Справа № 481/476/13-ц
Провадж.№ 2/481/217/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"24" лютого 2014 р. Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді: Васильченко
Н.О.,

при секретарі: Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні житловим приміщенням та
вселення, -

ВСТАНОВИВ:

18.03.2013 року позивачка ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовом до відповідача
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні житловим будинком
АДРЕСА_1 та вселення її у спірний
будинок.

Свої вимоги мотивувала тим, що
зазначений житловий будинок був
придбаний за спільні її та відповідача
кошти в період шлюбу, а тому в силу
вимог ст. 60 СК України вона є його
співвласником, однак користуватися
спірним будинком ні вона ні їх спільний
з відповідачем син ОСОБА_3, не мають
можливості, оскільки відповідач
перешкоджає у цьому, змінивши замки на
вхідних дверях та не впускає її у
будинок. З цього приводу між ними
виникла сварка, в ході якої відповідач
завдав їй легких тілесних ушкоджень. З
даного приводу нею було подано до суду
скаргу згідно ст. 27 КПК України.

Позивачка ОСОБА_1, посилаючись на
обставини викладені у позові, заявлені
вимоги підтримала в повному обсязі,
просила усунути перешкоди в
користуванні відповідачем житловим
будинком АДРЕСА_1, наголошуючи на тому,
що за рішенням Новобузького районного
суду від 21.03.2013 року вказаний будинок
визнано їх спільною з відповідачем
сумісною власністю, при цьому визнано
за нею право власності на ? частину
вказаного будинку.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання
не з'явився, про дату, час і місце
судового засідання повідомлявся
належним чином (телефонограмою). Заяв
про розгляд справи за його відсутності
не направляв, про причини неявки суду
не повідомив.

Розгляд зазначеної справи
неодноразово відкладався через
відповідні клопотання відповідача в
яких останній наголошував не
розглядати справу за його відсутності,
оскільки він не визнає позовних вимог
позивачки, при цьому, жодних письмових
заперечень на позов він до суду до
цього часу не надав. Зазначені дії
відповідача суд розцінює не інакше як
затягування розгляду справи, тому за
наявності для цього підстав та маючи
згоду позивача, ухвалює рішення при
заочному розгляді справи на підставі
наявних у справі доказів, що
відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК
України.

Суд, вислухавши доводи позивача та її
представників, дослідивши письмові
докази вважає, що позовні вимоги
обґрунтовані і підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, з
січня 1995 року сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
сина ОСОБА_2, народженого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Їх спільне життя не склалося і 05.08.2011
року шлюб міжними за відповідним
рішенням Новобузького районного суду
розірвано.

Відповідачу ОСОБА_2 згідно договору
купівлі-продажу від 03.09.2004 року
посвідченого приватним нотаріусом
Новобузького районного нотаріального
округу Миколаївської області ОСОБА_4 за
р./№2065 належить житловий будинок
АДРЕСА_1 в якому зареєстрована і
позивачка.

Згідно ст. 64 ЖК України до членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням. Припинення сімейних
відносин з власником будинку (квартири)
не позбавляє їх права користування
займаним приміщенням.

Відповідач у зв'язку з настанням
неприязних відносин з позивачкою,
наприкінці вересня 2011 року замінив
замки на вхідних дверях будинку для
того, щоб ОСОБА_1 не користувалася
зазначеним домоволодінням та не пускає
останню у приміщення будинку.
Добровільної згоди позивачки на
вибуття в інше місце проживання не
було.

Позивачка зверталася до відповідача з
вимогами про вселення її у спірний
житловий будинок та отримання ключів
від вхідних дверей, однак відповідач
був проти її вселення. З цих обставин, а
також з приводу недосягнення між собою
згоди щодо поділу спільно нажитого
майна, між сторонами неодноразово
виникали сварки, в результаті однієї із
таких, що мала місце 14 квітня 2012 року,
ОСОБА_2 перебуваючи у спірному
приміщенні наніс своїй колишній
дружині ОСОБА_1 численні удари руками в
область голови та обличчя, чим заподіяв
потерпілій легкі тілесні ушкодження,
що спричинило короткочасний розлад
здоров'я.

Зазначені обставини встановлені
Новобузьким районним судом при
розгляді скарги ОСОБА_1, поданої до суду
в порядку ст. 27 КПК України, за
результатом розгляду якої, порушено
кримінальну справу відносно ОСОБА_2 у
вчиненні злочину передбаченого ч. 2
ст.125 КК України, провадження якої, у
зв'язку з примиренням обвинуваченого і
потерпілої, закрито (постанова суду від
21.03.2013 року).

Стаття 47 Конституції України
наголошує, що кожен має право на житло.
Ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

В силу вимог ст. 9 ЖК України, ніхто не
може бути виселений з займаного
житлового приміщення або обмежений в
праві користування житловим
приміщенням інакше ніж у порядку,
передбаченому законом.

Більш того, згідно з рішенням
Новобузького районного суду від 21.03.2013
року, ухваленого по цивільній справі №
2/481/25/2013 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ спільного майна подружжя,
житловий будинок АДРЕСА_1 визнано
спільною сумісною власністю сторін та
визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину вказаного будинку (в ідеальній
частці). Наразі рішення набрало
законної сили.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Таким чином, судом достовірно
встановлено, що відповідач дійсно
перешкоджає позивачці в користуванні
житловим будинком АДРЕСА_1, тому
позовні вимоги про усунення перешкод в
користуванні житловим приміщенням та
вселення обґрунтовані і підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати.

Відповідно до ст. 79, 84 ЦПК України,
судові витрати складаються з судового
збору та витрат, пов'язаних з розглядом
судової справи, яким є також витрати
на правову допомогу.

Таким чином, з відповідача належить
стягнути на користь позивачки судовий
збір та витрати на правову допомогу,
які документально підтверджені у
розмірі 114,71 грн. та відповідно 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 212-215, 218, 224 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення
перешкод в користуванні житловим
приміщенням шляхом вселення -
задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у
користуванні ОСОБА_1 житловим будинком,
який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1 до житлового будинку
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати пов'язані з оплатою судового
збору в сумі 114 грн. 71 коп. та правову
допомогу у розмірі 2000 грн..

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області, відповідно
до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко