інстанції - Черних О. М.Номер
провадження 22-ц/788/1941/14 Суддя-доповідач -
Білецький О. М. Категорія - 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Білецького О. М.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Кредитної спілки «Громадська
каса» та за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м.Суми від 05 лютого 2014 року

у справі за позовом Кредитної спілки
«Громадська каса», правонаступником
вимог якої є ОСОБА_5, до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення процентів за
користування кредитом,

в с т
а н о в и л а :

25 грудня 2013 року КС «Громадська каса»
звернулася до суду із вказаним позовом.

Уточнені вимоги (а.с.30) мотивувала тим,
що внаслідок не виконання умов
укладеної між КС «Громадська каса» та
ОСОБА_3 кредитної угоди від 02 жовтня 2007
року №2375, рішенням Ковпаківського
районного суду м.Суми від 28 грудня 2011
року з відповідачів: позичальника та
поручителя солідарно стягнуто 8095 грн. 75
коп. боргу, з яких 3457 грн. 32 коп.
заборгованість по тілу кредиту.
Оскільки ці кошти відповідачі
остаточно сплатили лише 07 березня 2013
року, позивач просив стягнути з ОСОБА_3
та ОСОБА_4 солідарно заборгованість по
процентах за користування кредитом за
період з 09 грудня 2010 року по 06 березня
2013 року в загальному розмірі 3918 грн. 83
коп.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми 05 лютого 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь КС «Громадська каса» 2500 грн.
заборгованості по процентах, та по 114
грн. 40 коп. з кожного судового збору.

В апеляційній скарзі КС «Громадська
каса», посилаючись на неповноту
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків фактичним
обставинам та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення суду змінити
та задовольнити позов повністю,
стягнувши з відповідачів солідарно 3918
грн. 83 коп. процентів за користування
кредитом.

Вважає, що суд неправильно застосував
положення ст.551 ЦК України, яка надає
право суду зменшити розмір неустойки, у
той час як заявлялися вимоги про
стягнення процентів за користування
кредитом.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, посилаючись на неповноту
з'ясування обставин справи,
невідповідність висновків фактичним
обставинам та порушення норм
матеріального і процесуального права,
просять зазначене рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Вказують, що не враховано намагання
позивача обманути суд нарахуванням
безпідставно завищеної суми
заборгованості, яка більше ніж в чотири
рази перевищувала суму кредиту, а лише
потім була уточнена і зменшена, що є
порушенням прав споживача. Вважають, що
строк дії поруки закінчився, тому
відсутні підстави для стягнень з
поручителя.

Заслухавши пояснення правонаступника
позивача, та відповідача ОСОБА_3,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційних скарг і вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що обидві
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
і вбачається з матеріалів справи, 20
лютого 2001 року КС «Громадська каса»
зареєстрована як юридична особа про що
видано свідоцтво серії АОО №111201 (а.с.159)

Відповідно до свідоцтва від 25 січня 2005
року серії КС №638, виданого на підставі
рішення Державної комісії з
регулювання ринків фінансових послуг
України від 25 січня 2005 року №3379,
Кредитна спілка «Громадська каса» була
зареєстрована як фінансова установа
(а.с.160).

Згідно з п.2.1 ст.2 Статуту кредитної
спілки «Громадська каса» (далі - Статут)
кредитна спілка має на меті фінансовий,
майновий, юридично-правовий та
соціальний захист стану її членів
шляхом залучення їх особистих
заощаджень для взаємного їх
використання і кредитування (а.с.133-145).

Відповідно до п.6.1 ст.6 Статуту кредитна
спілка приймає вступні та обов'язкові
пайові та інші внески від членів
спілки; надає кредити своїм членам на
умовах їх платності, строковості та
забезпеченості у готівковій та
безготівковій формі.

Пунктом 13.3 Статуту встановлено порядок
прийняття до складу членів кредитної
спілки на підставі особисто підписаної
анкети-заяви.

Положеннями п.14.1 ст.14 Статуту
передбачено, право членів кредитної
спілки одержувати від кредитної спілки
фінансові послуги, в тому числі
отримувати кредити у розмірах виходячи
з розрахунку співвідношення 1 до 10,
тобто - суми особистих вкладів до суми
кредиту, що залучається ним в кредитній
спілці.

Пунктом 21.1 ст.21 Статуту визначено право
кредитної спілки надавати кредити лише
своїм членам на умовах та на строк,
визначені відповідним положенням
кредитної спілки, затвердженим
спостережною радою, на підставі заяви
члена спідки за рішенням кредитного
комітету.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за його заявою від
02 серпня 2007 року прийнятий у члени КС
«Громадська каса» (а.с.132).

Між ним та КС «Громадська каса» було
укладено кредитну угоду від 02 жовтня 2007
року №2375 (далі - Угода), згідно з якою
ОСОБА_3 надано короткостроковий
фінансовий кредит у сумі 4000 грн. на
строк до 365 днів по 26 вересня 2008 року
(п.2.1.1), зі сплатою за користування
коштами 36% річних, які нараховуються
щоденно на залишок заборгованості
(п,2.2.3), 1% від суми наданого кредиту
комісії за банківсько-касове
обслуговування та сплатою до
резервного фонду 2% від суми кредиту
(п.2.2.1, 2.2.2) (а.с.3-4).

Відповідно до п.2.3.3 цієї Угоди
позичальник зобов'язався сплатити
підвищену процентну ставку у розмірі 1%
від суми простроченої заборгованості
по кредиту за кожен день з моменту
виходу кредиту на прострочку і до його
повного погашення.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитною угодою у цей же день між КС
«Громадська каса» та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, була укладена угода
поруки, за умовами якої поручитель
зобов'язалася відповідати перед
кредитором по зобов'язаннях ОСОБА_3
(а.с.5).

Рішенням Ковпаківського районного
суду м.Суми від 28 грудня 2011 року
стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно
на користь КС «Громадська каса»
заборгованість станом на 26 липня 2011
року за кредитною угодою в розмірі 8095
грн. 75 коп. (а.с.8-9).

Цим рішенням встановлено, що зазначена
сума складалась: із тіла кредиту - 3457
грн. 32 коп., який існував у незмінному
розмірі з 09 грудня 2009 року, процентів -
3638 грн. 43 коп. та пені - 1000 грн.

Як убачається з виписок по особовому
рахунку в ПАТ «Фінанси та Кредит»
відповідачі сплачували заборгованість
по тілу кредиту наступним чином: 07
грудня 2012 року - 910 грн. 90 коп., 04 січня 2013
року - 542 грн. 93 коп., 08 лютого 2013 року - 542
грн. 93 коп., 07 березня 2013 року - 1397 грн. 73
коп. (а.с.31-44).

За таких в цілому правильно і з
достатньою повнотою встановлених
обставин суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що у порушення ст.ст.526,
527, 530, 554 ЦК України відповідачі не
виконали умови кредитної угоди
забезпеченої порукою, а стягнуту за
рішенням суду від 28 грудня 2011 року
заборгованість по тілу кредиту
погасили лише 07 березня 2013 року, а тому
з них, як солідарних боржників, на
користь кредитодавця слід стягнути
нараховані у період з 09 грудня 2010 року
по 06 березня 2013 року проценти за
користування кредитними коштами в
загальному розмірі 3918 грн. 83 коп.

Зменшуючи на підставі ст.551 ЦК України
визначений розмір стягнення до 2500 грн.,
місцевий суд вважав ці кошти
неустойкою та виходив з того,
відповідачі є пенсіонерами з незначним
розміром пенсії, мають незадовільний
стан здоров'я і змушені нести значні
витрати на лікування (а.с.76, 77, 95-97).

Однак такі висновки суду частково не
відповідають фактичним обставина
справи і ґрунтуються на неправильному
застосуванні та порушенні норм
матеріального і процесуального права.

Виходячи із системного аналізу
положень ч.1 ст.9 Закону України «Про
ліцензування певних видів
господарської діяльності», ч.1 ст.1, ст.4,
ст.34 Закону України «Про фінансові
послуги та державне регулювання ринків
фінансових послуг», ч.ч.1, 2 ст.1. ст.8
Закону України «Про кредитні спілки» (в
редакції на час укладення сторонами
кредитної угоди), кредитна спілка
вправі з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів надавати кредити
своїм членам на умовах їх платності,
строковості та забезпеченості в
готівковій та безготівковій формі, що
не потребує ліцензування.

Норми Прикінцевих положень Закону
України «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» від 02 червня
2011 року №3462-VI (введено в дію з 09 січня 2012
року) на спірні правовідносини не
поширюються.

Тобто, позивач без отримання
спеціального дозволу (ліцензії) вправі
був надавати вищеназваний кредит
своєму члену - ОСОБА_3 та нараховувати
проценти за весь період існування
простроченої заборгованості. Вказані
факти також убачаються з вищеназваного
рішення суду, яке в силу ч.3 ст.61 ЦПК
України є преюдиційним.

Відповідачі подали заяву про
застосування строків позовної
давності тільки 13 березня 2014 року до
апеляційного суду (а.с.75).

Проте, згідно з ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки рішення по суті спору
ухвалюється судом першої інстанції, а
на стадії апеляційного провадження
тільки здійснюється перевірка його
законності й обґрунтованості, то заява
про застосування строку позовної
давності може бути розглянута, якщо
вона подана під час розгляду справи в
суді першої інстанції.

Матеріали справи не містять жодних
відомостей про те, що відповідачі
зверталися до суду першої інстанції із
такою заявою, тому колегія суддів не
вбачає законних підстав для
застосування визначеного ст.257 ЦК
України трирічного строку позовної
давності та до обмеження розміру
стягнень періодом з 25 грудня 2010 року до
06 березня 2013 року.

Відповідно до уточненого розрахунку
позивача, правильність механізму якого
не оспорюється (а.с.30), КС «Громадська
каса» нараховувала відсотки за
користування кредитом з 09 грудня 2010
року по 06 березня 2013 року виходячи з 36%
річних.

Крім того, паралельно нею нараховані
відсотки за користування кредитом з 25
грудня 2012 року по 06 березня 2013 року,
виходячи із ставки 1% за кожен день
прострочення.

Однак, одночасне нарахування за період
прострочення 25 грудня 2012 року по 06
березня 2013 року встановленої
процентної ставки та підвищеної
процентної ставки суперечить п.2.3.3
кредитної угоди, яким передбачено, що з
моменту виходу кредиту на прострочку і
до його повного погашення
застосовується підвищена відсоткова
ставка в розмірі 1 % від суми
простроченої заборгованості за кожен
день.

Таким чином, діючи в межах позовних
вимог, колегія суддів вважає, що за
вказаний період безпідставним було
додаткове нарахування процентів у
розмірі 36% річних.

Заборгованість по відсоткам підлягає
стягненню в загальному розмірі 3791 грн.
92 коп., з яких:

- 2380,22 грн. - за 698 днів з 09 грудня 2010 року
по 06 листопада 2012 року із суми боргу
3457,43 грн. при відсотковій ставці 36%
річних;

- 99,91 грн. - за 30 днів з 07 листопада 2012
року по 06 грудня 2012 року із суми боргу
3376,49 грн. при відсотковій ставці 36%
річних,

- 44,29 грн. - за 18 днів з 07 грудня 2012 року по
24 грудня 2012 року із суми боргу 2465,59 грн.
при відсотковій ставці 36% річних,

- 221,85 грн. - за 9 днів 25 грудня 2012 року по 03
січня 2013 року із суми боргу 2465,59 грн. при
відсотковій ставці 1% у день;

- 673,05 грн. - за 35 днів з 04 січня 2013 року по
07 лютого 2013 року із суми боргу 1922,66 грн.
при відсотковій ставці 1% в день;

- 372,60 грн. - за 27 днів з 08 лютого 2013 року
по 06 березня 2013 року із суми боргу 1379,73
грн. при відсотковій ставці 1% в день.

Визначені до сплати підвищені відсотки
не є неустойкою, а тому місцевий суд
безпідставно застосував до спірних
правовідносин положення ст.551 ЦК
України та зменшив належний до
стягнення розмір основної
заборгованості - процентів.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

За умовами кредитного договору,
кінцевий строк виконання основного
зобов'язання - визначений до 26 вересня
2008 року включно (підп.2.1.1).

Пунктом 3.1 угоди поруки від 02 жовтня 2007
року визначено, що строком припинення
поруки є припинення забезпеченого нею
зобов'язання (а.с.5).

Така умова договору не є встановленими
сторонами строками припинення дії
поруки, оскільки суперечить ч.1 ст.251, ч.1
ст.252 ЦК України, тому в даному випадку
підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559
ЦК України, яка передбачає, що у
випадку, коли такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом 6 місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя

З роз'яснень п.24 постанови Пленуму
ВССУ « Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів що виникають з кредитних
правовідносин » від 30 березня 2012 року
№5 слідує, що якщо кредитним договором
не визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

Вказаний строк звернення з вимогою до
поручителя кредитор безумовно
пропустив, оскільки навіть з моменту
виконання основного зобов'язання (07
березня 2013 року) до дня звернення з
даним позовом (25 грудня 2013 року) пройшло
значно більше шести місяців.

На підставі викладеного колегія суддів
приходить до висновку про те, що порука
припинилась, а тому місцевий суд
безпідставно стягнув кошти з ОСОБА_4

За таких порушень рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню у
частині вирішення позовних вимог до
ОСОБА_4 з ухваленням нового рішення про
відмову у задоволенні позову до неї.

У частині вирішення позовних вимог до
ОСОБА_3 це рішення місцевого суду
потрібно змінити, визначивши остаточно
до стягнення з нього 3791 грн. 92 коп.
процентів за користування кредитом на
користь ОСОБА_5, якого ухвалою
апеляційного суду Сумської області від
04 листопада 2014 року, згідно з договором
про відступлення права вимоги від 07
липня 2014 року, залучено до участі у
справі в якості правонаступника КС
«Громадська каса» (а.с.155).

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України,
пропорційно до задоволених на 96,7%
позовних вимог (3791,92 грн. х 100% : 3918,83 грн.)
з ОСОБА_3 на користь даного позивача
слід стягнути 221 грн. 83 коп. повернення
судового збору за першу інстанцію (229,40
грн. х 96,7%2).

Апеляційна скарга позивача задоволена
на 91% (3918,83 грн. - 2500 грн. = 1418,83 грн.; 3791,92
грн. - 2500 грн. = 1291,83 грн.; 1291,83 грн. х 100% :
1418,83 грн. = 91%), тому з ОСОБА_3 на його
користь необхідно стягнути 110 грн. 84
коп. (121,80 грн. х 91%) повернення судового
збору за апеляційну інстанцію.

Усього з даного відповідача на користь
ОСОБА_5 підлягає до стягненню 221 грн. 83
коп. + 110 грн. 84 коп. = 332 грн. 67 коп.
судового збору.

Відповідачі судовий збір за
апеляційний перегляд не сплачували,
посилаючись на положення ч.3 ст.22 Закону
України «Про захист прав споживачів».

Однак питання сплати судового збору
врегульовані Законом України «Про
судовий збір», п.7 ч.1 ст.5 якого вказує,
що фізичні особи звільняються від
сплати судового збору виключно у тих
випадках, коли вони звертаються з
позовами, спрямованими на захист їхніх
прав споживачів, тобто коли вони у
справі мають процесуальний статус
позивачів.

Отже, законних підстав для їх
звільнення від оплати апеляційної
скарги судовим збором не убачається.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_4
підлягають повному задоволенню, тому
половину належної до сплати суми
судового збору за апеляційний
перегляд: 121 грн. 80 коп. х 50% = 60 грн. 90
коп. потрібно стягнути на користь
держави із ОСОБА_5

При відмові ОСОБА_3 у задоволенні його
вимог апеляційної скарги, з нього на
користь держави належить стягнути 121
грн. 80 коп. х 50% = 60 грн. 90 коп. судового
збору за розгляд справи в апеляційному
суді.

Керуючись ст.ст.88, 303, п.2, 3 ч.1 ст.307, п.3, 4
ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

в и р і
ш и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної
спілки «Громадська каса»,
правонаступником вимог якої є ОСОБА_5,
та апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 05 лютого 2014 року у частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_4
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог
до ОСОБА_4.

Рішення Ковпаківського районного суду
м.Суми від 05 лютого 2014 року у частині
вирішення позовних вимог до ОСОБА_3
змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 3791
грн. 92 коп. (три тисячі сімсот дев'яносто
одну гривню 92 копійки) процентів за
користування кредитом та 332 грн. 67 коп.
(триста тридцять дві гривні 67 копійок)
повернення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 60
грн. 90 коп. (шістдесят гривень 90 копійок)
судового збору за розгляд справи в
апеляційному суді.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 60
грн. 90 коп. (шістдесят гривень 90 копійок)
судового збору за розгляд справи в
апеляційному суді.

Рішення набрало законної сили з
моменту його проголошення і з цього
часу протягом двадцяти днів може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -