Номер провадження: 22-ц/785/7669/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І.,
Процик М.В.

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 16 липня 2014 року у
справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та
рішення державного виконавця,
заінтересована особа ОСОБА_3,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулась зі скаргою на
дії державного виконавця ВДВС
Овідіопольського районного управління
юстиції, посилаючись на те, що він
неправомірно закінчив виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчих листів Овідіопольського
районного суду Одеської області №2-544/12
про зобов'язання ОСОБА_3 знести
самовільно побудовану прибудову до
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1, шляхом винесення постанов від
06 травня та 08 травня 2014 року про
закінчення провадження. Внаслідок
закінчення виконавчого провадження
рішення суду, що набрало законної сили,
з 2012 року залишається невиконаним, чим
порушуються її права.

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16.07.2014 року в
задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить ухвалу
скасувати, постановити нову, якою
задовольнити її скаргу.

В судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_2 та її представник підтримали
доводи скарги. Пояснили, що рішення
суду не виконується протягом двох
років з надуманих підстав, що надає
змогу боржнику ухилитися від його
виконання.

Державний виконавець Захарова Б.Ю.
вважала скаргу необґрунтованою,
пояснив, що виконавчою службою
виконані всі дії, передбачені для
виконання рішення суду, однак
відсутність коштів на організацію
знесення спірної будівлі є перешкодою
для його виконання.

Представник заінтересованої особи
ОСОБА_3 ОСОБА_4 пояснив, що державний
виконавець діяв відповідно до закону і
не має підстав вважати його дії
неправомірними, а рішення суду не буде
виконане боржником добровільно до
остаточного вирішення питання про
надання спірній будівлі статусу
законної, і судом мають бути враховані
інші рішення судів, коли у задоволенні
подібних скарг ОСОБА_2 було відмовлено.

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах, заслухавши
суддю-доповідача, обговоривши доводи
скарги та перевіривши матеріали
справи, дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що у провадженні
головного державного виконавця
відділу ДВС Овідіопольського
районного управління юстиції
Захарової Б.Ю. знаходилось два
виконавчих провадження з примусового
виконання виконавчих листів
Овідіопольського районного суду
Одеської області №2-544/12:

- про зобов'язання ОСОБА_3 знести
самовільно побудовану прибудову до
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1,

- про зобов'язання ОСОБА_3 усунути
перешкоди у користуванні ОСОБА_2
земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду боржником ОСОБА_3
добровільно виконано не було, тому
державним виконавцем на боржника двічі
було накладено штраф та направлено
подання до Овідіопольського РВ ГУМВС
України в Одеській області про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності за ст.382 КК України.

ОСОБА_2 пропонувалось провести
авансування витрат для виконання
рішення суду, але вона відмовилась
через відсутність в неї необхідних
коштів.

Листом начальника Головного
управління юстиції в Одеській області
від 05 березня 2014 року №2745/05.1-22
повідомлено про неможливість взяти на
облік юридичні та фінансові
зобов'язання щодо зносу самовільно
побудованої прибудови за адресою:
АДРЕСА_1, в зв'язку з відсутністю
затвердженого кошторису видатків на 2014
рік.

06 травня та 08 травня 2014 року
постановами головного виконавця
відділу ДВС Овідіопольського
районного управління юстиції ОСОБА_5 на
підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України "Про
виконавче провадження" виконавчі
провадження з примусового виконання
виконавчих листів Овідіопольського
районного суду Одеської області №2- 544/12
про зобов'язання ОСОБА_3 знести
самовільно побудовану прибудову до
багатоквартирного будинку за адресою:
АДРЕСА_1, та усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою
закінчено.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд
першої інстанції виходив з того, що
державний виконавець діяв в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
Законом України "Про виконавче
провадження", а скарга ОСОБА_2 не
заснована на законі та не є
обґрунтованою.

Суд також зазначив про своє критичне
ставлення до доводів скаржника про
наявність у виконавця можливості
накласти стягнення на майно боржника
та за рахунок коштів, отриманих від
його реалізації, здійснити
фінансування подальших виконавчих дій
щодо знесення самовільно побудованої
прибудови.

Проте повністю погодитися із таким
висновком суду не можна, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, та у
процесі здійснення виконавчого
провадження має право звертатися до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про встановлення чи зміну
порядку і способу виконання, про
відстрочку та розстрочку виконання
рішення; звертатися до суду з поданням
про розшук боржника - фізичної особи,
викликати фізичних осіб, посадових
осіб з приводу виконавчих документів,
що знаходяться у виконавчому
провадженні, а в разі неявки боржника
без поважних причин виносити постанову
про його привід через органи
внутрішніх справ; вимагати від
матеріально відповідальних і
посадових осіб боржників - юридичних
осіб або від боржників - фізичних осіб
надання пояснень за фактами
невиконання рішень або законних вимог
державного виконавця чи іншого
порушення вимог законодавства про
виконавче провадження; з метою
профілактичного впливу повідомляти
органам державної влади, громадським
об'єднанням, трудовим колективам і
громадськості за місцем проживання або
роботи особи про факти порушення нею
вимог законодавства про виконавче
провадження; у разі ухилення боржника
від виконання зобов'язань, покладених
на нього рішенням, звертатися до суду
за встановленням тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи за межі країни - до
виконання зобов'язань за рішенням.

Проте матеріали справи не містять
доказів про вчинення державним
виконавцем жодних дій, із перелічених
вище, окрім формального накладення
штрафу без з'ясування причин
невиконання рішення суду, без
застосування заходів впливу на
боржника через застосування санкцій у
вигляді обмежень у виїзді за кордон,
без використання можливості змінити
спосіб виконання рішення суду, що
допустимо з огляду на зміст рішення
суду, тобто виконавцем не вичерпані всі
можливі заходи, спрямовані на
виконання рішення суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод
гарантовано справедливий судовий
розгляд, складовою якого є виконання
рішення суду як завершальної частини
розгляду справи.

Закінчення виконавчого провадження з
формальних міркувань є порушенням
такого права, і нехтуванням гарантій,
визначених Конституцією України,
оскільки залишається невиконаним
рішення суду, а відтак піддається
сумніву доцільність вирішення судом
про відновлення прав особи, яка
звернулася за захистом.

Більш того, самі обставини справи
свідчать про те, що умови для
невиконання рішення суду боржником є
сприятливими для боржника.

Так, представник третьої особи ОСОБА_3
ОСОБА_4 пояснив, що рішення не буде
виконане до остаточного вирішення
питання надання спірній прибудові
статусу законної, що свідчить про
свідому поведінку боржника з
невиконання рішення суду.

Державна виконавча служба відкрила
виконавчі провадження у серпні 2013 року,
проте питання взяття на облік
юридичних та фінансових зобов'язань в
2013 році не вирішувалось, лише в 2014 році
було отримана відповідь про
відсутність кошторису.

Водночас за практикою Європейського
суду з прав людини відсутність коштів у
державного органу не може бути
підставою для невиконання покладених
на нього обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що з
часу отримання виконавчих листів
ОСОБА_2 стикається із перешкодами у їх
виконанні. Так, 17.12.2012 року головним
державним виконавцем ВДВС
Овідіопольського районного управління
юстиції Захаровою Б.Ю. було відмовлено
у відкритті виконавчого провадження у
зазначеній справі і лише шляхом
звернення до суду ОСОБА_2 відновила
право на виконання рішення (ухвала
Овідіопольського районного суду
Одеської області від 15.08.2013 року,
залишена без змін ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 15.10.2013 року).

Питання зобов'язання проведення
авансування виконавчих дій двічі було
предметом судового вирішення, про що
свідчать відповідні ухвали судів
(справа 22ц/785/7122/14; справа22ц/785/8061/14).

Листом начальника відділу ДВС від 05
листопада 2013 року ОСОБА_2 було
повідомлено про необхідність
авансування витрат на проведення
виконавчих дій або самостійно укласти
договір з установою для надання послуг,
які за кошторисом складають 75000
гривень, однак остання відмовилась
через відсутність коштів.

ОСОБА_2 є пенсіонеркою, а тому відмова
через неналежний матеріальний стан
проавансувати виконавчі дії є
об'єктивною причиною, яка сама по собі
не може бути доводом обґрунтування
правомірності невиконання рішення
суду спеціально уповноваженою на це
організацією ВДВС.

Доводи представника заінтересованої
особи про вирішення судом про
правомірність дій ВДВС до уваги не
приймаються, оскільки їх зміст
свідчить про те, що предметом
оскарження постанови про закінчення
провадження не були, а інші обставини є
поза межами доводів скарги.

За таких обставин, ухвала суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
скарги не може вважатися такою, що
відповідає вимогам ст.213 ЦПК, тому
підлягає скасуванню із ухваленням
нової про задоволення скарги з огляду
на викладені обставини.

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.312,313,314,315,317,319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16 липня 2014
року скасувати, ухвалити нову.

Скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати неправомірними дії головного
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Овідіопольського районного управління
юстиції щодо закінчення виконавчого
провадження у справі №2-544/12.

Визнати незаконними та скасувати
постанови головного державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Овідіопольського
районного управління юстиції про
закінчення виконавчих проваджень від
06.05.2014 року та від 08.05.2014 року у справі
№2-544/12.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: