АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/3075/2014
інстанції Полив'яний В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Колісниченка
А.Г.,суддів:Капітан І.А., Радченка С.В.,
при секретарі:Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Дніпровського
районного суду м. Херсона від 23.09.2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк» про
стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2014 року до суду із зазначеним
позовом звернувся ОСОБА_5,
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він
має рахунок НОМЕР_2, відкритий в ПАТ КБ
«Приватбанк» - універсальна картка.
Також, зазначає, що ніяких кредитних та
інших зобов'язань він перед банком не
має. Відповідно до виписки за період з
01.10.2013 року по 22.12.2013 року з рахунку
НОМЕР_2, що належить йому, код НОМЕР_1,
банк безпідставно списав кошти,
зазначивши про службову операцію, а
саме:

19.11.2013 року в розмірі 3 494, 01 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

21.11.2013 року в розмірі 1 433, 61 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

25.11.2013 року в розмірі 1 421, 73 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

25.11.2013 року в розмірі 35, 92 грн. - службова
операція, списання простроченої
заборгованості на погашення боргу,
списання з карткового рахунку;

25.11.2013 року в розмірі 1 421, 73 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

25.11.2013 року в розмірі 35, 92 грн. - службова
операція, списання простроченої
заборгованості на погашення боргу,
списання з карткового рахунку;

06.12.2013 року в розмірі 1 484 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

11.12.2013 року в розмірі 1 504, 61 грн. -
службова операція, списання
простроченої заборгованості на
погашення боргу, списання з карткового
рахунку;

Всього безпідставно списано коштів в
розмірі 10 832, 14 грн.

Позивач ОСОБА_5 неодноразового
звертався до Херсонської філії ПАТ КБ
«Приватбанк» в м. Херсоні по вул.
Перекопська, 20 в усній формі з заявою
про повернення коштів. Однак питання
банком не було врегульовано, тому він
звернувся з письмовою заявою.
Стверджує, що 10.01.2014 року відповідачу
було направлено заяву з вимогою про
повернення коштів, безпідставно
списаних з належного йому рахунку в
розмірі 10 832, 14 грн. Відповідь на дану
вимогу від ПАТ КБ «Приватбанк» на його
адресу не надходила. Оскільки грошові
кошти йому на рахунок й досі не
повернуті, вважає, що банк зобов'язаний
сплатити йому 3 % річних від
безпідставно списаних коштів в сумі 108,
39 грн. та інфляційні збитки в сумі 162, 48
грн. згідно наданого суду розрахунку.
Крім того, вважає, що неправомірними
діями відповідача йому завдано
моральної шкоди, яка полягає, зокрема у
душевних стражданнях, які він зазнав у
зв'язку з протиправною поведінкою
банку. Моральну шкоду оцінює у 50 000
грн., оскільки ПАТ КБ «Приватбанк»
завдавав йому значних душевних
страждань періодично протягом двох
місяців. При цьому не надаючи йому
відповіді на неодноразові звернення до
банку, що ще більше змушувало його
хвилюватися. На підставі чого, ОСОБА_5
просив суд стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» на його користь
безпідставно списані кошти в розмірі 10
832, 14 грн., інфляційні збитки в сумі 162,
48 грн. та 3 % річних від безпідставно
списаних коштів в сумі 108, 39 грн. та
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В ході розгляду справи в суді першої
інстанції ОСОБА_5 надав суду заяву про
зменшення позовних вимог, в якій
зазначив, що 07.03.2014 року банк повернув
позивачу суму в розмірі 6 667 грн.
Просив суд стягнути з ПАТ КБ
«Приватбанк» безпідставно списані
кошти в розмірі 4 165, 14 грн.,
інфляційні збитки в сумі 549, 83 грн., 3 %
річних в сумі 129, 10 грн. та стягнути з
відповідача на його користь моральну
шкоду в розмірі 50 000 грн. Крім того,
зазначив, що банк не мав права
списувати на власний розсуд грошові
кошти, які належать позивачу.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23.09.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_5 відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням
суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в
якій зазначає, що суд першої інстанції
не надав оцінки жодним доказам які були
надані позивачем до матеріалів справи
та не спростував доводів викладених в
позовній заяві щодо неправомірного
списання коштів, що є порушенням норм
процесуального права. Так, позивачем до
матеріалів справи надано квитанцію №
362574892 від 04.02.2013 року в сумі 2 260 грн., що
свідчить про погашення заборгованості
за кредитною карткою, однак на це суд
першої інстанції не звернув уваги. Крім
того, зазначає, що відповідач не мав
права списувати кошти, що належать
ОСОБА_5, з розрахунків відкритих на його
ім'я, оскільки він не надавав таких
розпоряджень, щодо своїх коштів. Якщо
ПАТ КБ «Приватбанк» вважав, що позивач
заборгував йому за іншими договорами,
йому необхідно було звертатись до суду
в порядку цивільного законодавства із
позовною заявою про стягнення боргу. У
зв'язку з чим, просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким його
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі.

У письмових запереченнях на
апеляцію ПАТ КБ «Приватбанк»
посилаючись на необґрунтованість
доводів ОСОБА_5, просило про відхилення
скарги та залишення рішення суду без
змін.

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6, у
судовому засіданні на задоволенні
апеляції наполягав, з підстав
зазначених у скарзі.

Представниця ПАТ КБ «Приватбанк»
- Сукач А.А., у судовому засіданні проти
задоволення апеляційної скарги
заперечувала, вважаючи рішення суду
законним та обґрунтованим.

ОСОБА_5 до суду не з'явився, про
причини неявки не повідомив, заяви про
розгляд справи за його відсутності не
подав. За таких обставин, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу за його відсутності на підставі
ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, які з'явилися до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у визначених
цивільно-процесуальним законом межах,
колегія суддів вважає, що скарга
ОСОБА_5 підлягає частковому
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач ОСОБА_5 має відкритий у ПАТ КБ
«Приватбанк» картковий рахунок НОМЕР_2.
Окрім цього рахунку у вказаному банку у
позивача мається ще ряд відкритих
рахунків, у тому числі поточний рахунок
№ НОМЕР_3.

У період з 01.10.2013 року по 22.12.2013 року з
рахунку НОМЕР_2, що належить ОСОБА_5,
банком списано кошти. Підставою для
списання банком зазначено автоматичне
погашення простроченої
заборгованості. Загалом здійснено 8
операції із списання коштів і всього
списано 10 832, 14 грн. (а.с.7-9).

10.01.2014 року відповідачу було направлено
заяву з вимогою про повернення коштів
безпідставно списаних з належного
позивачу рахунку в розмірі 10 832, 14 грн.

07.03.2014 року ПАТ КБ «Приватбанк»
повернув ОСОБА_5 суму в розмірі 6667, 00
грн., у зв'язку із чим позивач зменшив
розмір позовних вимог (а.с.37).

Заперечуючи проти позову представник
відповідача і у суді першої інстанції і
в апеляційному суді посилався те, що
позивач у січні 2013 року зняв з рахунку
№ НОМЕР_3 кошти у сумі 2116 грн. Окрім
того, від державного виконавця до банку
надійшла постанова про арешт коштів
боржника і на розрахунковий рахунок
ОСОБА_5 № НОМЕР_3 було накладено арешт.
04.02.2013 року ОСОБА_5 на погашення коштів
отриманих ним у січні 2013 року з рахунку
НОМЕР_3 вніс 2 260 грн. Однак, внаслідок
арешту, накладеного на цей рахунок банк
не мав можливості зарахувати вказану
суму. 20.02.2013 року відповідно до
платіжної вимоги ДВС від 08.02.2013 року
банку перерахував на рахунок стягувача
за відкритим ДВС виконавчим
провадженням кошти , які містились на
рахунку, а саме 2260 грн. У зв'язку із
порушенням строків погашення на
поточному рахунку ОСОБА_5 станом на
06.03.2014 року утворилась заборгованість у
сумі 4041,33 грн. Саме ці кошти і були
списані з карткового рахунку НОМЕР_2, на
що банк мав право, оскільки позивач при
укладенні договору надавав згоду на
автоматичне списання коштів з усіх
його рахунків у ПАТ КБ «Приватбанк» у
разі наявності заборгованості. З такою
позицією відповідача погодився і суд
першої інстанції, відмовивши ОСОБА_5 у
задоволенні позову.

Проте, суд першої інстанції не звернув
уваги на те,що отримання ОСОБА_5 коштів
з рахунку № НОМЕР_3 у сумі 2116 грн. і
повернення цих коштів у сумі 2260 грн., як
і перерахування їх відповідачем за
платіжною вимогою ДВС мало місце
протягом січня-лютого 2013 року, а
списання коштів з карткового рахунку
НОМЕР_2 у сумі 10 832,14 грн. відбулось у
період з 19.11.2013 року по 11.12.2013 року.
Будь-яких пояснень з приводу наявності
заборгованості, її походження та
підстав списання, які б
співвідносились би із діями банку саме
протягом листопада-грудня 2013 року
банком надано не було, як не було надано
і будь-яких доказів з приводу цього.
Таким чином, суд першої інстанції
досліджував обставини та робив
висновки з приводу подій, які не
стосуються предмету доказування у цій
справі.

У зв'язку із наведеним колегія суддів
вважає, що висновки суду не
відповідають обставинам справи , а тому
оскаржуване рішення підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк
може списати грошові кошти з рахунка
клієнта на підставі його
розпорядження. Грошові кошти можуть
бути списані з рахунка клієнта на
підставі розпорядження на підставі
рішення суду, а також у випадках,
встановлених законом чи договором між
банком і клієнтом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1066 ЦК України, банк
не має права визначати та контролювати
напрями використання грошових коштів
клієнта та встановлювати інші, не
передбачені договором або законом,
обмеження його права розпоряджатися
грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1073 ЦКУкраїни передбачено, що у
разі несвоєчасного зарахування на
рахунок грошових коштів, що надійшли
клієнтові, їх безпідставне списання
банком з рахунка клієнта або порушення
банком розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Оскільки як встановлено апеляційним
судом 07.03.2014 року банк повернув
позивачу частину безпідставно
списаних з його рахунку коштів у сумі
6667, 00 грн., то стягненню з відповідача
належить залишок неповернутої суми у
розмірі 4 165,14 грн., а також банк має
сплатити позивачу в рахунок 3% річних
129,10 грн. та в рахунок збитків внаслідок
інфляції 549,83 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_5 щодо
відшкодування моральної шкоди
задоволенню не підлягають, оскільки
можливість її відшкодування у спірних
правовідносинах не передбачена
законом та договором. Тому позовні
вимоги ОСОБА_5 задовольняються
частково.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 23.09.2014 року скасувати та
ухвалити у справі нове рішення, яким
позов ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» на користь ОСОБА_5 4165, 14
грн. в рахунок безпідставно списаних
коштів; 449, 83 грн. в рахунок збитків від
інфляції; 129, 10 грн. в рахунок 3 % річних.

В задоволенні решти вимог відмовити за
необгрунтовністю.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає чинності з дня його
проголошення і може бути оскаржено
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подачі касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: