Справа № 353/1062/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2262/2014
Головуючий у 1 інстанції Гавриш Я.М.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В.,
Проскурніцького П.І.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта
Рокетської С.В., відповідачки ОСОБА_4.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 24 вересня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

02.09.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що відповідно до укладеного
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4
договору від 09.01.2007 року, остання
отримала кредит у розмірі 552,20 грн. зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 24% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.
Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) складає між
нею та банком договір, що
підтверджується її підписом у заяві.

Внаслідок неналежного виконання
відповідачем зобов'язань за кредитним
договором станом на 20.08.2014 року за нею
наявна заборгованість в загальній сумі
14086,30 грн., а саме: 3466,43 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 81,95 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 9390,95 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 646,97 грн. штраф
(процентна складова).

У зв'язку з наведеним позивач просив
стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за
кредитним договором в сумі 14086,30 грн.

Відповідно до ухвали Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 23 вересня 2014 року
правильним прізвищем відповідачки є
ОСОБА_4 у зв'язку зі зміною прізвища
ОСОБА_4 на прізвище ОСОБА_4.

Рішенням Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 24
вересня 2014 року відмовлено в
задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Не погодившись з рішенням суду, ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на недоведеність
обставин, які мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи,
неправильне застосування норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Апелянт зазначає, що ухвалюючи
оскаржуване рішення, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про те, що позивачем пропущено строк
позовної давності. Зокрема, судом не
враховано, що сторони у письмовій формі
домовилися про збільшення строку
позовної давності по кредитному
договору до 5 років, що не заборонено
статтею 259 ЦК України. Згідно
кредитного договору банк надав
позичальнику кредит на строк з 09.01.2007
року по 09.01.2008 року, отже саме з 09.01.2008
року починається перебіг строку
позовної давності. 09.06.2008 року
відповідачем на погашення кредитної
заборгованості було внесено 71,38 грн., а
10.04.2012 року - 553 грн., що чітко вбачається
з розрахунку заборгованості. Таким
чином, відповідно до ст. 264 ЦК України
мало місце переривання перебігу
позовної давності, яка відповідно до
ст. 254 ЦК України спливає 10.04.2017 року.
Позивач звернувся в суд у вересні 2014
року, тобто в межах строку позовної
давності.

Суд не дослідив належним чином
розрахунок заборгованості, не дав
належної правової оцінки цьому
документу та не звернув увагу на
переривання строку позовної давності
шляхом сплати заборгованості по
кредиту, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Крім того, на думку апелянта, суд першої
інстанції допустив порушення вимог
ст.ст. 5, 10 ч. 3, 11 ч. 1, 60 ЦПК України.

З цих підстав апелянт просить рішення
Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 24
вересня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ
КБ «ПриватБанк» задовольнити в повному
обсязі.

У засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримала
доводи скарги з наведених в ній
мотивів.

Відповідач ОСОБА_4. в судовому
засіданні доводи апеляційної скарги не
визнала, рішення суду першої інстанції
вважала законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
сторін, дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення; чи
є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення
суду не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки кредитним
договором, укладеним між сторонами
09.01.2007 року, встановлено кінцевий
термін повернення кредиту - 09.01.2008 року,
то саме з цієї дати почався перебіг
строку позовної давності. Згідно Умов
надання кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт), які є
складової кредитного договору, сторони
встановили строк позовної давності за
вимогами про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
кредитним договором тривалістю у 5
років. Позов про стягнення
заборгованості за вказаним кредитним
договором ПАТ КБ «ПриватБанк» здав у
відділення поштового зв'язку для
направлення до Тлумацького районного
суду Івано-Франківської області 01.09.2014
року, що підтверджується конвертом та
штрихкодовим ідентифікатором
№785, пересилання якого можливо
відстежити на сайті «Укрпошта». Тобто
позов надісланий поза межами строку
позовної давності, передбаченого
Умовами. Оскільки відповідач ОСОБА_4
подала до суду письмову заяву про
застосування строку позовної давності,
а позивач не надав суду заяви про
поновлення пропущеного строку та не
надав жодного доказу на підтвердження
того, що строк для звернення в суд з
позовом ним пропущено з поважних
причин, то в задоволенні позову слід
відмовити у зв'язку з пропуском строку
позовної давності.

Колегія суддів з таким висновком суду
не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
09.01.2007 року ОСОБА_4 звернулася із
письмовою заявою до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання їй строкового
кредиту в сумі 552,20 грн. на строк 12
місяців з 09.01.2007 року по 09.01.2008 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2% на місяць на суму
залишку заборгованості за кредитом,
щомісячної винагороди за надання
фінансового інструменту у розмірі 7,45
грн. та одноразової винагороди за
надання фінансового інструменту у
розмірі 50,20 грн. в обмін на зобов'язання
позичальника з повернення кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
зазначені в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка») (Стандарт) строки (а.с. 6
зв.).

В заяві зазначено, що позичальник
ознайомилась та згідна із Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які
були надані їй у письмовій формі, а
також що ця заява разом із
запропонованими ПАТ КБ «ПриватБанк»
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), Тарифами складає між нею та
банком кредитно-заставний договір.
Заява позичальника підписана ОСОБА_4

Згідно вищевказаної Заяви позичальник
зобов'язалась здійснювати погашення
заборгованості щомісяця з 20 по 25 число
кожного місяця шляхом сплати
щомісячних платежів в сумі 59,75 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
Умовами.

Не зважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
відповідач систематично порушувала
строки сплати кредиту, що
підтверджується розрахунком
заборгованості за договором від 09.01.2007
року (а.с. 5).

Пунктом 5.1. Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) встановлено, що при
порушенні позичальником будь-якого із
зобов'язань, передбачених заявою та п.п.
3.2.2., 3.2.3. даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки платежу.

Відповідно до п. 5.3. Умов при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов'язань,
передбачених договором більше ніж на 30
днів, позичальник зобов'язаний
сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. +5%
від суми заборгованості.

За даними розрахунку заборгованості за
договором від 09.01.2007 року (а.с. 5) за
відповідачем станом на 20.08.2014 року
наявна заборгованість в загальній сумі
14086,30 грн., а саме: 3466,43 грн. -
заборгованість по процентам за
користування кредитом, 81,95 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом, 9390,95 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф
(фіксована частина) та 646,97 грн. штраф
(процентна складова).

З урахуванням встановленого та
положень норм матеріального права, які
регулюють спірні правовідносини, а
саме ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612 ЦК України,
вірним є висновок суду, що у
відповідача перед банком мається
заборгованість у вказаній сумі.

Проте, судом неправильно застосовано
наслідки спливу строку позовної
давності, встановлені ст. 267 ЦК України.

Поза увагою суду першої інстанції
залишились дані, наведені в розрахунку
заборгованості ОСОБА_4, з якого
вбачається, що 09.06.2008 року відповідачем
було внесено погашення заборгованості
на суму 71,38 грн., а 10.04.2012 року - на суму 553
грн.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Згідно ч.ч. 1 та 3 ст. 264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново.

Таким чином, суд першої інстанції
помилково дійшов висновку про те, що
позивач звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором з пропуском строку
позовної давності.

З огляду на викладене колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржуване
рішення ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального та
порушенням норм процесуального права,
що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування судового
рішення. А тому рішення Тлумацького
районного суду Івано-Франківської
області від 24 вересня 2014 року підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

В засіданні апеляційного суду
відповідач просила зменшити суму
штрафних санкцій, посилаючись на те, що
нарахована сума боргу перевищує її
річний дохід, оскільки вона ніде не
працює, перебуває у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та доглядає чоловіка -
інваліда.

Положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України
передбачено, що розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Виходячи з пропорційності розміру пені
до суми заборгованості за кредитним
договором, підлягаючої стягненню з
відповідачки, колегія суддів вважає, що
суму пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором слід зменшити
до 500 грн., суму штрафних санкцій
зменшити до 500 грн. та стягнути з
відповідача в користь позивача 4548 грн.
38 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення Тлумацького районного суду
Івано-Франківської області від 24
вересня 2014 року скасувати, ухваливши
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
жительки АДРЕСА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, в користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», місцезнаходження
якого: м. Дніпропетровськ, вул.
Набережна Перемоги, 50, з зарахуванням
на р/р 3111, МФО 305299, -
4548 грн. 38 коп. (чотири тисячі п'ятсот
сорок вісім гривень 38 коп.)
заборгованості за договором від 09.01.2007
року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_4, станом на 20.08.2014 року, та на
рахунок 0001, МФО 305299, - 243 грн. 60 коп. витрат по оплаті
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішенням законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Бойчук І.В.

Проскурніцький П.І.