Провадження № 4-с/344/66/14
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої – судді
Польської М.В.

при секретарі с/з/
ОСОБА_1,

за участю представника скаржника
ОСОБА_2, представника заінтересованої
особи ОСОБА_3,

розглянувши скаргу Івано-Франківської
обласної організації товариства
сприяння обороні України,
заінтересована особа – ВДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції, про визнання
неправомірною бездіяльності
заступника начальника відділу ДВС
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_4Г та
скасування постанов про арешт коштів і
стягнення виконавчого збору від 21.07.2014
року, –

В С Т А Н О В И В:

Івано-Франківська обласна організація
товариство сприяння обороні України
звернулася в суд з скаргою на дії
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції при
винесенні постанови про несвоєчасне
направлення постанови від 27.06.2014р. про
відкладення провадження виконавчих
дій, від 27.06.2014р. про скасування
процесуального документу скаржнику та
філії Івано-Франківського обласного
управління ПАТ «Державний ощадбанк
України», скасування постанови від
21.07.2014р. про арешт коштів боржника та
від 21.07.2014р. про стягнення виконавчого
збору.

В подальшому частину заявлених вимог
залишено без розгляду представником
скаржника та підтримано вимогу про
скасування постанови від 21.07.2014р. про
арешт коштів боржника та від 21.07.2014р.
про стягнення виконавчого збору.

Представник скаржника вимоги скарги
підтримав, просив їх задовольнити з
уточненими вимогами.

Представник суб'єкта оскарження
заперечив щодо поданої скарги.

Заслухавши пояснення представника
скаржника, представника суб'єкта
оскарження, дослідивши письмові
матеріали справи, судом встановлено, що
спір між сторонами виник з приводу дій
державного виконавця при примусовому
виконанні судового рішення за
виконавчим листом №0907/2-450/2011 виданого
Івано-Франківським міським судом 25.10.2013
року.

В судовому засіданні встановлено, що на
підставі рішення Івано-Франківського
міського суду було видано 25.10.2013 року
Івано-Франківським міським судом
виконавчий лист №0907/2-450/2011 про
стягнення з Івано-Франківської
обласної організації товариство
сприяння обороні України на користь
ПАТ СК «Галицька» 19572.78 грн.
заборгованості, судові витрати.

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 29.04.2014р. було визнано
неправомірною бездіяльність заст.нач.
відділу ДВС Івано-Франківського
міського управління юстиції ОСОБА_4
щодо не надіслання постанови про
відкриття виконавчого провадження
боржникові (а.с.21-22).

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 17.06.2014 року було скасовано
постанову про арешт коштів боржника
від 18.03.2014р. ВП 42381781 (а.с.50-53).

27.06.2014р. ВДВС виніс постанову про
скасування постанови про арешт коштів
боржника від 18.03.2014р. та про відкладення
виконавчих дій до 07.07.2014р. (а.с.5,6), яку
відправив боржнику та отримано
останнім 04.07.2014р. Однак, дану постанову
не було направлено в банківські
установи, де вже було накладено арешт
коштів боржника, а тому арешт не було
знято, рахунки не розблоковано та
добровільно виконати рішення суду
боржник не мав змоги.

21.07.2014р. ВДВС було винесено постанову
про арешт коштів боржника ВП 42381781 та
постанову про стягнення виконавчого
збору, що оскаржуються (а.с.9-13).

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, регламентуються Законом
України “Про виконавче провадження”
(далі Закон). Вказаний нормативний акт є
спеціальним по відношенню до інших
нормативних актів при вирішенні
питання щодо оцінки дій державного
виконавця.

На підставі ст..19 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець відкриває виконавче
провадження на підставі виконавчого
документа, зазначеного в статті 17 цього
Закону, в тому числі за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення. У заяві
про відкриття виконавчого провадження
стягувач вправі зазначити відомості,
що ідентифікують боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню рішення
(рахунок боржника, місце роботи чи
отримання ним інших доходів,
місцезнаходження його майна тощо), а
також шляхи отримання ним коштів,
стягнутих з боржника. У заяві про
відкриття виконавчого провадження
щодо виконання рішення про майнове
стягнення стягувач має право просити
державного виконавця накласти арешт на
майно та кошти боржника та оголосити
заборону на його відчуження.

Як слідує зі ст..20 цього ж закону
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Згідно ст..25 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова. Копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження надсилаються не пізніше
наступного робочого дня стягувачу та
боржникові. Постанова про відкриття
виконавчого провадження може бути
оскаржена сторонами у десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

Отже, при відкриття провадження
суб’єктом оскарження не було
дотримано всі вимоги законодавства,що
вже встановлено ухвалами
Івано-Франківського міського суду.

З врахуванням того, що боржником
добровільно не виконано рішення суду,
ДВС вправі вчиняти наступні дії
передбачені законом, при цьому він
повинен був направити постанову про
скасування арешту коштів боржника для
дотримання прав та обов’язків
боржника про добровільне виконання
вимог ВДВС до банківських установ, а на
запит суду отримано інформацію від
філії Івано-франківського обласного
управління АТ «Ощадбанк» про
відсутність такої постанови про
скасування процесуального документу
(а.с.41, 67).

Зі ст..57 Закону України «Про виконавче
провадження» слідує, що арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту. Копії
постанови, якою накладено арешт на
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження, державний
виконавець надсилає органам, що
здійснюють реєстрацію майна або ведуть
реєстр заборони на його відчуження.
Копії постанови державного виконавця
про арешт коштів чи майна боржника
надсилаються не пізніше наступного
робочого дня після її винесення
боржнику та банкам чи іншим фінансовим
установам або органам, зазначеним у
частині другій цієї статті та органам,
що ведуть Державний реєстр обтяжень
рухомого майна. Постанова державного
виконавця про арешт коштів чи майна
боржника може бути оскаржена в
десятиденний строк у порядку,
встановленому цим Законом. Про
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин. Під час проведення
опису майна боржника - юридичної особи
та накладення арешту на нього
державний виконавець також
використовує відомості щодо належного
боржнику майна за даними
бухгалтерського обліку. Під час
прийняття державним виконавцем
постанови про арешт майна боржника
арешт поширюється на усі поточні
рахунки боржника, у тому числі ті, що
будуть відкриті боржником після
винесення державним виконавцем
постанови про арешт майна.

Отже, дії суб’єкта оскарження по
проведенню повторного арешту майна
боржника, не відповідають
вищезазначеним нормам, при цьому що не
направлення таких даних про скасування
попередньої постанови про арешт коштів
до банківських установ, зробило
неможливим добровільне виконання
боржником рішення суду. Як наслідок,
було винесено суб’єктом оскарження
постанову про стягнення виконавчого
збору.

Оскарження рішень, дій або
бездіяльності державного виконавця та
інших посадових осіб державної
виконавчої служби має відбуватися
згідно зі статтею 13 Закону України «Про
державну виконавчу службу», частиною
третьою статті 6, частиною першою
статті 12, статтею 82 Закону України «Про
виконавче провадження».

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про державну виконавчу службу» дії
або бездіяльність державного
виконавця можуть бути оскаржені до
вищестоящої посадової особи або до
суду у порядку, встановленому законом.
Незважаючи на те, що в цій статті не
зазначено можливість оскарження
рішення державного виконавця, іншими
статтями цього Закону та інших
законодавчими актами передбачено
можливість оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця.
Так, згідно з частиною третьою статті 6
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця
можуть бути оскаржені в порядку,
встановленому цим Законом, а
відповідно до частини першої статті 12
цього Закону сторони виконавчого
провадження мають право оскаржувати
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця з питань
виконавчого провадження у порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до статей 383, 384 ЦПК та статті
82 Закону України «Про виконавче
провадження» скарги на рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або начальника відділу державної
виконавчої служби, державних
виконавців і посадових осіб
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України та
відділів державної виконавчої служби
(далі – ВДВС) Головного управління
юстиції Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, обласного,
Київського та Севастопольського
міських управлінь юстиції, що
стосуються виконання судових рішень,
подаються до суду, який видав
виконавчий документ.

Під час слухання даної скарги, ВДВС
добровільно виконано вимоги щодо
зняття арешту коштів боржника за
попередньою ухвалою суду, та боржником
20.11.2014 року добровільно виконано
виконавчий лист та сплачено стягувану
кошти (а.с.78).

У разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов’язує державного виконавця або
іншу посадову особу ДВС задовольнити
вимогу заявника та усунути порушення
або іншим шляхом поновлює його
порушені права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі наведеного, відповідно до
Закону України „Про виконавче
провадження”, ст. ст. 60, 209-210, 383-387 ЦПК
України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити

Скасувати постанову заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Івано-Франківського
міського управління юстиції ОСОБА_4 від
21.07.2014 року (ВП №42381781) про арешт коштів
боржника (Івано-Франківської обласної
організації ТСО України) та скасувати
постанову заступника начальника
відділу державної виконавчої служби
Івано-Франківського міського
управління юстиції ОСОБА_4 від 21.07.2014
року (ВП №42381781) про стягнення з
боржника виконавчого збору.

Ухвала суду набирає
законної сили після закінчення строку
подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя
Польська М.В.