Провадження № 2/344/3946/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої – судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
ОСОБА_1.

з участю позивача ОСОБА_2С,
представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лафа
Тревел ІФ» про захист прав споживачів,
стягнення збитку та відшкодування
моральної шкоди за невиконання
договору про надання туристичних
послуг,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
ТзОВ «ЛАФА ТРЕВЕЛ ІФ» про захист прав
споживача, стягнення матеріальної
шкоди в сумі 14614.92 грн., моральної шкоди
в сумі 5000 грн.

У позовній заяві зазначено, що 28.05.2014р.
між позивачем та відповідачем було
укладено договір на туристичне
обслуговування, згідно якого позивач
придбав туристичні послуги – тур в
Туреччину з сім’єю на період з 23.06.2014
року по 03.07.2014 року, оплачено ним
послуги в сумі 55360 грн. Однак 23.06.2014 року
виліт зі Львова у Туреччину не
відбувся, оскільки Державною
прикордонною службою України прийнято
рішення про відмову у перетині кордону
дочкою позивача ОСОБА_4 в супроводі
матері, у зв’язку з порушенням вимог до
оформлення в’їздного/виїзного
документа (відсутність вклеєного фото
дитини після 5 років). Позивач змушений
був придбати за власні кошти квитки на
наступний рейс всім чотирьом членам
сім’ї - 17262 грн. та оплатити вартість
готелю в м.Львові в сумі 352.92грн. Так як
інформація турагентом не була надана
щодо оформлення в’їздного/виїзного
документа (паспорта), то позивач
просить стягнути витрати понесені ним,
за мінусом 3000грн., які виплачені
відповідачем, та моральну шкоду яку
оцінює в сумі 5000грн..

В судовому засіданні позивач позов
підтримав в повному обсязі та просив
його задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, з підстав зазначених в
запереченні, просив в позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку про відмову в
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що 28.05.2014р. між
позивачем та відповідачем було
укладено договір на туристичне
обслуговування (а.с.3-4), згідно якого
позивач придбав туристичні послуги –
тур в Туреччину з сім’єю в складі 4
чоловік (дружина та двоє дітей) на
період з 23.06.2014 року по 03.07.2014 року,
оплачено ОСОБА_2 послуги по договору в
сумі 55360 грн. (а.с.8зв.).

Однак, суд звертає увагу на те, що п.1.2
договору на туристичне обслуговування
переліком турпослуг не обумовлювалось
сторонами, що входить в такий перелік
послуг саме за даним договором.

23.06.2014 року виліт зі Львова у Туреччину
не відбувся, оскільки Державною
прикордонною службою України прийнято
рішення про відмову у перетині кордону
дочкою позивача ОСОБА_5 в супроводі
матері, у зв’язку з порушенням вимог до
оформлення в’їзного/виїзного
документа (відсутність вклеєного фото
дитини після досягнення нею 5 років)
(а.с.7).

Позивач вказує на те, що він змушений
був придбати за власні кошти квитки на
наступний рейс для відпочинку в
Туреччині всім чотирьом членам сім’ї
в сумі 17262 грн. (а.с.8зв.) та оплатити
вартість готелю в м.Львові в сумі
352.92грн. (а.с.8зв.). Так як інформація
тургентом-відповідачем не була надана
щодо оформлення в’їздного/виїзного
документа (паспорта), то позивач
просить стягнути витрати понесені ним,
за мінусом 3000грн., які виплачені
відповідачем (сторонами визнано такий
факт), та моральну шкоду яку оцінює в
5000грн..

Однак, доводи позивача суд відхиляє з
наступних підстав.

Дія Закону України «Про захист прав
споживачів» поширюється також і на
правовідносини у сфері надання
громадянам туристичних послуг. Про це
зазначено у Законі України «Про
туризм», який діє в редакції Закону від
09.02.2012 р. № 4385-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про туризм» щодо
надання туристичних послуг.

Так, відповідно до ч. 15 ст. 20 Закону
України «Про туризм, якість
туристичних послуг має відповідати
умовам договору на туристичне
обслуговування, порядок і способи
захисту порушених прав туристів
визначаються Законом України "Про
захист прав споживачів".

Зі ст. 32 Закону України «Про туризм»,
відповідно до якої за неналежне
виконання своїх зобов’язань
туроператор, турагент, інші суб’єкти
туристичної діяльності несуть майнову
та іншу відповідальність, визначену в
договорі відповідно до чинного
законодавства.

За цим Законом (ст. 5): туристичні
оператори – юридичні особи, створені
згідно із законодавством України, для
яких виключною діяльністю є
організація та забезпечення створення
туристичного продукту, реалізація та
надання туристичних послуг, а також
посередницька діяльність із надання
характерних та супутніх послуг і які в
установленому порядку отримали
ліцензію на туроператорську
діяльність; туристичні агенти (у даній
справі ТзОВ «ЛАФА ТРЕВЕЛ ІФ»)–
юридичні особи, створені згідно із
законодавством України, а також
фізичні особи – суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють посередницьку діяльність з
реалізації туристичного продукту
туроператорів та туристичних послуг
інших суб'єктів туристичної
діяльності, а також посередницьку
діяльність щодо реалізації
характерних та супутніх послуг.

Статтю 20 Закону України «Про туризм»
викладено в новій редакції і визначено,
що за договором на туристичне
обслуговування одна сторона
(туроператор, який укладає договір
безпосередньо або через турагента)
зобов’язується надати за замовленням
іншої сторони (туриста) комплекс
туристичних послуг (туристичний
продукт), а турист зобов’язується
оплатити його. Статтею 20 також
передбачено виключний перелік
випадків звільнення туроператора від
відповідальності якщо: невиконання або
неналежне виконання умов договору на
туристичне обслуговування сталося з
вини туриста; невиконання або
неналежне виконання умов договору на
туристичне обслуговування сталося з
вини третіх осіб, не пов’язаних з
наданням послуг, зазначених у цьому
договорі, та жодна із сторін про їх
настання не знала і не могла знати
заздалегідь; невиконання або неналежне
виконання умов договору на туристичне
обслуговування сталося внаслідок
настання форс-мажорних обставин або є
результатом подій, які туроператор
(турагент) та інші суб’єкти
туристичної діяльності, які надають
туристичні послуги, включені до
туристичного продукту, не могли
передбачити.

При розгляді справ зазначеної
категорії суд також враховує положення
ч. 2 указаної норми, за якою до договору
на туристичне обслуговування
застосовуються загальні положення
договору про надання послуг, якщо інше
не передбачено законом.

У ст. 901 ЦК визначено, що за договором
про надання послуг одна сторона
(виконавець) зобов’язується за
завданням другої сторони (замовника)
надати послугу, яка споживається в
процесі вчинення певної дії або
здійснення певної діяльності, а
замовник зобов’язується оплатити
виконавцеві зазначену послугу, якщо
інше не встановлено договором.
Положення цієї глави можуть
застосовуватися до всіх договорів про
надання послуг, якщо це не суперечить
суті зобов’язання.

Згідно із Законом України «Про туризм»
суб’єкти туристичної діяльності
зобов’язані надавати туристам
необхідну і достовірну інформацію про
туристичні послуги, права, обов’язки
та правила поведінки туристів
(екскурсантів), умови страхування,
порядок відшкодування завданих
збитків, умови відмови від послуг,
правила візового митного режиму,
перетинання державного кордону та іншу
інформацію, передбачену цим Законом.

Так, згідно договірних зобов’язань між
позивачем та відповідачем, п.2.1.3
турагент зобов’язаний надати туристу
повну і достовірну інформацію,
передбачену чинним законодавством, та
зокрема ст..20 Закону України «Про
туризм» (в т.ч. умови перетину кордону),
п.7.5 договору зазначено, що підписанням
даного договору турист підтверджує, що
йому була надана необхідна і повна
інформація щодо умов туристичного
обслуговування передбаченої ст..20
Закону України «Про туризм».

Окрім того, п.2.2.7 договору, турист
зобов’язаний дотримуватись вимог
чинного законодавства щодо перетину
Державного кордону, за п.4.8 договору
турист несе відповідальність за
достовірність відомостей та дійсність
наданих документів. А за п.4.7 договору
турагент не несе відповідальності
якщо рішенням відповідальних осіб
туристу відмовлено в можливості
в’їзду чи виїзду внаслідок порушення
правопорядку чи будь-яких інших причин.

Натомість, відповідно до
Порядку виїзду з України та в’їзду в
Україну громадян України та Правил
оформленні і видачі паспорта
громадянина України для виїзду за
кордон і проїзного документу дитини, їх
тимчасово затримання і вилучення,
неповнолітні громадяни виїжджають з
України за наявності проїзного
документа дитини, що видається дитині
віком до 18 років або якщо вони вписані в
закордонний паспорт одного з батьків.
При цьому у паспорт батьків вклеюється
фотокартки дітей з 5-ти річного віку,
при скріпленні печаткою. Таке
вклеювання фото дитини відбувається за
заявою громадянина, у чий паспорт
вписуються діти.

Таким чином батьки самостійно вчиняють
дії щодо вписання в закордонний
паспорт одного з батьків дитини, та
вклеювання фотокартки дітей з 5-ти
річного віку. Договірними відносинами
між позивачем та відповідачем
покладення таких обов’язків на
турагента не обумовлювалось, і не
виконання туристом законодавства щодо
цього, що як наслідок спричинило
матеріальну шкоду, не покладає
обов’язку відшкодувати такі збитки
іншою особою. А тому, вимоги позивача є
недоведеними та не підлягають до
задоволення. Відповідно, моральна
шкода не спричинена діями відповідача,
не може бути стягнута з ТзОВ «ЛАФА
ТРЕВЕЛ ІФ».

На запитання суду щодо виплати 3000грн.
відповідачем позивачу, то представник
відповідача пояснив, що оскільки
позивач є клієнтом понад 3 роки, а також
через певні незручності туриста і його
сім’ї, було надано одноразову знижку
за путівку для покращення відпочинку
та зняття емоційної напруги клієнта
послуги. Тобто така знижка надана
відповідачем не може розцінюватись як
визнання вини в неякісних послугах по
тур обслуговуванню.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

На підставі наведеного, а також ст..20
Закону України «Про туризм», ст. 901 ЦК,
керуючись ст..10,60,209,212-215 ЦПК України, суд
–

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лафа Тревел ІФ» про
захист прав споживачів, стягнення
збитку та відшкодування моральної
шкоди за невиконання договору про
надання туристичних послуг - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана
після закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 24 листопада 2014 року.

Суддя:
Польська
М.В.