АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8657/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Скрипник К. О. Доповідач - Лаченкова
О.В. Категорія
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

10 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П.,
Городничої В.С.

при секретарі - Видюковій
Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

До Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська надійшла позовна
заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з заочним рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 03 вересня 2014 року
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
посилається на незаконність рішення
суду, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк».

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх
матеріалами справи, колегія суддів не
знаходить передбачених законом
підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставі своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до
рішення Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 23 вересня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя
особа Відділ опіки та піклування
Ленінської районної у місті
Дніпропетровську ради встановлення
днів побачень з дитиною задоволені та
встановлено ОСОБА_2 систематичні дні
побачень з його малолітнім сином
ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем
проживання ОСОБА_2: АДРЕСА_1; зобов'язано
ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у
спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуті судові
витрати. Рішення набрало чинності.

28 листопада 2013 року виконавчий лист
було вручено позивачу.

Постановою державного виконавця
Ленінського ВДВС ДМУЮ від 25.12.2013 року
закінчено виконавче провадження по
виконанню виконавчого листа № 2/205/1979/13,
виданого 28.11.2013 року Ленінським
районним судом м. Дніпропетровська, та
боржник ОСОБА_3 на прийомі у державного
виконавця в приміщення Ленінського
ВДВС зобов'язана була не чинити
перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з
малолітнім сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1,
про що складено відповідний акт.

Натомість позивач зазначає, що
відповідач своїми неправомірними
діями, а саме, не виконанням рішення
суду чинить перешкоди у спілкуванні з
дитиною, чим завдає позивачу моральну
шкоду, яка полягає в тому, що він
страждає, переживає, оскільки не може
спілкуватися з сином, відчуває
пригніченість, що впливає на його стан
здоров'я та працездатність, на
самопочуття.

Проте, з вказаними висновками суд не
погодився правомірно з нижченаведених
підстав.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання
сімейних відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Відповідно до ст. 141,153 ,157 Сімейного
Кодексу України, мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батьками, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Мати, батько та дитина мають право на
безперешкодне спілкування між собою,
крім випадків, коли таке право обмежене
законом. Той із батьків, хто проживає
окремо від дитини, зобов'язаний брати
участь у її вихованні і має право на
особисте спілкування з нею. Той із
батьків, з ким проживає дитина, не має
права перешкоджати тому з батьків, хто
проживає окремо, спілкуватися з
дитиною та брати участь у її вихованні,
якщо таке спілкування не перешкоджає
нормальному розвитку дитини.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода - це втрати немайнового
характеру внаслідок моральних або
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.23 ЦК України моральна
шкода полягає у душевних стражданнях,
яких фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів сім'ї, и близьких родичів.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибин
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від
майнової шкоди, яка підлягає
відшкодуванню та не пов'язана з
розміром цього відшкодування.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог, суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку,що позивач
ОСОБА_2 не представив суду жодних
доказів, в яких би зазначив, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Доводи позивача на те, що відповідачка
ухиляється від виконання рішення суду
та чинить перешкоди у спілкуванні з
дитиною, у зв'язку з чим завдає позивачу
моральних страждань, нічим не
підтверджено.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд в силу ст.88 ЦГЖ
України, враховує, що позовні вимоги
оплачені позивачем, судом залишено без
задоволення, позивач не звільнений від
їх оплати, у зв'язку з чим поверненню не
підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 314, 315ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Заочне рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
03 вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна
з моменту її проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
О.В.Лаченкова

Судді

О.П.Варенко

В.С.Городнича