УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

у складі: головуючого
– судді
Труханович В.В.

за участю секретаря           –
Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Харкові подання
державного виконавця Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Жовтневого
відділу державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 звернулась до суду з
поданням про тимчасове ОСОБА_2 у праві
виїзду за межі України.

Своє подання державний виконавець
обґрунтовує наступним.

На примусовому виконанні Жовтневого
ВДВС ХМУЮ перебуває виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа Харківського
окружного адміністративного суду
№2а-11243/11/2070, виданого 15.09.2011 року про
стягнення з ОСОБА_2 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі м. Харкова суми боргу
у розмірі 1 288,80 грн.

Державний виконавець вказує, що
боржник має не виконані зобов’язання
на території України, та ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням, у зв'язку з чим
вона і була змушена звернутися до суду.

Суд, дослідивши матеріали подання
вважає його таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

З тексту подання вбачається, що боржник
має не виконані зобов’язання на
території України, та ухиляється від їх
виконання. У боржника відсутнє майно на
яке можна звернути стягнення, боржник
не надає відомості про
працевлаштування та не вживає заходів
спрямованих на погашення суми боргу за
виконавчим листом.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України,
питання про тимчасове обмеження
боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Положенням ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в’їзд в
Україну громадян України» встановлено,
що громадянинові України може бути
тимчасово відмовлено у видачі
паспорта або громадянинові, який має
паспорт, може бути відмовлено у виїзді
за кордон, зокрема у випадках, якщо
діють неврегульовані аліментні,
договірні чи інші невиконані
зобов’язання - до виконання
зобов’язання або забезпечення
зобов’язань заставою, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, або він ухиляється від
виконання зобов’язань покладених на
нього судовим рішенням, до виконання
зобов’язань.

Ухилення боржника від виконання своїх
зобов'язань є оціночним поняттям.

На думку суду, ухилення від виконання
зобов’язань полягають у навмисному чи
іншому свідомому невиконанні особою
зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і
здійснюється примусове виконання. Це
також є підставою для звернення з
поданням до суду щодо вирішення
питання про застосування до такої
особи тимчасового обмеження у праві
виїзду за межі України.

Суд вважає, що особа, яка має невиконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, поки не буде доведено
протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню.

Отже, задоволення подання про
тимчасове обмеження боржника у праві
виїзду за межі України можливе лише за
умови доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання.

Невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків.

На момент звернення до суду з поданням,
факт ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, повинен вже відбутися і бути
об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

Але, в порушення вимог ст. 10, 60 ЦПК
України, державним виконавцем не
додано до подання належних та
допустимих доказів, наявних у
виконавчому провадженні, які свідчили
б про умисне ухилення ОСОБА_3 від
виконання рішення суду.

Так, у суду відсутні відомості щодо
отримання боржником копії постанови
про відкриття виконавчого провадження,
також відсутні докази направлення та
отримання боржником викликів
державного виконавця, також до
матеріалів подання не додано копії
виконавчого провадження, що
унеможливлює встановлення
достовірності посилань державного
виконавця на проведення виконавчих
дій.

Крім того, на думку суду, державним
виконавцем не вичерпано всіх засобів
примусового виконання рішення суду,
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження», а наявність у
боржника невиконаних зобов’язань не є
підставою для обмеження його у праві
виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
377-1 ЦПК України, Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про порядок виїзду з України
та виїзд в Україну громадян України»,
суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного
виконавця Жовтневого відділу
державної виконавчої служби
Харківського міського управління
юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України –
відмовити.

Відмова в розгляді подання не
перешкоджає повторному зверненню до
суду з тим же поданням після усунення
умов, що були підставою для відмови в
його розгляді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

В.В.
Труханович