляхом
попередньої видачі довіреності, ОСОБА_2
продала ОСОБА_7 автомобіль марки Citroen BX
19 TRD, 1986 року випуску, д.н. НОМЕР_2, за 17 000
грн., що підтверджується довідкою
рахунком Серії ВІА № 083827 (а.с.80).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в
частині стягнення на його користь
грошової компенсації за відчужені
автомобілі, суд першої інстанції
виходив з того, що це майно придбано
подружжям ОСОБА_2 в період шлюбу є їх
спільним та відчужено без згоди іншого
з подружжя - позивача ОСОБА_1

Такі висновки суду, в зазначеній
частині, зроблено судом після повного,
всебічного і об'єктивного з'ясування
обставин справи, перевірки доводів і
заперечень сторін, належної правої
оцінки зібраним у справі доказів, з
огляду на що рішення суду про
стягнення на користь позивача грошової
компенсації, відповідає матеріалам
справи та вимогам закону, є законним та
обґрунтованим і підстав для його
скасування,в зазначеній частині, не
вбачається.

Відповідно ст.65 СК України дружина,
чоловік розпоряджаються майном, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, за взаємною згодою.

Для укладення одним з подружжя
договорів,які потребують
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації,а також договорів
стосовно цінного майна,згода другого з
подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладання договору,який
потребує нотаріального посвідчення і
(або) державної реєстрації,має бути
нотаріально посвідчена.

Згідно Порядку державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів,який затверджений
Постановою КМ України №1388 від 7.09.1998
року договори купівлі-продажу
автотранспортних засобів підлягає
обов'язковій державній реєстрації.

З огляду на викладене,доводи
апеляційної скарги представника
ОСОБА_2 про те, що при вирішенні вимог
про стягнення грошової компенсації за
відчуження ОСОБА_2 без згоди чоловіка,
автомобілів,які є спільною сумісною
власністю, судом першої інстанції
порушено вимоги закону та що
відповідачка мала повне право
самостійно володіти, користуватись та
розпоряджатись вказаним автомобілем
на власний розсуд без згоди позивача є
недоведеними та безпідставними,
такими, що не ґрунтуються на
встановлених судом обставинах та
вимогах закону.

Поряд з цим, колегія суддів не
погоджується з висновками суду про
відмову позивачу в задоволені позову в
частині визнання за ним права
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 при вирішенні яких суд вважав,
що спірна квартира не належить до
спільного сумісного майна сторін та
придбана ОСОБА_2 за кошти отримані від
продажу квартири АДРЕСА_2 яка належала
її бабусі, оскільки зазначених
висновків суд дійшов без належного
з‛?ясування обставин справи та
невірного застосування матеріального
права, у зв‛?язку з чим рішення суду, в
зазначеній частині,не можна визнати
законним та обґрунтованим.

Так, згідно зі ст.63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до ст.70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

З матеріалів справи вбачається, що
квартири АДРЕСА_1 придбана 12 липня 2007
року на ім ‛?я ОСОБА_2 за 30 000 грн.

Дійшовши висновку, що спірна квартира
придбана за кошти бабусі ОСОБА_2-
ОСОБА_8, від продажу квартири АДРЕСА_2,
суд першої інстанції на підтвердження
зазначеної обставини та як на доказ
того, що квартира є особистою власністю
ОСОБА_2 послався на покази бабусі
останньої - свідка ОСОБА_8

Проте, в розумінні ст.57 та ст.60 ЦПК
названий доказ не можна визнати
достатнім та належним для
підтвердження факту наявності або
відсутності обставин належності
ОСОБА_2 спірної квартири на праві
особистої власності .

Відповідно до ст.60 СК України майно,
набуте подружжям за час

шлюбу,належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної

власності незалежно від того, що один з
них не мав з поважної причини

(навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми.

хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, згідно ч.2 ст. 60 СК України
встановлена презумпція,відповідно до
якої кожна річ,набута в шлюбі, крім
речей індивідуального користування,є
об‛?єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно положень сімейного
законодавства до складу майна,що
підлягає поділу включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи,та те,що знаходиться у
третіх осіб.

Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя
набуте, зокрема, під час шлюбу на
підставі договору дарування (ч.1 ст.57 СК
України) .

Як вбачається, окрім пояснень свідка
ОСОБА_8, інших належних та допустимих
доказів на підтвердження доводів про
отримання ОСОБА_2від ОСОБА_8грошей на
придбання спірної квартири, остання не
надала.

Колегія суддів критично оцінює
пояснення зазначеного свідка ,яка є
рідною бабусею відповідачки ОСОБА_2 і
вважає, що без інших письмових доказів,
в тому числі договору дарування,
відсутні підстави для висновку про те,
що гроші ОСОБА_8 передавались не для
сім'ї, а лише особисто для ОСОБА_2 та
саме для придбання спірної квартири
для неї та, відповідно, що спірна
квартира є особистою власністю ОСОБА_2

Будь-яких вимог щодо належності її
грошей та можливо про переуступку
права , з часу придбання квартири та за
час розгляду даної цивільної справи в
суді, ОСОБА_8не заявляла.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що спірна квартира є спільним
сумісним майном подружжя ОСОБА_2
набутого в шлюбі,з огляду на що вимоги
ОСОБА_1 про визнання за ним права
власності на 12 частину квартири є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню,а рішення суду
першої інстанції відповідно до ст. 309
ЦПК,в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 3 червня 2014
року, в частині відмови ОСОБА_1 в
задоволені позову про визнання за ним
права власності на частину квартири,
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання
права власності на частину квартиру
задовольнити.

В порядку поділу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право
власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1

В решті рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 3 червня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого Спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді