АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6906/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач -
Свистунова О.В. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого
Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої
В.Ю., Ремеза В.А.

за участю секретаря Книш К.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, третя особа - Орган опіки та
піклування Павлоградської міської
ради про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У травні 2014 року позивач
звернувся до Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області з позовом до ОСОБА_2, третя
особа - Орган опіки та піклування
Павлоградської міської ради про
стягнення моральної шкоди. Сплативши
судовий збір, згідно чинного
законодавства.

У обґрунтування своїх вимог
посилається на ті обставини, що
відповідачка перешкоджає його
спілкуванню з онуком - ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, не виконує рішення суду,
яким йому визначено час для
спілкування з онуком, вимагає порядок
зустрічей на власний розсуд і такий, що
не передбачений судовими рішеннями,
чим спричиняє моральну шкоду, яку
позивач просить стягнути з
відповідачки на підставі ч.5 ст.159
Сімейного кодексу України у розмірі 500
грн.

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди
200 (двісті) грн. У задоволенні іншої
частини позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
судові витрати в сумі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

У апеляційній скарзі
відповідачка просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позову,
оскільки, рішення першої інстанції
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
апеляційний суд дійшов висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між
сторонами, суд першої інстанції в межах
заявлених вимог та на підставі тих
доказів, що надані були сторонами під
час розгляду справи по суті, у
достатньо повному обсязі з'ясував
права і обов'язки сторін, обставини
справи, перевірив доводи сторін та дав
їм належну правову оцінку, постановив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції
встановлено, що рішенням
Павлоградського міськрайонного суду
від 01 жовтня 2013 року зобов'язано ОСОБА_2
не чинити перешкод ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у
спілкуванні з онуком ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено ОСОБА_5 га
ОСОБА_3 час для спілкування з онуком
кожен тиждень щосуботи з 09 до 18 години
за адресою АДРЕСА_1 у присутності
матері ОСОБА_2 та представника органу
опіки та піклування з урахуванням
стану здоров'я дитини.

11 листопада 2013 року апеляційним
судом Дніпропетровської області
рішення Павлоградського
міськрайонного суду від 01 жовтня 2013
року змінено, встановлено час для
спілкування з дитиною з 09 до 12 години. В
іншій частині рішення залишено без
змін.

14 лютого 2014 року заступником
начальника ВДВС Павлоградського МРУЮ
Гідзулою С.О. внесено подання про
порушення кримінальної справі
відносно ОСОБА_2 за умисне невиконання
рішення суду, в якому зазначено, що на
виконанні знаходиться виконавчий лист
про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити
перешкод ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у
спілкуванні з онуком ОСОБА_4, згідно
рішення суду спілкування повинно
відбуватись щосуботи за адресою
АДРЕСА_1.

13 грудня 2013 року було відкрито
виконавче провадження, відповідну
постанову ОСОБА_2 отримала 18 грудня 2013
року.

19 грудня 2013 року до відділу
надійшла заява ОСОБА_2 згідно з якою
вона не бажає, щоб спілкування
відбувалось за адресою стягувача і
наполягала, щоб спілкування
відбувалось у безпечному для дитини
місці, що суперечило рішенню суду.

24 грудня 2013 року до відділу
надійшла заява від стягувача, згідно
якої жодної суботи боржниця дитину для
спілкування не надала, до заяви були
додані акти, складені фахівцями
Павлоградського міського центру
соціальних служб для сім'ї та молоді.

На боржника двічі накладався штраф за
невиконання рішення суду, станом на 14
лютого 2014 року рішення суду боржником
не виконано.

Як передбачено ч. 5 ст.159
Сімейного кодексу України, особа, яка
ухиляється від виконання рішення суду,
зобов'язана відшкодувати матеріальну
та моральну шкоду, завдану тому з
батьків, хто проживає окремо від
дитини.

Стаття 159 СК України встановлює право
того з батьків, хто проживає окремо від
дитини, на звернення до суду з позовом
про усунення перешкод у спілкуванні з
дитиною та у її вихованні.

Спір щодо участі баби, діда у вихованні
дитини вирішується судом відповідно до
статті 159 Сімейного Кодексу України,
якою зокрема передбачено право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої невиконанням рішення суду
щодо визначення часу для спілкування з
дитиною особі, яка проживає окремо від
дитини.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачка дійсно не
надає дитину для спілкування за
адресою проживання позивача, оскільки,
рішенням суду передбачено спілкування
баби та діда з онуком з урахуванням
стану здоров'я дитини, який на її думку
не дозволяє перебування дитини за
місцем проживання баби, діда, а також
батька, які негативно ставляться до
матері.

Тобто, судом першої інстанції
безперечно встановлено, що
відповідачкою не виконується рішення
суду, яким визначено час та місце
спілкування баби та діда з онуком.

Доводи апеляційної скарги про те, що
дитина хворіє з самого народження і
відносить до категорії дітей з
особливими потребами, тому не надаючи
дитину для спілкування, апелянта
захищає право дитини на здоров*я,
колегія не може взяти до уваги,
оскільки, рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 11
листопада 2013 року було задоволено
апеляційну скаргу ОСОБА_2 та змінено
рішення Павлоградського
міськрайонного суду від 01 жовтня 2013
року саме з урахуванням стану здоров*я
дитини.

Крім того, колегія суддів звертає
увагу, що ОСОБА_2 просила саме змінити
рішення Павлоградського
міськрайонного суду від 01 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
спілкування з онуком, визначення
способу спілкування та участі у його
вихованні, саме в частині часу
спілкування з дитиною, а не скасувати
його повністю.

В частині визначення способу
спілкування та участі у вихованні
дитини ОСОБА_2 не оскаржувала, що
підтверджує її згоду з рішення
Павлоградського міськрайонного суду
від 01 жовтня 2013 року, яке не виконується
на сьогоднішній день.

Вирішуючи питання щодо стягнення
моральної шкоди, суд першої інстанції
правильно дійшов до висновку, що така
шкода спричинена позивачеві, оскільки
остання завдана порушенням його права
на спілкування з онуком.

Разом з тим, позивачем не надано
будь-яких доказів, що об'єктивно б
свідчили про істотність заподіяної
йому моральної шкоди і настання
суттєвих негативних наслідків для його
психологічного та фізичного стану.

Враховуючи матеріальний стан
відповідачки, яка не працює,
знаходиться у відпустці по догляду за
хворою дитиною, отримує аліменти у
незначному розмірі, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
правильного висновку, що позовні
вимоги в частині відшкодування
моральної шкоди з урахуванням вимог
розумності та справедливості
підлягають частковому задоволенню -
шляхом стягнення з відповідача
моральної шкоди в розмірі 200 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують правильність висновків у
рішенніх суду, протирічать вимогам
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, матеріалам справи,
зводяться до переоцінки доказів по
справі.

Судом першої інстанції у
досить повному обсязі з'ясовані права
та обов'язки сторін, обставини справи,
доводи сторін перевірені і їм дана
належна оцінка, справа розглянута у
рамках позовних вимог та на підставі
доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які б могли
призвести до скасування або зміни
рішення суду, судом апеляційної
інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та
конкретні обставини справи, судове
рішення відповідає вимогам норм
матеріального і процесуального права і
тому, колегія апеляційного суду вважає,
що згідно до ст. 308 ЦПК України правових
підстав для скасування рішення не
вбачає, а тому, доводи апеляційної
скарги підлягають відхиленню, а
рішення суду першої інстанції
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 23 червня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В.Свистунова

Судді
В.Ю.Міхеєва

В.А.Ремез