Справа № 740/4391/14
Провадження № 2/740/1591/14
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

28 листопада 2014 року

м.
Ніжин

Суддя Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області Діденко
О.П., ознайомившись з позовною заявою
ОСОБА_1 до територіальної громади м.
Ніжина в особі Ніжинської міської ради
про визнання права власності на
земельні ділянки,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою від 14 листопада 2014 року позовну
заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку,
що не відповідає вимогам ст.119 ЦПК
України, оскільки у порушення п.п. 5,6 ч. 2
ст. 119 ЦПК України у тексті позовної
заяви відсутній виклад обставин, якими
позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги з підтвердженням належними
доказами, а саме:

- у позові позивач ОСОБА_1 зазначила, що
власник земельних ділянок ОСОБА_2
померла 15 лютого 2006 року, тобто, під час
дії Цивільного кодексу України, який
набрав чинності 01.01.2004 року, статтею 1225
якого визначено, що "право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців на загальних підставах зі
збереженням її цільового призначення",
то слід було зазначити, чи є спадкоємці
щодо спадкового майна померлої ОСОБА_2,
чи прийнято ними спадщину, чи можливо
відповідно до статті 1277 Цивільного
кодексу України зазначену спадщину
було визнано судом відумерлою за
заявою відповідного органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини. І якщо спадщина визнавалася
відумерлою, то чи зверталася позивач
із заявою щодо отримання земельної
ділянки у власність до Ніжинської
міської ради (з приводу приватизації
земельної ділянки) і якщо так, то яке
рішення прийнято, що слід було
зазначити;

- зазначаючи в позові, що договір
дарування було укладено 15 травня 2003
року, в той же час, як на підставу
переходу до неї права власності на
земельні ділянки, посилалася на ч.1
ст.377 ЦК України, який набув чинності з
01.01.2004 року, тобто, після укладення
договору дарування, тому слід було
зазначити, відповідно до якої
цивільно-правової угоди та правової
норми позивач просить визнати за нею
право власності на земельні ділянки,
державні акти про право власності на
які на ім»я померлої ОСОБА_2
недійсними не визнавалися;

- позивач, посилаючись на ст.392 ЦК
України, зазначає, що власник майна
може пред»явити позов про визнання
його права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності. При цьому конкретно не
зазначено, з яких підстав позивач
вважає себе власником земельних
ділянок, ким не визнається чи
оспорюється право власності, та які
документи, які б засвідчували її право
власності на зазначені земельні
ділянки, нею втрачені, що слід було
зазначити.

Крім того, до заяви заявником додано
ксерокопію квитанції про сплату
судового збору, тоді як повинно бути
додано її оригінал, що було
запропоновано позивачу надати.

Копію ухвали позивач отримала 21
листопада 2014 року відповідно до
повідомлення пошти, і у визначений
строк недоліки позовної заяви не
усунула.

З огляду на встановлене приходжу до
висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід
вважати неподаною та повернути
позивачу.

Керуючись ст.121 ЦПК України,
суддя

у х в а л и л а :

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної
громади м. Ніжина в особі Ніжинської
міської ради про визнання права
власності на земельні ділянки вважати
неподаною та повернути позивачу.

На ухвалу може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Чернігівської області через
Ніжинський міськрайонний суд протягом
п”яти днів з дня отримання копії
ухвали.

Суддя
Діденко О.П.