Провадження 6/127/2333/14
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014
року
Вінницький міський суд
Вінницької області

в складі головуючого судді Федчишена
С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов’язань,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції ОСОБА_1 звернувся в суд з
поданням про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов’язань.

Подання мотивовано тим, що на виконанні
в відділі ДВС ВРУЮ знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання постанови №АБ2064247 виданої
27.08.2014 року УДАІ УМВС України про
стягнення з ОСОБА_2 на користь держави
штрафу у розмірі 520 грн. З метою
фактичного виконання боржником своїх
боргових зобов’язань перед
стягувачем, в межах суми боргу, та
беручи до уваги те, що на даний час
рішення суду боржником не виконуються
належним чином, державний виконавець
просить задовольнити його подання та
тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України до виконання ним
своїх зобов’язань.

Державний виконавець в судове
засідання не з’явився.

Дослідивши матеріали подання, оцінивши
докази в їх сукупності, суд приходить
до висновку, що в його задоволенні слід
відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції
України, кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишати
територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі до
неї, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною. На
здійснення цих прав не може бути
встановлено жодних обмежень, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в’їзду
в Україну громадян України»,
громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі паспорта
у випадку, зокрема, якщо він ухиляється
від виконання зобов'язань, покладених
на нього судовим рішенням, - до
виконання зобов'язань; громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон у випадках, передбачених
пунктами 1-9 частини першої цієї статті,
і до таких обставин віднесено, зокрема,
наявність в особи невиконаних
зобов'язань, покладених на неї судовим
рішенням.

Частиною 1 ст. 377-1 ЦПК України
передбачено право державного
виконавця на звернення до суду з
поданням про тимчасове обмеження
боржника — фізичної особи або
керівника боржника — юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб),
погодженим з начальником відділу
державної виконавчої служби.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконанні в відділі ДВС ВРУЮ
знаходиться виконавче провадження з
примусового виконання постанови
№АБ2064247 виданої 27.08.2014 року УДАІ УМВС
України про стягнення з ОСОБА_2 на
користь держави штрафу у розмірі 520 грн.

Як вбачається з матеріалів подання,
державним виконавцем відкрито
виконавче провадження по якому в
ОСОБА_2 існує заборгованість, однак
суду не надано доказів про наявність чи
відсутність заборгованості.

Також суду не надано жодних доказів,
які б давали підстави вважати, що
боржник може виїхати за межі України,
не виконавши вказане зобов’язання, та
доказів, які б свідчили, що боржник
умисне ухиляється від виконання
зобов’язання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
норма ст. 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну
громадян України» кореспондується з
фактом наявності паспорту для виїзду
за кордон. При цьому, державний
виконавець не надав суду жодних
доказів того, що боржник ОСОБА_2 має
паспорт для виїзду за кордон або
звернувся до відповідних органів з
метою одержання такого документа, що
об’єктивно свідчило б про намір
боржника залишити межі України.

Враховуючи вищевказані обставини і
зважаючи на положення вказаних норм,
суд приходить до переконання про
відсутність достатніх підстав для
задоволення даного подання.

На підставі викладеного, згідно ст. 33
Конституції України, ст. 6 Закону
України «Про порядок виїзду з України і
в’їзду в Україну громадян України»,
керуючись ст. 3771 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

В задоволені подання
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України
до виконання ним своїх зобов’язань –
відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п’яти днів з дня її проголошення. У
разі, якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п’яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя: