Справа № 126/2822/14-ц
Провадження № 2/126/762/14
"05" листопада 2014 р.
Бершадський районний суд
в складі головуючого судді Хмель Р.В.
секретар Дончик О. .А.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Бершадь цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
про поділ майна подружжя, -
з 7 липня 2008 року по 10 вересня 2012 року
сторони проживали у зареєстрованому
шлюбі, який рішенням Бершадського
районного суду №202/2751/12 від 10.09.2012 року
було розірвано. За час спільного
проживання ними було придбано майно, а
саме: житловий будинок в АДРЕСА_1 згідно
договору купівлі - продажу,
посвідченого приватним нотаріусом
ОСОБА_3 17.06.2009 року.
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в
якому просить розділити майно
подружжя визнавши за нею право
власності на 1/2 частину житлового
будинку, що розташований в АДРЕСА_1,
стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові
витрати до яких входить судовий збір -617
грн. та 2000 грн. правової допомоги.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
даний будинок вважає спільною сумісною
власністю подружжя, оскільки він був
придбаний під час перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі. Позивачка
зареєстрована у вказаному будинку, там
перебувають її речі, однак так як
відповідач не пускає її до будинку -
змушена винаймати житло.
Від добровільного розподілу
спільнонажитого майна ОСОБА_2
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не
з'явилась, однак, до початку розгляду
справи по суті надала до суду заяву, в
якій позов підтримує та просить справу
слухати у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
двічі не з'явився та не повідомив суд
про причини неявки, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
завчасно та належним чином судовими
Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення), а тому суд
прийшов до висновку про можливість
розгляду справи за наявних у ній
Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі
неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином
повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки
визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.
Як роз`яснено в п. п. 23, 24 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 21
грудня 2007 року №11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановити обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Бершадського районного суду
Вінницької області від 10.09.2012 року (а.с.
6) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який був
зареєстрований 7 липня 2008 року у
виконавчому комітеті Флоринської
сільської ради Бершадського району
Вінницької області - розірвано.

Згідно копії договору купівлі - продажу
від 17.06.2009 року (а.с. 9-10), за час шлюбу між
сторонами, зокрема 17.06.2009 року ОСОБА_2
придбав житловий будинок по АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України
встановлено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним.

Відповідно до ст. 65 Сімейного кодексу
України дружина, чоловік
розпоряджається майном, що є об`єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, за взаємною згодою.

При укладанні договорів одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя.

Таким чином, наявні у справі письмові
докази свідчать про те, що житловий
будинок по АДРЕСА_1 в с. Війтівка
Бершадського району Вінницької
області був придбаний в період шлюбу
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та є об`єктом спільної
сумісної власності подружжя, при
визначенні частки майна подружжя в
розрізі даного спору, суд виходить з їх
рівності, та вважає що сторони є
власниками вказаного майна у рівних
частках.

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу
України, майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу
України визначено, що виділ частки із
майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Статтею 364 Цивільного кодексу України,
встановлено, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина 2 статті 183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

До судових витрат у даній справі
враховано суму сплаченого позивачем
судового збору у розмірі 617 грн. та
витрати на правову допомогу в сумі 2 000
грн., так як вони підтверджені
оригіналами квитанцій.

З огляду на викладене, враховуючи
принципи справедливості,
добросовісності та розумності, згідно
з якими здійснюється цивільно-правове
регулювання суспільних відносин та які
визначають характер поведінки
учасників з точки зору необхідності
сумлінного здійснення ними своїх
цивільних прав і виконання цивільних
обов`язків, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги позивача є законними та
обґрунтованими, а тому підлягають до
задоволення

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 36, 51, 60, 63, 65, 68, 69, 70, 71, 104, 105, 112
Сімейного кодексу України, ст.ст. 364, 368,
370 Цивільного кодексу України,
Постановою Пленуму Верховного суду
України від 21 грудня 2007 року №11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст.ст. 169,
209-215, 224 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину житлового будинку, що
розташований в АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, жителя АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_1, жительки с. Війтівка
Бершадського району Вінницької
області, АДРЕСА_1 судові витрати до яких
входить судовий збір - 617 (шістсот
сімнадцять) грн. та 2000 (дві тисячі ) грн.
витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Вінницької області
через Бершадський районний суд
Вінницької області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня отримання його копії.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом 10
днів з дня отримання його копії.

Суддя Р. В. Хмель