Справа № 596/2135/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2014 р.

Гусятинський районний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді Римара Г.М.

при секретарі Перцовій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися в суд із позовною
заявою до ОСОБА_3 про визнання за ними
права власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться в АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що сестра позивача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 отримала в дарунок
будинковолодіння в с. Постолівка
Гусятинського району згідно договору
дарування від 19 липня 1991 року. Раніше у
вказаному будинковолодінні проживала
одинока жінка, яка померла, а її
спадкоємці віддали цей будинок
відповідачці для проживання з умовою в
подальшому оформити на неї його
документально. Відповідачка фактично
зразу ж віддала його позивачам, однак
вони жодних документів не оформляли і
почали розбудовувати житло. Згодом
спадкоємниця померлої оформила
договір дарування на відповідачку і
відповідно будинковолодіння було
записано на неї , а фактично його
розбудовували та проживали в ньому
вони. Все будівництво будинку з
господарськими будівлями та спорудами
вони фактично збудували в 1988 році, хоча
ніяких документів на будівлю не робили.
Вони вірили, що сестра це знає і від них
не забере, хоча всі документи на
будинок оформлені на неї. На даний час
будинковолодіння розбудоване і його
розміри більші ніж вказано в договорі
дарування. Відповідачка з самого
початку там не жила і нічого не
вкладала в розбудову будівлі. Тому,
фактичними власниками цього житла є
вони. Оскільки вони являються
подружжям і спільно будували житло, то
їхні частки в ньому є рівними. На даний
час переоформити будинковолодіння на
них немає можливості, оскільки
правовстановлюючий документ - договір
дарування на відповідачку не
відповідає тим розмірам, які має
будинок зараз. Крім цього, щоб оформити
перехід права власності з відповідачки
на них, необхідно виготовити документи
на земельну ділянку під
будинковолодінням, а саме виготовити
її технічну документацію та витяг про
кадастровий номер ділянки. Всім цим мав
би зайнятись власник будинку, а
відповідачка не бажає цим займатись,
так як вважає , що вона будинок залишила
їм як подарунок. Вважають, що за таких
умов фактично відбувся договір
дарування між відповідачкою і ними, а
надалі вони вже самі впорядковували
вказане домоволодіння. Тому просять у
судовому порядку визнати за ними право
власності на вказане майно.

Представник позивача ОСОБА_4 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позовні вимоги визнала повністю,
просила позов задовольнити.

Судом встановлено такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно договору дарування від 19 липня
1991 року зареєстрованого в реєстрі за
№2031, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 житловий
будинок з господарськими будівлями і
спорудами, що знаходиться в с.
Постолівка Гусятинського району
Тернопільської області.

Як вбачається із технічного паспорта
на житловий будинок, ОСОБА_3 на праві
приватної власності належить житловий
будинок садибного типу з
господарськими будівлями та спорудами,
який розташований у АДРЕСА_1, загальною
площею 227,7 м2, житловою площею 50,4 м2.

Відповідно до свідоцтва про шлюб
НОМЕР_3 повторно виданого 18.02.2009 року,
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб
14.11.1992 року, після реєстрації шлюбу
присвоєно прізвище «ОСОБА_3».

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказуванню підлягають
ті обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Суд, роз'яснивши сторонам процесуальні
наслідки визнання позову, встановивши,
що визнання в даному випадку
відповідачем позовних вимог не
суперечить закону та не порушує права,
свободи, інтереси інших осіб, приходить
до висновку, що позов про визнання
права власності на майно підлягає до
задоволення.

Враховуючи те, що іншого порядку
виготовлення і видачі позивачам
правовстановлюючих документів на
майно законодавством не визначено, а
тому є підстави у судовому порядку
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на житловий будинок з
господарськими будівлями та спорудами,
який знаходиться в АДРЕСА_1.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 88, 174, 209, 212, 214-215, 217-218 ЦПК
України, ст. ст. 316, 328 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
визнання права власності на майно -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1 та ОСОБА_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право
власності на житловий будинок
садибного типу з господарськими
будівлями та спорудами, загальною
площею 227,7 м2, житловою площею 50,4 м2, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 по 1/2
частці за кожним.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів до
апеляційного суду Тернопільської
області через Гусятинський районний
суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення до апеляційного
суду Тернопільської області через
Гусятинський районний суд.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Голова Гусятинського районного суду
Г.М. Римар