Справа № 383/1409/14-ц
Провадження №2/383/457/14
УХВАЛА

17 листопада 2014 року суддя
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області Бондаренко
В.В. розглянувши позовну заяву
прокурора Бобринецького району в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Бобринецького району в
інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_2 45855 грн.
на відшкодування матеріальної шкоди
спричиненої злочином та 20000 моральної
шкоди.

Ухвалою суду від 17.11.2014 року відкрито
провадження у справі.

В позовній заяві просить з метою
забезпечення позовних вимог вжити
заходи забезпечення позову шляхом
накладення арешту на майно ОСОБА_2,
посилаючись на те, що відповідач працює
арбітражним керуючим і не має
стабільного заробітку, та за час
розгляду справи судом може реалізувати
належне йому майно.

Перевіривши позовну заяву й додані до
неї матеріали, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заяви про забезпечення позову з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ст.152 ЦПК України позов може
забезпечуватися накладанням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб. Види забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами.

В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду
України “Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову” №9 від 22 грудня
2006 року роз’яснено, що забезпечення
позову допускається на будь-якій
стадії розгляду справи після відкриття
провадження у ній (за винятком випадку,
передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Разом з тим у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено причини,
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності, обґрунтуванням
співмірності виду забезпечення позову,
інші відомості, необхідні для
забезпечення позову.

Враховуючи викладене та суть позовних
вимог, зважаючи на те, що позивач
порушуючи питання про накладення
арешту на майно відповідача, не надав
суду будь-яких доказів про майно
відповідача, зокрема не зазначив на яке
саме майно накласти арешт та місце
знаходження майна, не обґрунтував
необхідність застосування вибраного
виду забезпечення позову, та
співмірності виду забезпечення позову
позовним вимогам, не надав дані про
особу відповідача щодо майна якої
просить вжити заходи забезпечення
позову (зокрема, повні паспортні дані,
ідентифікаційний код, тощо) суд
приходить до висновку, що заява про
забезпечення позову задоволенню не
підлягає.

Крім того, така невизначеність може
призвести до порушення прав третіх
осіб: власників, співвласників,
володільців, обтяжувачів, що призведе
до негативних цивільно-правових
наслідків, обмеженню прав і свобод
інших осіб.

Відмова в забезпеченні позову не
позбавляє позивача права звернутися до
суду із заявою про забезпечення позову
з інших підстав.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст.151-153, 210, 293 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви про забезпечення
позову по справі №383/1409/14-ц за позовом
прокурора Бобринецького району в
інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної та моральної
шкоди – відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не
підлягає.

Суддя

В.В.
Бондаренко