У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року Подільський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Декаленко В. С.
,

при секретарі - Кравцовій Ю.
В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про
накладення арешту на квартиру, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Заявниця звернулася до суду із заявою
про забезпечення позову мотивуючи свої
вимоги тим, що в провадженні
Подільського районного суду м. Києва
перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним.

Зазначає, що суть позову полягає у
визнані заповіту недійсним, який був
складений її рідною сестрою ОСОБА_3 та
посвідчений 25 березня 2014 року
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори м.
Києва.

Посилається на те, що з підстав
передбачених ст.ст. 151, 152 ЦПК України, на
час розгляду справи в суді необхідно
вжити заходи забезпечення позову
шляхом накладання арешту на квартиру
АДРЕСА_1, оскільки на її думку невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду, оскільки є
велика ймовірність її продажу,
передання в заставу та вчинення інших
можливих юридичний дій з цим майном,
тому що попередні дії відповідача
свідчать про якомога швидше оформлення
всіх необхідних документів для
оформлення на себе квартири, і це
змусить її в подальшому пред'являти
нові позови про витребування цього
майна, визнання недійсними правочинів
та вчинення інших дій. У зв'язку з чим
звертається з даною заявою до суду.

Дослідивши матеріали заяви, суд
приходить до висновку, що вона (заява)
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Судом встановлено, що в провадженні
Подільського районного суду м. Києва
дійсно перебуває цивільна справа за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним, третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві.

Як вбачається з матеріалів справи,
предметом спору між сторонами в ній є
визнання недійсним заповіту
складеного ОСОБА_3, який посвідчений 25
березня 2014 року державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори м. Києва.

Як вже зазначалося вище, заявниця
звернулася до суду із заявою про
забезпечення свого позову шляхом
накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1.

Зі змісту статей 3, 4 ЦПК України
вбачається, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Стаття 151 ЦПК України визначає, що суд
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити передбачені цим
Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Судом встановлено, що законодавцем в
залежності від предмету спору між
сторонами та правовідносин, які між
ними виникли, визначено певні види
забезпечення позову.

Так відповідно до ст. 152 ЦПК України
позов забезпечується: 1) накладенням
арешту на майно або грошові кошти, що
належать відповідачеві і знаходяться у
нього або в інших осіб; 2) забороною
вчиняти певні дії; 3) встановленням
обов'язку вчинити певні дії; 4)
забороною іншим особам здійснювати
платежі або передавати майно
відповідачеві чи виконувати щодо нього
інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту; 6)
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; 7) передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Верховний Суд України в своїй
Постанові Пленуму «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
№ 9 від 22.12.2006 року, зазначив, що
вирішуючи питання щодо
застосування певного виду
забезпечення позову, суди повинні
виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.
152 ЦПК перелік видів такого
забезпечення не є вичерпним, тому за
наявності відповідного клопотання
можуть бути застосовані й інші його
види, але з урахуванням обмежень,
установлених ч. 4 зазначеної статті.
Недопустимо забезпечувати позов
шляхом зупинення виконання судових
рішень, що набрали законної сили.

Розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати
особа, яка звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Суд дослідивши матеріали справи, а
також врахувавши встановлені в
судовому засіданні обставини,
приходить до висновку, що заява
заявниці не може вважатися такою, що
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства України та відповідає
вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки вид
забезпечення позову обраний останньою
не відповідає заявленим позовним
вимогам, так як не має ніякого
відношення до правовідносин, які
склалися між сторонами, і його
застосування чи не застосування не
впливає на виконання можливого рішення
суду про задоволення позову про
визнання заповіту недійсним, оскільки
в даному випадку вирішується лише
питання про недійсність правочину,
яким є заповіт, а не визнання права
власності на квартиру на яку заявниця
просить накласти арешт (відсутня
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову в даній категорії
справи з таким предметом спору), у
зв'язку з чим заява задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного, Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006
року, керуючись ст.ст. 3, 4, 151, 152 ЦПК
України,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про
накладення арешту на квартиру -
відмовити

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії
ухвали.

СуддяВ. С. Декаленко