Справа № 755/9695/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" квітня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Катющенко В.П.,
розглянувши матеріали позовної заяви
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договорів, -

В С Т А Н О В И В:

10 квітня 2014 року до Дніпровського
районного суду м. Києва надійшов позов
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договорів.

15 квітня 2014 року вказану позовну заяву
було передано в провадження судді
Катющенко В.П. в порядку визначеному
ст.ст. 11-1, 118 Цивільного процесуального
кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 109 Цивільного
процесуального кодексу України, позови
до фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування.

Відповідно до ст. 114 Цивільного
процесуального кодексу України,
позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Як роз`яснено в п. п. 41, 42 Постанови
Пленуму Вищого Спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.03.2013р. № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» перелік позовів, для
яких визначено виключну підсудність
(стаття 114 ЦПК) є вичерпним і
розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для
позовів, що виникають із приводу
нерухомого майна (частина перша статті
114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181
ЦК до нерухомого майна належать:
земельні ділянки, а також об'єкти,
розташовані на них, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення. Наприклад, це позови
про право власності на таке майно; про
право володіння і користування ним
(стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого
майна, що є у спільній частковій
власності та виділ частки із цього
майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності та виділ частки із
цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право
користування нерухомим майном
(визначення порядку користування ним);
про право, яке виникло із договору
найму жилого приміщення, оренди тощо;
про визнання правочину з нерухомістю
недійсним; про звернення стягнення на
нерухоме майно - предмет іпотеки чи
застави; розірвання договору оренди
землі; стягнення орендної плати, якщо
спір виник з приводу нерухомого майна;
про усунення від права на спадкування
та визначення додаткового строку для
прийняття спадщини.

Як вбачається з позовних вимог, позивач
просить суд: розірвати договір позички
нерухомого майна, укладений 21 травня 2012
року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1; визнати
недійсним договір конкретного
користування житловим будинком,
укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1,
посвідченого 29 січня 2011 року ОСОБА_4,
державним нотаріусом Броварської
міської державної нотаріальної
контори за № 1-240; судові витрати
стягнути солідарно з відповідачів.

Предметом даного позову є
матеріально-правова вимога, заявлена
позивачем до відповідача щодо
розірвання договору позички
нерухомого майна, укладеного між ним та
відповідачем ОСОБА_2, а також визнання
недійсним договру конкретного
користування житловим будинком,
укладеного між ним та відповідачем
ОСОБА_3 Тобто, позовні вимоги позивача
стосуються саме нерухомого майна, яке
розташовано за адресою: АДРЕСА_1 що
територіально не відноситься до
Дніпровського району м. Києва.

Згідно ст. 115 Цивільного
процесуального кодексу України, якщо
суддя, вирішуючи питання про відкриття
провадження у справі, встановить, що
справа не підсудна цьому суду, заява
повертається позивачеві для подання до
належного суду, за зареєстрованим в
установленому законом порядку місцем
проживання відповідача.

Відповідно до 4 ч. 3 ст. 121 Цивільного
процесуального кодексу України, заява
повертається у випадках, коли справа не
підсудна цьому суду.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
договорів необхідно повернути
позивачу для подання її до належного
суду за місцезнаходженням нерухомого
майна.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
судовий збір», сплачена сума судового
збору повертається за ухвалою суду у
разі повернення заяви або скарги.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 109, 114, 115, 121, 210, 293, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, п.п. 41,
42 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01.03.2013р. № 3 «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», ст. 7 ЗУ «Про судовий збір», суд -,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про розірвання договорів -
повернути позивачу для подання її до
належного суду.

Повернути ОСОБА_1:

- сплачений 09 квітня 2014 року судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 (шістдесят) копійок, що були
сплачені в ПАТ «Банк Національний
Кредит» відповідно до квитанції №
09-2674699/С на розрахунковий рахунок
0005, код отримувача: 38012871, код банку
отримувача 820019, на користь УДКСУ у
Дніпровському районі м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: