У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» на рішення Тячівського
районного суду від 09 вересня 2014 року по
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України» до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
«Державний експортно-імпортний банк
України» (далі по тексту - ПАТ
«Укрексімбанк») оскаржив в
апеляційному порядку рішення
Тячівського районного суду від 09
вересня 2014 року, яким у задоволенні
даного позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову в
повному обсязі. Зокрема зазначає, що
судом зроблено неправильні висновки
щодо початку перебігу строку для
пред'явлення вимог до поручителів.
Також суд помилково виходив з того, що
банком подана позовна заява 02.04.2014 року,
а не 01.04.2014 року. Вважає, що
шестимісячний строк для пред'явлення
вимог до поручителя банком не
пропущено, посилаючись при цьому на
Постанову ВСУ від 13.02.2013 р. №6-3цс13.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представника банку,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Встановлено, що 15.04.2008 року між ПАТ
«Укрексімбанк» та МПП «Лиса» укладено
кредитний договір, згідно якого
останнє отримало кредит у сумі 100 000
доларів США.

В рахунок забезпечення зобов'язання по
даному кредитному договору, між ПАТ
«Укрексімбанк» та ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було
укладено два договори поруки.

До вищевказаного кредитного договору
було укладено декілька додаткових
угод, з врахуванням яких остаточний
термін повернення кредиту встановлено
30.09.2013 року. Аналогічні зміни щодо
терміну виконання основного
зобов'язання були внесені до договорів
поруки шляхом укладення додаткових
угод.

Відмовляючи в стягненні
заборгованості з поручителів, суд
першої інстанції виходив з того, що
договори поруки є припиненими в силу
приписів ч.4 ст. 559 ЦК України.

З даним висновком суду першої
інстанції щодо припинення договорів
поруки на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України
погоджується колегія суддів, оскільки
такий ґрунтується на матеріалах
справи.

При цьому заслуговують на увагу
посилання апелянта щодо помилкових
висновків суду про початок перебігу
шестимісячного строку та стосовно дня
подачі позову, оскільки дійсно такий
строк почав збігати з 01.10.2013 року
(зважаючи на приписи ст. 253 ЦК України), а
позовна заява подана банком 01.04.2014 року
(згідно штемпелю поштовою
кореспонденції на конверті). Суд
помилково вважав такими датами 30.09.2013
року та 02.04.2014 року відповідно. Разом з
тим дані помилкові висновки суду
першої інстанції не впливають на
правильний по суті висновок щодо
припинення поруки зважаючи на
наступне.

Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

В Постанові ВСУ від 13.02.2013 р. №6-3цс13 (на
яку посилається апелянт) зроблено
наступний висновок:

«Договорами поруки встановлено строк
її припинення - після закінчення трьох
років, починаючи від останнього дня,
передбаченого для виконання
зобов'язань за договором кредиту, а
тому оскільки кредитним договором
установлено дію цього договору до 24
червня 2009 року, то днем настання строку
виконання основного зобов'язання, з
якого починається відлік трирічного
строку для пред'явлення кредитором
вимоги до поручителів, буде - 25 червня
2009 року, а припинення поруки відповідно
до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України - 25 червня
2012 року».

Аналогічно застосовуючи такі висновки
по даній справі (щодо порядку
обчислення строків) виходить, що днем з
якого починається відлік
шестимісячного строку для пред'явлення
вимог до поручителів, буде 01.10.2013 року, а
днем припинення поруки - 01.04.2014 року.

Тобто, 01.04.2014 року (день подачі позову) є
перший днем з якого обидва договори
поруки вважаються припиненими, а
відтак загальний висновок суду щодо
припинення договорів поруки на
підставі ч.4 ст. 559 ЦК України є
правильним.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують даного висновку та
ґрунтуються на неправильному
розумінні норм матеріального права та
невірному трактуванні висновків,
викладених в Постанові ВСУ від 13.02.2013 р.
№6-3цс13.

Таким чином суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про відмову в
задоволенні позову, хоча й допустив у
своєму рішення деякі неточності, які не
вплавить на вирішення справи по суті.

Згідно ч.2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Зазначене є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
експортно-імпортний банк України»
відхилити.

Рішення Тячівського районного суду від
09 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді