Справа № 161/8985/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/1780/14 Категорія: 43 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Антонюк К.І.,

суддів - Овсієнко А.А.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Кирилюку О.О.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
Склянчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької
міської ради, третя особа на стороні
позивача без самостійних вимог -
публічне акціонерне товариство
«Гнідавський цукровий завод», про
визнання приміщення непридатним для
проживання та зобов'язання надати
житлове приміщення, за апеляційною
скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 жовтня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л
А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 жовтня 2014 року
в задоволенні позову у даній справі
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1,
покликаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
у повному об'ємі.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2
апеляційну скаргу підтримали з підстав
в ній наведених.

Представник відповідача Склянчук О.В.
просила апеляційну скаргу відхилити,
залишивши рішення суду першої
інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити,
залишивши рішення суду без змін,
виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом про
визнання приміщення по АДРЕСА_1
непридатним для проживання та
зобов'язання відповідача надати інше
благоустроєне жиле приміщення для
відселення її та членів її сім'ї
позивач ОСОБА_1 обгрунтовувала вимоги
тим, що займане її сім'єю приміщення не
є житловим і тому є непридатним для
проживання. Покликаючись на положення
ст.ст. 109, 110, 111 ЖК України та у зв'язку з
непридатністю приміщення для
проживання позивач вважає, що Луцька
міська рада зобов'язана надати інше
житлове приміщення для відселення її
сім'ї.

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції виходив з того, що правові
підстави для включення позивача у
список осіб, які мають право на
позачергове отримання житла та надання
жилого приміщення для відселення
відсутні.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1, 1962 року народження, ОСОБА_4, 1948
року народження, ОСОБА_5, 1984 року
народження, ОСОБА_6, 1992 року народження,
зареєстровані по АДРЕСА_1.

Згідно ордеру від 15.10.1984 року, виданого
Гнідавським цукровим заводом, ОСОБА_4,
який працював на підприємстві, надано
право як одинокому громадянину зайняти
площу в гуртожитку №2 Гнідавського
цукрового заводу. Члени сім'ї не були
включені до ордера.

В справі відсутні докази, які б
підтверджували, що зазначене
приміщення надавалось для проживання
сім'ї ОСОБА_4

Відповідно до довідок ВАТ «Гнідавський
цукровий завод», Головного управління
містобудування, архітектури та
житлово-комунального господарства
Волинської обласної державної
адміністрації, будинок за адресою
АДРЕСА_1 не має статусу житлового за
проектом будівництва, рахується на
балансі акціонерного товариства
«Гнідавський цукровий завод» з 1965 року
як склад-гуртожиток, окремі приміщення
призначались для проживання сезонних
працівників, передано у власність
товариства на підставі Наказу Фонду
державного майна України від 19.07.1999
року. Дане приміщення не було
зареєстроване у виконкомі Луцької
міської ради як гуртожиток. Поселення у
приміщення в 1984 році здійснене без
створення житлово-побутових умов (а.с.
16, 34).

Відповідно до висновку спеціаліста
будівля складу-гуртожитку в АДРЕСА_1 по
своїм об'ємно-планувальним та
конструктивним рішенням не відповідає
вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Житлові будинки.
Основні положення», в тому числі, по
санітарно-гігієнічним вимогам та
інженерному обладнанню, а також
вимогам ДБН 360-92 «Планування і забудова
міських та сільських поселень» і є
непридатною для постійного проживання.

Згідно зі ст.127 ЖК УРСР для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
роботи або навчання можуть
використовуватись гуртожитки. Під
гуртожитки надаються спеціально
споруджені або переобладнані для цієї
мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як
гуртожитки у виконавчому комітеті
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів.

Статтею 6 ЖК України передбачено, що
жилі будинки і жилі приміщення
призначаються для постійного або
тимчасового проживання громадян, а
також для використання у встановленому
порядку як службових жилих приміщень і
гуртожитків.

До житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торговельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру (ч.3 ст.4 ЖК України).

Отже, дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що
спільним рішенням адміністрації та
профспілкового комітету ВАТ
«Гнідавський цукровий завод» надано
право ОСОБА_4 на проживання в
приміщенні будинку в АДРЕСА_1, який не є
гуртожитком і не відноситься до
житлового фонду. ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
зареєстровані за зазначеною адресою як
члени сім'ї ОСОБА_4

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Доводи позивача про її право на
відселення з приміщення, яке не є
придатним для проживання з наданням
міською радою іншого благоустроєного
жилого приміщення відповідно до
положень ст. ст. 110-113 ЖК України є
помилковими.

Ч.2 ст. 111 ЖК України передбачено, якщо
будинок, у якому знаходиться жиле
приміщення, у зв'язку з непридатністю
для проживання підлягає знесенню або
будинок (жиле приміщення) підлягає
переобладнанню в нежилий, інше
благоустроєне жиле приміщення
надається виселюваним державною,
кооперативною або іншою громадською
організацією, якій належить будинок, що
підлягає знесенню, або якій
призначається підлягаючий
переобладнанню будинок (жиле
приміщення), а в разі відсутності цієї
організації чи неможливості надання
нею жилого приміщення - виконавчим
комітетом місцевої Ради народних
депутатів.

Відповідно до ст. 110 ЖК України
громадяни підлягають виселенню з жилих
будинків державного і громадського
житлового фонду якщо будинок, в якому
знаходиться жиле приміщення підлягає
знесенню, загрожує обвалом, підлягає
переобладнанню в нежитлове.

Статтею 113 цього Кодексу визначені
вимоги, які пред'являються до жилого
приміщення, яке надається у зв'язку з
виселенням.

Згідно із ч.2 ст.7 ЖК України непридатні
для проживання жилі будинки і жилі
приміщення переобладнуються для
використання в інших цілях або такі
будинки зносяться за рішенням
виконавчого комітету обласної, міської
(міста республіканського
підпорядкування) Ради народних
депутатів.

Отже, зміст зазначених норм ЖК
свідчить, що обов'язок надання іншого
жилого приміщення пов'язаний ыз
вирішенням спорів про виселення
громадян з будинків державного і
громадського житлового фонду за
ініціативою державної, кооперативної
або іншої громадської організації.

Вказані норми житлового законодавства,
на які покликається позивач як на
правову підставу для задоволення
вимог, не надають право міським радам
приймати рішення про знесення
приміщень, які не відносяться до
житлового фонду та виселяти або
відселяти громадян з нежитлових
приміщень.

З огляду на те, що позивач та члени її
сім'ї користуються приміщенням, яке не
є житловим і не відносилось до
житлового при наданні його в
користування, тому норми житлового
законодавства при вирішенні данного
спору не підлягають застосуванню, слід
застосовувати норми ЦК України, які
регулюють відносини щодо найму.

Положення статей глави 58 ЦК України,
якими врегульовані правовідносини
щодо найму, не надають правових підстав
для задоволення позову.

У зв'язку з тим, що приміщення в АДРЕСА_1
є нежитловим, тому воно не може бути
визнано непридатним для проживання в
судовому порядку, оскільки воно таким є
відповідно до його правового статусу.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
відповідно до вимог матеріального та
процесуального права. Підстав для його
зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А
Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 жовтня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: