Справа № 450/545/14
Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський
Провадження № 22-ц/783/4938/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Куцика І.Б.,

з участю представника ПАТ "Комерційний
банк "Надра" - Подановського Т.Р.,
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
"Комерційний банк "Надра" на рішення
Пустомитівського районного суду
Львівської області від 17 квітня 2014 року
у справі за позовом публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" до відділу державної
виконавчої служби Золочівського РУЮ,
приватного підприємства
"Спеціалізоване підприємство "Юстиція",
ОСОБА_3, третя особа - ОСОБА_5 про
визнання прилюдних торгів недійсними,
скасування протоколу та визнання
недійсним акту державного виконавця,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитівського районного
суду Львівської області від 17 квітня 2014
року в задоволенні вищезазначеного
позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ
"Комерційний банк "Надра".

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що підставою для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна,
затвердженим наказом Міністерства
юстиції України від 27 жовтня 1999 року
№68/5 та зареєстрованого в указаному
Міністерстві 2 листопада 1999 року за
№745/4038 (далі - Тимчасове положення).

Апелянт, зокрема, зазначає, що одним із
порушень правил підготовки торгів є
опублікування інформаційного
повідомлення в неналежному виданні або
порушення його опублікування,
невідповідність змісту інформаційного
повідомлення вимогам, встановленим п.
3.6-3.10 Тимчасового положення.

Апелянт стверджує, що він, як
іпотекодержатель, був позбавлений
права залишити за собою право придбати
предмет іпотеки за початковою ціною
шляхом заліку своїх забезпечених вимог
в рахунок ціни майна, на підставі ст. 49
Закону України "Про іпотеку".

Апелянт просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення представників,
дослідивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Окрім цього, рішення суду повинно також
бути законним і справедливим, що
відповідає змісту статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950).

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції. Апеляційний
суд не обмежений доводами апеляційної
скарги, якщо під час розгляду справи
буде встановлено неправильне
застосування норм матеріального права
або порушення норм процесуального
права, які є обов'язковою підставою для
скасування рішення. (ч.ч. 1 і 3 ст. 303 ЦПК
України).

Судом встановлено, що 30 жовтня 2013 року
Львівською філією приватного
підприємства "Спеціалізоване
підприємство "Юстиція" складено
протокол № 03/346/13/і-1 проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
(предмету іпотеки), що є власністю
ОСОБА_6, ОСОБА_7 (АДРЕСА_1), відповідно до
якого переможцем торгів визнано ОСОБА_3

На прилюдних торгах було реалізовано
належне боржникам ОСОБА_6, ОСОБА_7 майно,
а саме - земельна ділянка, площею 0,1012 га
за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер
:01:002:0759. Реалізацію майна
здійснено за 75 800,00 грн. (без ПДВ), які
повністю сплачено переможцем.

Відмовляючи в задоволенні позову про
визнання торгів недійсними, місцевий
суд виходив з того, що підготовка та
проведення прилюдних торгів відбулися
з дотриманням порядку, визначеного
діючим законодавством, а позивач не
довів, що такі проведені з порушенням
вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
права та інтересу .

Згідно із ч. 2 ст. 16, ст. 215 ЦК України,
одним із способів захисту порушеного
права є визнання недійсним правочину,
укладеного з недодержанням вимог,
установлених чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернуто стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак, є правочином.

Таким чином, ураховуючи, те що
відчуження майна з прилюдних торгів
відноситься до угод купівлі-продажу,
така угода може визнаватись недійсною
на підставі норм цивільного
законодавства про недійсність
правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України).

Необхідно також зазначити, що оскільки
виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України,
підставами недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження", до призначення прилюдних
торгів, у тому числі щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57
цього Закону), то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7
ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст.
57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

Оскільки, як убачається із заяви про
перегляд судових рішень і матеріалів
справи, підставами для пред'явлення
позову про визнання прилюдних торгів
від 3 лютого 2004 року недійсними є як
недодержання державним виконавцем
вимог Закону України "Про виконавче
провадження", так і недодержання
спеціалізованою організацією - філією
"Чернівецький аукціонний центр" - вимог
Тимчасового положення про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна, то при
вирішенні позову про визнання
прилюдних торгів недійсними суду
необхідно було встановити такі факти:
чи мало місце порушення вимог
Тимчасового положення та інших норм
при проведенні прилюдних торгів; чи
вплинули ці порушення на результати
торгів; чи мало місце порушення прав і
законних інтересів позивачів, які
оспорюють результати торгів.

До вказаного правового висновку дійшов
Верховний Суд України при розгляді
справи № 6-116цс12 (постанова від 24 жовтня
2012 р.), який в обов'язковому порядку
повинен враховуватися судами на
підстави вимог ст. 360-7 ЦПК України.

Як убачається з мотивів позовної заяви
та доводів апеляційної скарги, позивач,
як на підставу для визнання недійсними
прилюдних торгів посилається на те, що
повідомлення про проведення повторних
прилюдних торгів не розміщено у двох
засобах масової інформації, а його
зміст не відповідає вимогам,
передбаченим пп. 3.6.5. та 3.6.6 п. 3.6
Тимчасового положення. Також, на думку
позивача, порушено порядок розрахунків
за придбане майно, оскільки позивач як
стягувач не отримав усі кошти, отримані
від реалізації майна боржників.

Відмовляючи в задоволенні позову,
районний суд обґрунтовано виходив з
того, що певні невідповідності дій щодо
проведення прилюдних торгів, допущені
з боку торговельної організації не
порушують права позивача, який
безпосередньої участі у торгах не брав.

Доводи апелянта про те, що такі
невідповідності призвели до порушення
прав невизначеного кола осіб,
потенційних покупців не заслуговують
на увагу, оскільки відповідно до
положень ч. 1 ст. 3 ЦПК України особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

В ході розгляду справи судом першої
інстанції обставин, пов'язаних з
встановленням факту порушення,
невизнання або оспорення прав, свобод
чи інтересів саме позивача не
встановлено.

Як безспірно встановлено під час
розгляду справи судом апеляційної
інстанції, дії державного виконавця
щодо оцінки майна боржника, його
переоцінки або будь-які інші дії
(рішення) щодо реалізації майна
боржників, зокрема, правил проведення
прилюдних торгів, позивачем не
оскаржувались.

Щодо неперерахування коштів, отриманих
від реалізації майна боржників
стягувачу, то ця обставина не може бути
підставою для визнання недійсними
прилюдних торгів, а може бути
перевірена на підставі скарги, поданої
стягувачем як учасником виконавчого
провадження.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги в частині
незастосування місцевим судом
положень ст. 49 Закону України "Про
іпотеку", виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи,
реалізація майна на прилюдних торгах
відбулася в межах виконавчого
провадження № 37847251 з примусового
виконання рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 9 листопада
2012 року в справі № 1319/7576/2012 про
стягнення солідарно з боржників ОСОБА_6
ОСОБА_7 (боржником за яким є лише
ОСОБА_6.) на користь банку
заборгованості у розмірі 1 218 750,29 грн.,
хоча це саме майно виступає предметом
договору іпотеки від 18 червня 2008 року,
укладеного з метою забезпечення
виконання зобов'язання за кредитним
договором, укладеним між банком та
ОСОБА_6

Проте, позивачем не надано суду доказів
про звернення стягнення на предмет
іпотеки в порядку, передбаченому саме
Законом України "Про іпотеку". Тобто,
таке рішення не приймалося.

У зв'язку з наведеним вище, колегія
суддів доходить висновку, що за
наявності на виконанні у державній
виконавчій службі виконавчого листа
про стягнення заборгованості та за
відсутності рішень про звернення
стягнення на предмет іпотеки
реалізація майна повинна проводитися в
загальному порядку, передбаченому
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації нерухомого майна.

Положення ст. 49 Закону України "Про
іпотеку" підлягають застосуванню при
проведенні торгів з реалізації
переданого в іпотеку майна при
зверненні на нього стягнення у порядку
та спосіб, що передбачені цим Законом.

В даному випадку державним виконавцем
повинні були бути використані
механізми, визначені в ст. 62 Закону
України "Про виконавче провадження", за
наявності для цього достатніх підстав,
зокрема, наявності факту про те, що
прилюдні торги, проведені після уцінки
майна, знову не відбулися. Таких
обставин при розгляді даної справи
судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що оскаржене судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, а відтак,
апеляційну скаргу належить відхилити і
залишити оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Надра» відхилити.

Рішення Пустомитівського районного
суду Львівської області від 17 квітня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.