Номер провадження 2/161/3598/14
У Х В А Л А

18 серпня 2014
року

місто Луцьк

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області Філюк Т.М., вивчивши
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно,

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся в суду з позовом до
ОСОБА_2 про визнання права власності на
нерухоме майно.

Ухвалою суду від 24 липня 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно було залишено без руху і позивачу
надано строк для усунення недоліків,
який не може перевищувати п’яти днів з
дня отримання позивачем ухвали.

Зазначена ухвала направлялась
позивачу на вказану ним в позовній
заяві адресу, однак вручена позивачу не
була і рекомендоване повідомлення про
вручення поштового повідомлення
повернулися до суду без вручення з
відміткою почтового відділення «за
зазначеною адресою не проживає».

За змістом статті 77 ЦПК України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані повідомляти суд про
зміну свого місця проживання
(перебування, знаходження) або
місцезнаходження під час провадження
справи. У разі відсутності заяви про
зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться..

На підставі наведеного, з врахуванням
того, що за вказаним позивачем місцем
проживання він не отримує судових
рішень, не повідомив суд про зміну
місця проживання, приходжу до висновку
про можливість застосування норм
статті 77 ЦПК України.

Так, згідно зі статтею 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» від 23 лютого 2006 року суди
застосовують при розгляді справ
Конвенцію та практику Суду як джерело
права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (далі -
Конвенція) встановлено, що кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру або
встановить обґрунтованість будь-якого
висунутого проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції
жодне з положень цієї Конвенції не може
тлумачитись як таке, що надає будь-якій
державі, групі чи особі право займатися
будь-якою діяльністю або вчиняти
будь-яку дію, спрямовану на скасування
будь-яких прав і свобод, визнаних цією
Конвенцією, або на їх обмеження в
більшому обсязі, ніж це передбачено в
Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію,
Україна взяла на себе зобов'язання
гарантувати кожній особі права та
свободи, закріплені в Конвенції,
включаючи право на справедливий
судовий розгляд протягом розумного
строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников
проти Росії» Європейський суд
зазначив, що розумність тривалості
провадження визначається залежно від
конкретних обставин справи, враховуючи
критерії, визначені у прецедентній
практиці Суду, зокрема, складність
справи, поведінка заявника та
поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов
проти України» Суд вказав, що сторони в
розумні інтервали часу мають вживати
заходів, щоб дізнатись про стан
відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та
практики Європейського суду
вбачається, що питання про порушення
статті 17 Конвенції, яка закріплює один
із основоположних принципів Конвенції
- принцип неприпустимості зловживання
правами, може поставати лише у
сукупності з іншою статтею Конвенції,
положення якої у конкретному випадку
дають підстави для висновку про
зловживання особою наданим їй правом.

ОСОБА_1, який подав позовну заяву,
протягом тривалого часу не вжив
будь-яких заходів для виконання ухвали
суду про залишення його позовної заяви
без руху, не цікавився станом
провадження в даній справі.

За таких обставин справи та відповідно
до зазначених норм процесуального
права, а також з метою забезпечити
виконання завдань цивільного
судочинства, дотримання засад і
принципів міжнародного права, вважаю,
що позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно слід вважати неподаною та
повернути позивачу.

Керуючись ст. 121 ч. 2 ЦПК України,

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на нерухоме
майно - вважати неподаною та повернути
позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подання апеляційної скарги на ухвалу
суду протягом п’яти днів з дня її
проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги на ухвалу суду. У
разі подання апеляційної скарги,
ухвала, якщо її не скасовано, набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом.

Суддя

Луцького міськрайонного
суду

ОСОБА_3