Справа № 333/6088/14-ц
Провадження № 2/333/2480/14
У Х В А Л А

Іменем України

01 серпня 2014 року

м.
Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м.
Запоріжжя Дмитрієва М.М., розглянувши
матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до
Запорізької міської ради, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Комунарському району, Виконавчого
комітету Запорізької міської ради,
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори, ОСОБА_5, треті
особи: ТОВ «ЗМБТІ», Реєстраційна служба
Запорізького міського управління
юстиції Головного управління юстиції в
Запорізькій області, про встановлення
фактів, що мають юридичне значення,
визнання договору купівлі – продажу
будинку недійсним, визнання рішень
незаконними та їх скасування, визнання
Свідоцтв про право власності та про
право на спадщину за законом на
нерухоме майно недійсними, визнання
права власності на нерухоме майно в
порядку спадкування, -

В С Т А Н О В
И В:

31.07.2014 року до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя надійшла позовна
заява ОСОБА_1 до Запорізької міської
ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, районної
адміністрації Запорізької міської
ради по Комунарському району,
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради, Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «ЗМБТІ»,
Реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції Головного
управління юстиції в Запорізькій
області, про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, визнання
договору купівлі – продажу будинку
недійсним, визнання рішень незаконними
та їх скасування, визнання Свідоцтв про
право власності та про право на
спадщину за законом на нерухоме майно
недійсними, визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування.

31.07.2014 року зазначену справу передано у
провадження судді Дмитрієвої М.М.

У вказаному позові ОСОБА_1 просить суд
встановити факт прийняття спадщини
матір’ю позивача ОСОБА_6 після смерті
її матері, бабусі позивача ОСОБА_7, щодо
наступного майна: ? частини будинку під
літ. «А», який складався з кімната 1-1,
площею 8,12 кв.м. 1-2, площею 2,77 кв.м., 1-3,
площею 5,93 кв.м., разом з належними цій
частині будинку прибудовами,
інженерними комунікаціями та
надвірними спорудами, житловий будинок
під літ «Б», разом з належними йому
прибудовами, інженерними
комунікаціями та надвірними спорудами,
ворітьми та огорожею; частину огорожі,
в’їзні ворота та інженерні
комунікації, що знаходяться на
земельній ділянці, розміром 323,6 кв.м.,
яка розташована за адресою - вулиця
Степова/Авіаційна, буд. 128/7 у м.
Запоріжжі; встановити факт прийняття
позивачем спадщини, після смерті
матері ОСОБА_6 та факт відмови сестри
позивача від спадщини; визнати
недійсним договір купівлі – продажу
житлового будинку під літ. «Б» разом з
належними прибудовами, інженерними
комунікаціями та надвірними спорудами,
ворітьми та огорожею, укладений між
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, визнати незаконним та
скасувати рішення Виконавчого
комітету Комунарської районної ради
народних депутатів № 214/3 від 24.07.1992
року та № 348/2 від 10.12.1992 року; визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на жилий будинок, який
знаходиться на земельній ділянці,
площею 323,6 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя,
вул. Степова/Авіаційна, буд. 128/7, яке
було видане Запорізьким міським
управлінням житлового господарства
виконавчого комітету Запорізької
міської ради народних депутатів на
підставі рішення Виконавчого комітету
Комунарської районної ради народних
депутатів № 214/3 від 24.07.1992 року та
рішення № 348/2 від 10.12.1992 року на ім’я
ОСОБА_8; визнати недійсним свідоцтво
про право власності та свідоцтво про
право на спадщину за законом стосовно
11/25 та 11/25 домоволодіння за адресою: м.
Запоріжжя, вул. Степова/Авіаційна, буд.
128/7, що були посвідчені та видані
державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_3;
визнати за позивачем право власності
на ? частини будинку під літ. «А», який
складався з кімната 1-1, площею 8,12 кв.м.
1-2, площею 2,77 кв.м., 1-3, площею 5,93 кв.м.,
разом з належними цій частині будинку
прибудовами, інженерними
комунікаціями та надвірними спорудами,
житловий будинок під літ «Б», разом з
належними йому прибудовами,
інженерними комунікаціями та
надвірними спорудами, ворітьми та
огорожею; частину огорожі, в’їзні
ворота та інженерні комунікації, що
знаходяться на земельній ділянці,
розміром 323,6 кв.м., яка розташована за
адресою - вулиця Степова/Авіаційна, буд.
128/7 у м. Запоріжжі; стягнути з
відповідачів понесені позивачем
судові витрати.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав. Як
визначено у ст. 4 ЦПК України суд
здійснює правосуддя у спосіб
визначений Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє особам, які беруть участь у
справі у здійсненні їх прав.

ОСОБА_10 Спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12
визначено, що при застосування у
судовій практиці норм ЦПК України, суди
повинні дотримуватися прецедентної
практики Європейського суду з прав
людини.

Європейський суд з прав людини у своїй
прецедентній практиці виходить із
того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод гарантує
кожному право подати до суду будь-який
позов, що стосується його цивільних
прав і обов'язків. Проте, право на суд не
є абсолютним і воно може бути піддане
обмеженням, дозволеним за змістом, тому
що право на доступ до суду за своєю
природою потребує регулювання з боку
держави. Разом з тим, такі обмеження не
повинні впливати на доступ до суду чи
ускладнювати цей доступ таким чином і
такою мірою, щоб завдати шкоди суті
цього права, та мають переслідувати
законну мету.

Прецедентна практика Європейського
суду з прав людини виходить з того, що,
реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод щодо доступності правосуддя та
справедливого судового розгляду, кожна
держава-учасниця цієї Конвенції вправі
встановлювати правила судової
процедури, в тому числі й процесуальні
заборони і обмеження, зміст яких - не
допустити судовий процес у безладний
рух. Також Європейський суд з прав
людини зазначає, що не повинно бути
занадто формального ставлення до
передбачених законом вимог, так як
доступ до правосуддя повинен бути не
лише фактичним, але й реальним (Рішення
Суду у справі «Жоффре де ля Прадель
проти Франції» від 16.12.1992 року).

За правилами ст. 114 ЦПК України, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як убачається з позовної заяви, спір
виник з приводу нерухомого майна – ?
частини будинку під літ. «А», який
складався з кімната 1-1, площею 8,12 кв.м.
1-2, площею 2,77 кв.м., 1-3, площею 5,93 кв.м.,
разом з належними цій частині будинку
прибудовами, інженерними
комунікаціями та надвірними спорудами,
житловий будинок під літ «Б», разом з
належними йому прибудовами,
інженерними комунікаціями та
надвірними спорудами, ворітьми та
огорожею; частину огорожі, в’їзні
ворота та інженерні комунікації, що
знаходяться на земельній ділянці,
розміром 323,6 кв.м., яка розташована за
адресою - вулиця Степова/Авіаційна, буд.
128/7 у м. Запоріжжі, що територіально
відноситься до Комунарського району м.
Запоріжжя. Таким чином, справа підсудна
Комунарському районному суду м.
Запоріжжя.

Згідно з ч. 1 ст. 122 ЦПК України, суддя
відкриває провадження у цивільній
справі не інакше як на підставі заяви,
поданої і оформленої в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Вивчивши матеріали позовної заяви,
суддя приходить до наступного
висновку.

Так, відповідно до ст. 119 ЦПК України
позовна заява повинна містити:
найменування суду, до якого подається
заява; ім'я (найменування) позивача і
відповідача, а також ім'я представника
позивача, якщо позовна заява подається
представником, їх місце проживання
(перебування) або місцезнаходження,
поштовий індекс, номери засобів
зв'язку, якщо такі відомі; зміст
позовних вимог; ціну позову щодо вимог
майнового характеру; виклад обставин,
якими позивач обґрунтовує свої вимоги;
зазначення доказів, що підтверджують
кожну обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування; перелік
документів, що додаються до заяви.
Позовна заява повинна відповідати
іншим вимогам, встановленим законом. До
позовної заяви додаються документи, що
підтверджують сплату судового збору.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
в позовній заяві зазначена ціна позову
– 191400 грн., оскільки, на думку позивача,
вартість всього спадкового майна
складає не менше 191400 грн.

Слід зазначити, що тягар доказування
вартості спірного майна несе позивач,
тому він повинен обґрунтувати у
позовній заяві ціну позову та надати
суду відповідні докази цього. Відбиття
в позовній заяві ціни позову має
значення, в першу чергу, для захисту
прав самого позивача, оскільки
обумовлює розмір сплати судового
збору, розподіл судових витрат між
сторонами і впливає на можливість
порушення судової діяльності на захист
права. Отже, від визначеної ціни позову
залежить і розмір судового збору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України
встановлено, що у позовах про право
власності на нерухоме майно, що
належить фізичним особам на праві
приватної власності, ціна позову
визначається дійсною вартістю
нерухомого майна.

Ціна позову у справах про спадкування
майна визначається виходячи з вартості
відшукуваного майна, що відповідає п. 29
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування».

Відповідно до підпункту «а» пункту 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності»
вартість спірного майна визначається
за погодженням сторін, а за його
відсутністю за дійсною вартістю майна
на час розгляду спору.

Відповідно до Постанови КМУ «Про
затвердження Національного стандарту
№ 1 «Загальні засади оцінки майна і
майнових прав» № 1440 від 10.09.2003 року,
ринкова вартість - вартість, за яку
можливе відчуження об'єкта оцінки на
ринку подібного майна на дату оцінки за
угодою, укладеною між покупцем та
продавцем, після проведення
відповідного маркетингу за умови, що
кожна із сторін діяла із знанням
справи, розсудливо і без примусу.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» від 12 липня 2001 року, звіт про
оцінку майна є документом, що містить
висновки про вартість майна та
підтверджує виконані процедури з
оцінки майна суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання
відповідно до договору. Звіт
підписується оцінювачами, які
безпосередньо проводили оцінку майна,
і скріплюється печаткою та підписом
керівника суб'єкта оціночної
діяльності.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про
судовий збір» позивачу необхідно
сплатити судовий збір, виходячи з
реальної вартості майна.

Статтею 4 Закону України «Про судовий
збір» визначено ставку судового збору
за подання позовної заяви – 1 відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про судовий збір» судовий збір
справляється у відповідному розмірі
від мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі, встановленої
законом на 1 січня календарного року, в
якому відповідна заява або скарга
подається до суду, – у відсотковому
співвідношенні до ціни позову та у
фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України «Про державний
бюджет України на 2014 рік» станом на
01.01.2014 року встановлено мінімальну
заробітну плату у розмірі 1218 гривень,
тобто ставка судового збору за подання
позовної заяви про поділ майна на
сьогоднішній день становить не менше
243,60 грн. та не більше 3 розмірів
мінімальної заробітної плати – 3654 грн.

Однак, не зрозуміло з чого виходив
позивач, зазначаючи вказану ціну
позову та сплачуючи судовий збір в
розмірі 243 грн. 60 коп.

Таким чином, позивач, відповідно до ч. 2
ст. 60 ЦПК України, повинен провести
оцінку нерухомого майна, на яке він
просить визнати за собою право
власності, звернувшись до відповідного
експерта (оцінщика), надавши суду звіт
(висновок про ринкову оцінку вартості
нерухомого майна).

Згідно ст. 4 Закону України «Про судовий
збір» позивачу необхідно сплатити
судовий збір, виходячи з реальної
вартості майна. У разі неможливості
встановити точну ціну позову (ринкову
вартість частини будинку), позивач
повинен надати суду докази цього та
клопотання про визначення судом
попереднього розміру судового збору.

Будь – яких доказів на підтвердження
того, що позивач вже звертався до
оцінювача чи оціночної фірми, суду не
надано, і на цей час встановити ціну
позову (ринкову вартість майна)
неможливо.

Крім того, позивач у своєму позові
ставить вимоги немайнового характеру.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про
судовий збір» за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

Крім того, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 80
ЦПК України ціна позову визначається у
позовах, які складаються з кількох
самостійних вимог – загальною сумою
всіх вимог.

Пунктом 2 частини 2 статті 4 Закону
України «Про судовий збір» визначено
ставку судового збору за подання
позовної заяви немайнового характеру
0,2 розміру мінімальної заробітної
плати.

Таким чином, позивачу необхідно
доплатити судовий збір за вимогу
майнового та немайнового характеру та
надати до суду документ, який би
підтверджував сплату судового збору
або документ, підтверджуючий
звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд,
враховуючи майновий стан сторони, може
своєю ухвалою відстрочити або
розстрочити сплату судового збору на
визначений строк, але не більше, як до
ухвалення судового рішення у справі.

В своїй заяві позивач просить суд
відстрочити їй сплату решти суми
судового збору в розмірі 1670 грн. 40 коп.,
оскільки на цей час вона має скрутне
матеріальне становище, проте всупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України, не надала
суду жодного доказу на підтвердження
свого скрутного матеріального
становища.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України,
позовна заява повинна містити зміст
позовних вимог.

Так, на вирішення суду позивачем
поставлено питання про встановлення
фактів, що мають юридичне значення.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
визнання правочину недійсним;
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення; примусове виконання
обов'язку в натурі; зміна
правовідношення; припинення
правовідношення; відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

За загальними правилами, встановленими
ст.ст. 234-235 ЦПК України, справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення суд розглядає в порядку
окремого провадження.

Окреме провадження - це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження
розглядаються судом з додержанням
загальних правил, встановлених цим
Кодексом, за винятком положень щодо
змагальності та меж судового розгляду.

Діючими процесуальними нормами
встановлена єдина підстава для
розгляду справ про встановлення
фактів, що мають юридичне значення в
порядку позовного провадження
виключно у разі виникнення спору про
право під час розгляду справи.

З позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається
оспорювання такого права іншими
особами. Позивач не зазначає обставини,
якими підтверджувалась би наявність
спору про право.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування» № 7
від 30.05.2008 року, якщо виникнення права
на спадкування залежить від доведення
певних фактів, особа може звернутися в
суд із заявою про встановлення цих
фактів, яка, у разі відсутності спору,
розглядається за правилами окремого
провадження. Зокрема, у такому порядку
суди повинні розглядати заяви про
встановлення родинних відносин із
спадкодавцем, проживання з ним однією
сім'єю, постійного проживання разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, прийняття спадщини, яка
відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Отже, встановлення судом факту завжди
має преюдиційне значення для розгляду
в подальшому питання про право
заявника. Заявник після встановлення
факту, що має юридичне значення, має
право звернутися до суду з позовами на
захист свого інтересу в разі
виникнення спору про право з іншими
особами, чи невизнання або порушення
цими особами права заявника.

Позивач не довів, що звернувся до суду в
належному порядку, тому позивачу
пропонується виконати вимоги п. 5 ч. 2 ст.
119 ЦПК України, шляхом викладення
обставин, якими позивач обґрунтовує
вимоги розглянути цивільну справу в
порядку позовного провадження та
довести, що в даному випадку наявний
спір про право, який властивий для
позовного провадження та
характеризується наявністю сторін з
протилежними юридичними інтересами.

Крім того, позивач просить суд
встановити факт відмови сестри
позивача від спадщини, проте
встановлення такого факту судом не
передбачено.

Всупереч п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, в
позовній заяві не міститься зазначення
доказів, що підтверджують кожну
обставину, наявність підстав для
звільнення від доказування.

При цьому, увага позивача звертається
на роз'яснення, що містяться у п. 7
Постанови Пленуму Верховного Суду
України Про застосування норм
цивільного процесуального
законодавства при розгляді справ у
суді першої інстанції» № 2 від 2009 року,
позовна заява за змістом повинна
відповідати вимогам статті 119 ЦПК
України. У зв’язку з цим суди мають
звертати особливу увагу, зокрема, на те,
що у позовній заяві повинні не лише
міститися позовні вимоги, а й бути
викладені обставини, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, і зазначені
докази, що підтверджують кожну
обставину.

До відома позивача - поняття доказів
наводиться у ст. 57 ЦПК України, згідно з
якою доказами є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Особи, які беруть участь у справі і
вважають, що подання потрібних доказів
є неможливим або у них є складнощі в
поданні цих доказів, мають право
заявити клопотання про забезпечення
цих доказів. У заяві про забезпечення
доказів повинні бути зазначені: докази,
які необхідно забезпечити; обставини,
що можуть бути підтверджені цими
доказами; обставини, які свідчать про
те, що подання потрібних доказів може
стати неможливим або ускладненим, а
також справа, для якої потрібні ці
докази або з якою метою потрібно їх
забезпечити.

Так, у позовній заяві позивачем не
зазначено та до позову не додано
доказів належності на праві власності
вказаного спадкового майна будь – кому
з відповідачів, крім того не додано
жодного документу стосовно якого
ставиться питання про визнання його
недійсним або скасування (договір
купівлі продажу, рішення виконавчого
комітету Комунарської районної ради
народних депутатів тощо), або доказів
того, що у позивача є труднощі в
отриманні та наданні суду зазначених
доказів. Також, суду не подано доказів
на підтвердження цих труднощів та не
подано заяви про забезпечення
(витребування) цих доказів, яка повинна
відповідати вимогам ст.ст. 133-134 ЦПК
України.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України, суддя
встановивши, що позовну заяву подано
без додержання вимог, викладених у
ст.ст. 119-120 ЦПК України, постановляє
ухвалу, в якій зазначаються підстави
залишення заяви без руху, про що
повідомляє позивача і надає йому строк
для усунення недоліків, який не може
перевищувати трьох днів з дня
отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду
у встановлений строк виконає вимоги,
визначені ст.ст. 119-120 ЦПК України,
позовна заява вважається поданою в
день її первісного подання до суду.
Інакше заява вважається неподаною і
повертається позивачеві.

Враховуючи наведене суддя дійшов
висновку, що провадження у справі
неможливо відкрити до усунення
вказаних недоліків, а тому позовну
заяву слід залишити без руху, а
позивачу надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 119-121 ЦПК України, ст.ст. 4, 6, 8
Закону України «Про судовий збір»,
суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Запорізької
міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
районної адміністрації Запорізької
міської ради по Комунарському району,
Виконавчого комітету Запорізької
міської ради, Шостої Запорізької
державної нотаріальної контори,
ОСОБА_5, треті особи: ТОВ «ЗМБТІ»,
Реєстраційна служба Запорізького
міського управління юстиції Головного
управління юстиції в Запорізькій
області, про встановлення фактів, що
мають юридичне значення, визнання
договору купівлі – продажу будинку
недійсним, визнання рішень незаконними
та їх скасування, визнання Свідоцтв про
право власності та про право на
спадщину за законом на нерухоме майно
недійсними, визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування – залишити без руху,
надавши триденний строк з дня
отримання цієї ухвали для усунення
недоліків.

Роз’яснити, що у разі невиконання
ухвали суду в зазначений строк, позовну
заяву буде визнано неподаною та
повернуто позивачу зі всіма доданими
до неї документами.

Копія ухвали направити позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Комунарського районного суду

м.
Запоріжжя

М.М. Дмитрієва