Справа № 686/8359/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2014 р.
м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд
Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Греховій Г.Ю.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Хмельницькому цивільну
справу за позовною заявою ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку,
посилаючись на те, що 26 липня 2000 року
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
був посвідчений договір дарування
житлового будинку з надвірними
будівлями по АДРЕСА_1.

В договорі дарування від 26.07.2000 р.
зазначено, що ОСОБА_5 (даритель)
подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар
житловий будинок під АДРЕСА_1. На цій
земельній ділянці розташовано:
глинобитний обкладений цеглою
житловий будинок А-1 житловою площею 43,6
м2, цегляний хлів Б-1 (а фактично ще один
житловий будинок), б. цегляний хлів В,
цегляний гараж Г, цегляний гараж Д,
цегляний хлів Е, цегляна вбиральня 3,
цегляна вбиральня К. В договорі жодним
чином не вказано, що в будинку проживає
і зареєстрована ще одна сім'я. На той
час діти позивача - ОСОБА_7 і ОСОБА_8 були
неповнолітніми, їх інтереси таким
чином були порушені.

Позивач вважає, що договір дарування
житлового будинку від 26.07.2000 р. не
відповідає вимогам закону.

Статтею 48 ЦК України (в ред. 1963 року)
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону, в тому числі ущемлює
особисті або майнові права
неповнолітніх дітей.

ОСОБА_2 посилається на те, що даний
договір був укладений між ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 з метою здобуття юридичного
механізму для виселення сім'ї позивача
з будинку і задля того, щоб позбавити
чоловіка позивача можливості
визнавати право на побудоване ними
нерухоме майно. Договір є фіктивною
угодою, укладеною про людське око, про
що позивачу стало відомо у 2011 р. ОСОБА_5
після укладення цього договору
залишився проживати у вказаному
будинку, і, маючи довіреність від
ОСОБА_3 на управління і розпорядження
цим же будинком, фактично залишався
його володільцем. ОСОБА_3 не вчиняла дій
по переоформленню на себе договорів із
обслуговуючими організаціями, такими
як ВАТ «Хмельницькгаз», КП
"Хмельницькводоканал», КП
«Спецкомунтранс», ВАТ
«Хмельиицькобленерго».

ОСОБА_3 не вчиняла дій по
переоформленню на себе права власності
або ж права користування земельною
ділянкою, на якій розташовані об'єкти
нерухомого майна, які начебто вона
отримала в дар від ОСОБА_5, адже згідно
державного акту на землю, саме ОСОБА_6,
яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1. по день своєї
смерті залишався власником земельної
ділянки по АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 58 ЦК України (в ред. 1963
року) недійсною є угода, укладена лише
про людське око, без наміру створити
юридичні наслідки (удавана угода).

Позивач, як дочка ОСОБА_5, прийняла
спадщину і вважає, що за таких обставин
має право на подання позову про
визнання договору дарування недійсним
з огляду на те, що він є удаваною угодою.

Позивач просить визнати недійсним
договір дарування житлового будинку з
надвірними будівлями, що знаходиться
по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 26 липня 2000 р., посвідчений
приватним нотаріусом Хмельницького
міського нотаріального округу.

У судовому засіданні представник
позивач позовні вимоги підтримала, з
підстав, викладених у позовній заяві,
просила позов задовольнити,
посилаючись на те, що договір дарування
житлового будинку від 26.07.2000 р. не
відповідає вимогам закону.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання
не прибула, звернувшись до суду з
заявою про розгляд справи у її
відсутність, позов не визнала,
пояснивши, що підстави для задоволення
позову відсутні. ОСОБА_5 усвідомлював,
що він укладає договір дарування
житлового будинку, до укладення
договору дарування його ніхто не
примушував, це була його воля. Просить
застосувати строк позовної давності.

Заслухавши пояснення представника
позивача, свідка, дослідивши матеріали
справи, суд знаходить позов таким, що не
підлягає задоволенню.

Згідно ст. 48 Цивільного кодексу
Української РСР (ред. 1963 р.), який був
чинним на час виникнення
правовідносин, недійсною є угода, яка
не відповідає вимогам закону.

Згідно ст. 58 Цивільного кодексу
Української РСР (ред. 1963 р.), який був
чинним на час виникнення
правовідносин, недійсною є угода,
укладена лише про людське око, без
наміру створити юридичні наслідки
(удавана угода).

Судом встановлено, що 26.07.2000 р. між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений договір
дарування, у відповідності до якого у
власність ОСОБА_3 перейшов житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1.

Договір посвідчений приватним
нотаріусом Хмельницького
нотаріального округу та
зареєстрований у реєстрі за № 4520.

26.07.2000 р. ОСОБА_3 зареєструвала своє
право власності у Хмельницькому бюро
технічної інвентаризації про свідчить
запис у реєстрі прав власності за № 4520.

Вказані обставини свідчать про те, що
сторони вчинили всі необхідні дії,
спрямовані на реалізацію договору
дарування.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_2 не надала суду доказів того, що
договір дарування житлового будинку з
надвірними будівлями по АДРЕСА_1 від 26
липня 2000 року укладений про людське
око.

Суд приходить до висновку, що посилання
позивача на те, що при укладенні
договору дарування означеного
житлового будинку були порушені права
неповнолітніх дітей є безпідставним,
враховуючи наступне.

1 січня 2006 року набрав чинності Закон
України "Про основи соціального
захисту бездомних громадян і
безпритульних дітей", відповідно до ст.
12 якого для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
згода органів опіки та піклування.

До набрання чинності цим Законом
законодавство України не передбачало
обов'язкової згоди органу опіки та
піклування на відчуження нерухомого
майна батьків, відносно якого їх діти
мали лише право на користування.

Таким чином, до 1 січня 2006 року згода
органів опіки та піклування на
відчуження нерухомого майна необхідна
була лише у випадку, якщо дитина є
власником (співвласником) майна, що
відчужується.

Згідно ст. 71 Цивільного кодексу
Української РСР (ред. 1963 р.) загальний
строк для захисту права за позовом
особи, права якої порушено (позовна
давність), встановлюється у три роки, а
за позовами державних організацій,
інших кооперативних і громадських
організацій один до одного - в один рік.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалість у 3 роки.

Окрім цього, позивачем пропущено строк
звернення до суду за захистом своїх
прав.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, ст.ст.
56, 57, 71 Цивільного кодексу Української
РСР (ред. 1963 р.), ст. 257 Цивільного кодексу
України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання недійсним договору
дарування житлового будинку відмовити

На рішення через суд першої інстанції,
який його ухвалив, може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Хмельницької області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення, а
особою, без участі якої проголошено
рішення - протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Логінова С.М.

21.10.2014