Справа №591/6336/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клімашевська І. В.Номер
провадження 22-ц/788/2015/14 Суддя-доповідач -
Гагін М. В. Категорія - 54
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Гагіна М. В.,

суддів - Рибалки В. Г. , Попруги С.
В.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою Університету
банківської справи Національного
банку України

на рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 02 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Університету банківської справи
Національного банку України

про поновлення на роботі і стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, -

в с т а
н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 14 листопада 2012
року він працював на посаді начальника
адміністративно-господарського
відділу в Севастопольському інституті
банківської справи, який є структурним
підрозділом Університету банківської
справи Національного банку України.

31 липня 2014 року наказом ректора
Університету банківської справи
Національного банку України його було
звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП
України у зв'язку із зупиненням
діяльності інституту.

Вважає своє звільнення незаконним та
таким, що суперечить нормам
законодавства про працю, оскільки при
звільненні відповідачем було порушено
ст.ст.40, 49-2 КЗпП України.

Остаточно уточнивши вимоги, просив
визнати незаконним та скасувати наказ
в частині його звільнення, а також
поновити його на посаді начальника
адміністративно-господарського
відділу в Севастопольському інституті
банківської справи та стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу.

Рішенням Зарічного районного суду
м.Суми від 02 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ
ректора Університету банківської
справи Національного банку України
№138-К від 24 липня 2014 року в частині
звільнення ОСОБА_3 з посади начальника
адміністративно-господарського
відділу Севастопольського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі в
Севастопольському інституті
банківської справи Національного
банку України на посаді начальника
адміністративно-господарського
відділу Севастопольського інститут
банківської справи Національного
банку України з 31 липня 2014 року.

Стягнуто з Університету банківської
справи Національного банку України на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 21727
грн. 20 коп. без утримання податків та
інших обов'язкових платежів.

Рішення суду в частині поновлення на
роботі ОСОБА_3 та стягнення заробітної
плати за один місяць в сумі 15060 грн. 99
коп. підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з Університету банківської
справи Національного банку України на
користь держави судовий збір в сумі 487
грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі Університет
банківської справи Національного
банку України, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати зазначене
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

При цьому доводить, що судом першої
інстанції не було з'ясовано з чиєї вини
було зупинено роботу
Севастопольського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України(м.Київ). Вказує, що
відповідачем надано в повному обсязі
інформацію про фактичне силове
захоплення 15 травня 2014 року
Севастопольського інституту
банківської справи незаконними
самопроголошеними органами влади
міста Севастополя згідно
розпорядження від 14 травня 2014 року №114
губернатора міста Севастополь та
фізичною втратою контролю відповідача
над діяльністю та майном
відокремленого структурного
підрозділу (філії). Отже, відсутня вина
відповідача у втраті роботи позивачем.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників відповідача ОСОБА_4 та
ОСОБА_5, які підтримали доводи
апеляційної скарги, позивача ОСОБА_3 та
його адвоката ОСОБА_6, які заперечували
проти доводів апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши підстави апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 та ч.2 ст. 40 КЗпП
України трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, зазначених у
пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне
вивільнення працівників персонально
попереджають не пізніше ніж за два
місяці.

Одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації.

Відповідно до положень ст.235 КЗпП
України у разі звільнення без законної
підстави або незаконного переведення
на іншу роботу працівник повинен бути
поновлений на попередній роботі
органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення
на роботі орган, який розглядає
трудовий спір, одночасно приймає
рішення про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи, але
не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного на іншу роботу
працівника, прийняте органом, який
розглядає трудовий спір, підлягає
негайному виконанню.

Судом першої інстанції
встановлено, що 14 листопада 2012 року
ОСОБА_3 працював на посаді начальника
адміністративно-господарського
відділу Севастопольського інституту
банківської справи, який є структурним
підрозділом Університету банківської
справи Національного банку України.

31 липня 2014 року наказом ректора
Університету банківської справи
Національного банку України №138-К від 24
липня 2014 року він був звільнений із
займаної посади згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку зі скороченням штату
працівників.

Відповідно до п.1 розділу ІІ Статуту
Університету банківської справи
Національного банку України, а також
п.2.2 розділу 2 п.10.1 розділу 10 Положення
про Севастопольський інститут
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України питання щодо
затвердження структури Університету
та граничної чисельності працівників,
в тому числі припинення діяльності
Інституту, віднесено до повноважень
Національного банку України.

До компетенції Університету
банківської справи Національного
банку України згідно із вказаними
документами (п.2 розділу ІІІ Статуту та
п.3.10 розділу 3 Положення) віднесено лише
внесення пропозицій Національному
банку України щодо зміни структури
Університету та його інститутів.

07 травня 2014 року до Національного банку
України відповідачем було направлено
затверджені в.о. ректора Університету
банківської справи Національного
банку України. організаційні заходи
стосовно діяльності Севастопольського
інституту банківської справи
Університету банківської справи
Національного банку України, в яких,
зокрема, зазначені наступні заходи:

- п.11 - скоротити штатну чисельність
інституту на 190 одиниць у зв»язку з
призупиненням діяльності інституту -
до 27 червня 2014 року;

- п.12 - створити робочі місця в
інститутах Університету, внести зміни
до штатного розпису - до 27 червня 2014
року.

Наказом ректора Університету
банківської справи Національного
банку України від 16 травня 2014 року №188
було призупинено діяльність
Севастопольського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України на час тимчасової
окупації Автономної Республіки Крим та
міста Севастополя з 16 червня 2014 року (п.1
Наказу), а також наказано директору
ОСОБА_7 звільнити працівників
Севастопольського інституту
банківської справи з роботи 30 травня 2014
року, а начальникові відділу роботи з
персоналом Чаплинській Л.М.
забезпечити подальше працевлаштування
в Університеті банківської справи
Національного банку України або
Українській академії банківської
справи Національного банку України
працівників, які виявили бажання
виїхати з окупованої території (п.5
Наказу). Крім того, в Університеті
банківської справи утворено комісію
щодо припинення діяльності
Севастопольського інституту
банківської справи та винесено питання
подальшого його функціонування на
розгляд робочої групи Національного
банку України (п.8 Наказу).

28 травня 2014 року наказом ректора
Університету банківської справи
Національного банку України №207 було
затверджено план роботи по
врегулюванню питань щодо зупинення
діяльності Севастопольського
інституту банківської справи
Університету банківської справи
Національного банку України на
червень-липень, де серед заходів по
роботі з кадрами зазначено:

- п.9 - попередити працівників, які
залишаються працювати до 31 липня 2014
року про їх наступне вивільнення - до 30
травня 2014 року;

- п.15 - підготувати зміни до штатного
розпису Університету та подати на
погодження до Департаменту персоналу -
до 01 липня 2014 року;

- п.16 - підготувати наказ про звільнення
працівників Севастопольського
інституту банківської справи згідно п.1
ч.1 ст.40 КЗпП України - до 23 липня 2014 року;

- проінформувати працівників
Севастопольського інституту
банківської справи, які будуть
виїжджати із Севастополя про
можливість їх подальшого
працевлаштування - до 30 липня 2014 року;

- отримати від Львівського інституту
банківської справи, Черкаського
інституту банківської справи,
Харківського інституту банківської
справи письмової інформації про
можливість працевлаштування
працівників Севастопольського
інституту банківської справи, які
переселяться на материкову частину
України.

Крім того, 28 травня 2014 року ректором
Університету банківської справи
Національного банку України було
видано розпорядження №29 від 28 травня
2014 року «Про попередження працівників
Севастопольського інституту
банківської справи про подальше
звільнення у зв»язку із скороченням
штату», яким зобов»язано провідного
фахівця Севастопольського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України ОСОБА_9 попередити про
наступне звільнення 31 липня 2014 року
згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
працівників інституту, в тому числі і
ОСОБА_3

Відповідно до наданих суду копій
листків непрацездатності, ОСОБА_3 в
період з 05 травня 2014 року по 06 червня 2014
року включно перебував на лікарняному.
Будь-яких відомостей про те, що ОСОБА_3
був ознайомлений з вищезазначеними
наказами та розпорядженнями ректора
Університету, які приймались, як у
період його непрацездатності, так і
після 06 червня 2014 року, матеріали
справи не містять.

Постановою Правління Національного
банку України №368 від 17 червня 2014 року
«Про зупинення діяльності
Севастопольського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України»:

- визнано такою, що втратила чинність
структура Севастопольського
інституту банківської справи, яка була
затверджена Постановою Правління НБУ
від 19 червня 2013 року №238;

- затверджено структури Університету
банківської справи Національного
банку України, Львівського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України, Харківського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України, Черкаського інституту
банківської справи Університету
банківської справи Національного
банку України та граничну чисельність
Університету банківської справи.

Цією ж постановою Ректору
Університету банківської справи було
доручено вжити заходів щодо
попередження працівників
Севастопольського інституту
банківської справи про їх скорочення
та здійснити інші організаційні заходи
відповідно до вимог законодавства
України, а також внести зміни до
штатного розпису Університету
банківської справи згідно з
процедурою, передбаченою Наказом
Національного банку України від 08
жовтня 2003 року №209 «Про порядок
підготовки та затвердження штатних
розписів та змін до них».

Як вбачається з наданих суду
документів, які містять перелік
вакантних посад в Університеті
банківської справи Національного
банку України у Львівському інституті
банківської справи була наявна
вакансія асистента кафедри суспільних
дисциплін.

Відповідно до Наказу МОН №665 від 01
червня 2013 року були затверджені
кваліфікаційні вимоги до посад
науково-педагогічних працівників,і,
зокрема, кваліфікаційними вимогами до
посади асистента у вищому навчальному
закладі, встановлено: повна вища освіта
(магістр, спеціаліст), без вимог до
стажу роботи.

Виходячи з даних, які містяться в
особовій справі ОСОБА_3, він за рівнем
освіти відповідає вказаній посаді, але
ОСОБА_3 протягом двох місяців, що
передували його звільненню, жодних
пропозицій виконувати іншу роботу в
Університеті чи структурних
підрозділах або зайняти вказану
вакантну посаду відповідачі не
пропонували.

Проте, університетом банківської
справи Національного банку України, у
порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України,
суду не надано належних і допустимих
доказів виконання вимог ст.49-2 КЗпП
України, як щодо дотримання
роботодавцем порядку попередження
ОСОБА_3 про наступне вивільнення за два
місяці, так і надання іншої роботи.

Отже, за встановлених фактичних
обставин справи щодо допущених
відповідачем порушень вимог чинного
законодавства про працю при розірванні
трудового договору з ініціативи
роботодавця за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України,
суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про порушення
прав ОСОБА_3 й поновлення його на
роботі, а доводи апеляційної скарги з
посиланням на положення Закону України
«Про забезпечення прав і свобод
громадян та правовий режим на
тимчасово окупованій території
України» є необґрунтованими, оскільки
дотримання законодавства про працю при
звільненні працівників з ініціативи
роботодавця зазначеним законом не
скасовані.

В той же час, суд першої інстанції при
визначенні розміру належної до
стягнення середньомісячної заробітної
плати за час вимушеного прогулу
припустився помилки.

Так, середній заробіток працівника
визначається відповідно до ст.27 Закону
України «Про оплату праці» за
правилами, передбаченими Порядком
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 08 лютого 1995 року
№100. з урахуванням цих норм і, зокрема,
абз.3 п.2 Порядку, середньомісячна
заробітна плата за час вимушеного
прогулу працівника обчислюється
виходячи з виплат за останні два місяці
роботи, що передують події, з якою
пов'язана виплата, тобто, що передують
дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку
основою для визначення загальної суми
заробітку, що підлягає виплаті за час
вимушеного прогулу, є середньоденна
(середньогодинна) заробітна плата
працівника, яка згідно з п.8 цього
Порядку визначається діленням
заробітної плати за фактично
відпрацьовані протягом двох місяців
робочі (календарні) дні на число
відпрацьованих робочих днів (годин), а у
випадках, передбачених чинним
законодавством - календарних днів за
цей період.

Наявна у матеріалах справи довідка від
22 вересня 2014 року про доходи позивача
зазначеним вимогам не відповідає,
оскільки містить дані за період
червень-липень, замість
травень-червень (а.с.193 т.1).

Відповідно до довідки Університету
банківської справи Національного
банку України №05.122/166/2953 «КФ» від 17
листопада 2014 року загальна сума доходу
ОСОБА_3 у травні-червні 2014 року за 61
календарний день складає 3795 грн. 70 коп.,
середньомісячна заробітна плата 1897
грн. 85 коп., а середньоденна - 62 грн. 22
коп.

Час вимушеного прогулу ОСОБА_3 з 01
серпня по 01 жовтня 2014 року складає 63
календарні дні, відтак і середній
заробіток за цей час складає 3919 грн. 86
коп. (62 грн. 22 коп. х 63), які мають бути
стягнуті з відповідача на користь
позивача, а не 21724 грн. 20 коп., як
зазначено в оскаржуваному рішенні.

За таких обставин та відповідно до
пунктів 1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення
суду першої інстанції у частині
визначення розміру середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
заробітної плати за один місяць
підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.1. 4
ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и
л а:

Апеляційну скаргу Університету
банківської справи Національного
банку України задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду
м.Суми від 02 жовтня 2014 року у даній
справі у частині стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
заробітної плати за один місяць
змінити.

Стягнути з Університету банківської
справи Національного банку України на
користь ОСОБА_3 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 3919
грн. 86 коп.

Рішення суду в частині стягнення
заробітної плати за один місяць в сумі
1897 грн. 85 коп. підлягає негайному
виконанню.

Стягнення зазначених сум проводити
після утримання податків та інших
обов'язкових платежів.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набрало законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -