ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" листопада 2014 р.Дарницький районний
суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Семенченко Я.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа:
Дарницький районний відділ ДМС України
в м. Києві про позбавлення права
користування житловим приміщенням,
виселення з квартири та зняття з
реєстрації, -

встановив:

У вересні 2014 рок позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3,
третя особа: Дарницький районний
відділ ДМС України в м. Києві про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення з
квартири та зняття з реєстрації.

Своъ позовны вимоги мотивував тим, що
21.12.2007 р. ним та з ВАТ «Сведбанк» було
укладено кредитний договір. Відповідно
до умов якого, цільове призначення
кредиту - на споживчі цілі, придбання
квартири АДРЕСА_1. Наприкінці січня 2009
року позивач надав дозвіл на
реєстрацію в вищезазначеній квартирі
відповідачу ОСОБА_3 Проживаючи у
вказаній квартирі позивач самостійно
сплачує всі комунальні послуги,
відповідач ніякої участі в оплаті
комунальних послуг не приймає. Також
зазначав, що самостійно оплачує кошти
за кредитними зобов'язаннями по
квартирі. Починаючи з 2011 року
відповідач всіляко створює умови які
унеможливлюють проживання разом в
квартирі, а останнім часом приводить
невстановлену особу чоловічої статті,
чим змушує позивача час від часу
винаймати житло, але при цьому
сплачувати за комунальні послуги по
майну, квартирі. На жодні прохання до
відповідача стосовно добровільного
виселення в зв'язку з неможливістю
проживати під одним дахом разом,
остання всіляко відмовляється. Вважає,
що на підставі ст.ст. 116, 162 ЖК України
відповідач має бути виселена із
спірної квартири, оскільки неможливо
проживати разом в одній квартирі, що й
стало підставною для звернення до суду
з даним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та
його представник ОСОБА_4, діючий на
підставі довіреності від 15.11.2013 р. (а.с.
24), позовні вимоги підтримали з тих же
підстав, просили їх задовольнити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
та її представник ОСОБА_5, діючий на
підставі довіреності (а.с. 31), позовні
вимоги не визнали, просили відмовити у
їх задоволенні за безпідставністю.

Представник третьої особи Дарницький
районний відділ ДМС України в м. Києві в
судове засідання не з'явився, надіслав
до суду заяву про розгляд справи без
участі їхнього представника (а.с. 30).

Вислухавши пояснення сторін, їхніх
представників, дослідивши матеріали
справи у їх сукупності, всебічно та
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають істотне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
до висновку, що позов підлягає відмові
у задоволенні із наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 47
Конституції України позбавити
громадянина житла можна лише на
підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до статті 109 Житлового
кодексу виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Судом встановлено, що сторони є
зареєстрованими мешканцями квартири
АДРЕСА_1. Як вбачається із довідки Форми
№ 3 від 05.08.2014 р., в квартирі
зареєстровані сторони та малолітня
дитина, всього - троє осіб (а.с. 6).
Квартира розташована на четвертому
поверсі сімнадцятиповерхового
будинку, складається із однієї кімнати,
житловою площею 23,6 кв м, власником
особового рахунку є ОСОБА_2.

Між сторонами з 2011 року почали виникати
непорозуміння, конфліктні ситуації.
Відповідач не несе витрати по
утриманню квартири, про що в судовому
засіданні останньою не заперечувалось.
Пояснила, що має на утриманні малолітню
дитину та кошти, якя вона отримує не
вистачає на сплату комунальних послуг.

Судом встановлено, що з 2007 року позивач
та відповідач проживали разом.
ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у сторін народилася
дитина ОСОБА_6, що підтверджується
свідоцтвом про народження (а.с. 39).

Спірна квартира для відповідача є
єдиним помешканням, іншого житла вона
не має.

Звертаючись до суду з позовом про
виселення, позивач свої вимоги будує на
положеннях ст.ст. 116, 162 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач,
члени його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї
статті необхідна наявність двох умов:
систематичне порушення правил
співжиття, а також вжиття заходів
попередження або громадського впливу,
які не дали позитивних результатів. Під
заходами впливу маються на увазі
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокурорами, органами
внутрішніх справ тощо.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня
1985 року № 2 "Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування
судами Житлового кодексу України", під
час вирішення справ про виселення на
підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично
порушують правила співжиття та роблять
неможливим для інших проживання з ними
в одній квартирі або будинку, слід
керуватися тим, що під час тривалої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за
користування жилим приміщенням в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, встановлюється угодою
сторін. Плата за комунальні послуги
береться крім квартирної плати за
затвердженими у встановленому законом
порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за комунальні
послуги визначаються угодою сторін.

Між тим, як встановлено у судовому
засіданні, сторони не укладали ні
усної, ні письмової угоди про
безоплатне або платне користування
жилим приміщенням.

Таким чином, посилання позивача на те,
що відповідач не вносить квартирної
плати та плати за комунальні послуги,
не можуть бути підставою для виселення
відповідача зі спірного житла.

Приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України
встановлено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Хоча між сторонами склалися негативні
стосунки, виникають сварки, однак
доказів про те, що до відповідачки
застосовувалися у встановленому
порядку відповідними органами заходи
впливу, не наведено.

Виходячи з наведеного вище, обставин
справи, встановлених судом, суд дійшов
до висновку про не обґрунтованість та
не доведеність позовних вимог позивача
щодо виселення відповідача зі спірного
житлового приміщення, оскільки
позивачем не доведено, а судом не
встановлені підстави, передбачені ст.
116 ЖК України або інші встановлені
законом підстави для виселення
відповідача з квартири. Що стосується
вимог про зняття з реєстрації, то вони є
похідними від вимоги про виселення, а
тому також не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене вище, суд вважає
за необхідне в задоволенні позову
відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, ст. 47
Конституції України, ст. ст. 109, 116 ЖК
України, п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
р. № 2 "Про деякі питання, що виникли
в практиці застосування судами
Житлового кодексу України", ст.ст. 71, 72
ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 60,
212-215, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Дарницький
районний відділ ДМС України в м. Києві
про позбавлення права користування
житловим приміщенням, виселення з
квартири та зняття з реєстрації -
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. У разі якщо рішення було
проголошено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Суддя: