Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Мацунича М.В. і Панька В.Ф.,

секретар - Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
10 липня 2014 р. за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та товариства з обмеженою
відповідальністю «Партнер», треті
особи - виконком Мукачівської міської
ради Закарпатської області та ОСОБА_9
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою і знесення
самочинного будівництва, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
та товариства з обмеженою
відповідальністю «Партнер» у серпні 2013
р.

Просив зобов'язати відповідачів
усунути перешкоди в користуванні та
володінні ним частиною земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування будинку АДРЕСА_1, яка
розташована на приватній земельній
ділянці на його ім'я за державним актом
на право власності серії ЯИ № 0531116 від
05.11.2009 р., шляхом знесення відповідачами
самочинно збудованих добудов і
прибудов у виді гаражів і сараїв.

На обґрунтування зазначав, що
будівництво відповідачами вказаних
споруд порушує його земельні права
(а.с.2-4, 2-25).

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 10.07.14 р. у позові відмовлено
(а.с.156-157).

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову. Доводить про невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом норм матеріального
права. Указує на неналежну оцінку
доказів. Указує, що порушення
відповідачів є систематичними і
тривають дотепер.

Письмових заперечень або пояснень на
скаргу решта учасників цивільного
процесу не подали.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а рішення - зміні
з ухваленням нового по суті позовних
вимог, із таких мотивів.

Суд першої інстанції виходив зі спливу
строку позовної давності, оскільки
позивачу стало відомо про порушення
його прав як власника земельної
ділянки в 2009 р.

Колегія суддів не погоджується з цим
висновком у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального
права.

Згідно з положеннями ст. 152 ч.2, ч.3 ЗК
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Захист прав на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

З огляду на останній пункт можливим є
застосування також цивільно-правових
способів захисту, передбачених ст.ст. 16,
391 ЦК України, відповідно до яких
власник управі звернутися до суду з
вимогою про захист порушеного права
будь-яким способом, що є адекватним
змісту порушеного права, який ураховує
характер порушення і дає можливість
захистити порушене право.

У цьому випадку позов має на меті
усунення триваючих порушень
повноважень власника, що обумовлює
непоширення на заявлені вимоги строків
позовної давності.

Оскільки позовна вимога зводиться до
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою (негаторний позов),
то висновок суду першої інстанції про
застосування до спірних правовідносин
строку позовної давності є
неправильним, а доводи апелянта в цій
частині - обґрунтованими.

Разом з тим, за правилами ст.ст. 15 ч.1, 10
ч.1, ч.3, ст. 60 ч.1, ч.4 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення, невизнання або оспорення.
Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем за негаторним позовом є
лише та особа, яка перешкоджає
позивачеві у здійсненні його законного
права користування чи розпорядження
річчю, а підставою мають слугувати
посилання позивача на належне йому
право користування і розпорядження
майном, а також факти, що підтверджують
дії відповідача у створенні позивачеві
перешкод щодо здійснення ним цих
правомочностей. При цьому для
задоволення вимог власника достатньо
встановити факт об'єктивно існуючих
перешкод у здійсненні власником своїх
правомочностей. Таким чином, право
власності як абсолютне право має
захищатися лише при доведенні самого
факту порушення.

Установлено, що позивач є власником
житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної
ділянки площею 0.0388 га для будівництва
та обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд (а.с.6,
12-16).

Однак, у підтвердження своїх доводів
позивач посилається тільки на акт
обстеження будинковолодіння АДРЕСА_1
від 26.08.2011 р., яким було виявлено факт
самовільного розпочатого будівництва
(улаштовані фундаменти під два сараї
розміром 8.3 м кв. і 8.6 м кв.) на межі
домоволодінь № 38 і № 97-А та
рекомендовано громадянам ОСОБА_6 і
ОСОБА_10 з'явитися із документами в
інспекцію ДАБК, а також на пов'язаний із
цим актом лист-відповідь Мукачівського
міськвиконкому (а.с.7-8), що загалом не
доводить факту порушення саме його
прав як землевласника з боку
відповідачів.

Тобто, позивач не вказав, хто конкретно
з відповідачів і яким чином порушує
його право користування земельною
ділянкою та чим це підтверджується.
Жодних доказів наявності у
відповідачів права власності чи права
користування указаними гаражами та
сараями, як то стверджує позивач, немає.

Доводи апеляційної скарги з цього
приводу не заслуговують на увагу як
аналогічні доводам позовної заяви,
тобто характеризуються відсутністю
достатньої доказової бази, через що не
дають підстав для задоволення позову.

У контексті наведеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст. 213
ЦПК України, а тому підлягає скасуванню
із ухваленням нового про відмову в
позові за недоведеністю.

Керуючись ст. 405 ЦК України, 3, 10, 60, 212, 213,
303 ч.3, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, ч.2, 313, 314 ч.2, 316, 317,
319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

1. Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити
частково.

2. Рішення Мукачівського
міськрайонного суду від 10 липня 2014 р.
змінити, відмовивши в позові ОСОБА_3 за
недоведеністю.

3. Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: