Справа № 456/1162/14
Головуючий у 1 інстанції: Андрейків Ю.Я.
Провадження № 22-ц/783/5154/14
Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А.. Левика Я.А.,

секретаря: Глинського О.А.,

з участю: представника
відповідача - ТзОВ «Лізінгова компанія
«Універсальна» - Павлічка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 19 травня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізінгова компанія
«Універсальна», третя особа - Відділ
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції, про звільнення майна з-під
арешту, -

встановила:

рішенням Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 19 травня 2014
року у задоволені позовних вимог
відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач,
просить його скасувати й ухвалити нове,
яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на те, що рішення є
незаконним та необґрунтованим, таким,
що порушує її права та інтереси. Так,
зокрема, апелянт зазначає, що суд при
відмові у задоволені вимог виходив з
того, що позивач не заявляла вимоги про
визнання права власності на спільне
нажите майно, однак, суд не врахував, що
у позивача відсутня необхідність
визнавати право власності на майно,
оскільки в силу закону, а саме ст.ст. 57,
60, 61 СК України спірне майно є спільною
сумісною власністю, а відтак позивачем
обрано вірний спосіб захисту. Крім
того, апелянт зазначає, що суд
відмовляючи у позові виходив з
припущення, що зняття арешту дасть
змогу відповідачу ОСОБА_5 уникнути
погашення заборгованості перед
стягувачем.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника
процесу на заперечення апеляційної
скарги, вивчивши матеріали та
обставини справи, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Відмовляючи у задоволені вимог
міськрайонний суд виходив з того, що
автомобіль позивача та ОСОБА_5 марки
Jaguar XJ8L 2004 р. в., державний номерний знак
НОМЕР_1, є їх спільною сумісною
власністю, однак позивач не ставить
вимоги про визнання права на спільно
нажите майно, а зняття арешту дасть
змогу уникнути відповідачу погашення
заборгованості перед стягувачем.

Однак повністю з таким висновком
колегія суддів погодитись не може з
наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що в
березні 2014 року позивач ОСОБА_4
звернулася до суду з позовом про
звільнення майна з-під арешту, а саме -
автомобіля марки Jaguar XJ8L 2004 р. в., д/н знак
НОМЕР_1 сірого кольору та автомобіля
марки OPEL VEKTRA 2.2 2006 р. в., д/н знак НОМЕР_2
сірого кольору. Позивач зазначала, що
їй стало відомо, що постановою
головного державного виконавця від
03.09.2013 року у виконавчому провадженні
ВП № 39172897 було накладено арешт та
оголошено заборону на відчуження
вищевказаних транспортних засобів, що
зареєстровані за боржником - суб'єктом
підприємницької діяльності ОСОБА_5 на
примусове виконання наказу
Господарського суду Львівської
області в інтересах стягувача ТзОВ
«Універсальна». Посилаючись на те, що з
1986 року і по даний час вона перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5,
реєстраційні дані майна та дати його
набуття свідчать про статус майна -
спільна сумісна власність, як набутого
під час шлюбу, а відтак не є особистим
майном відповідача. Посилаючись на
викладене та те, що виділення в натурі
частки відповідача є неможливим,
просила задовольнити вимоги.

Під час розгляду справи в травні 2014 р.
позивачка зменшила позовні вимоги з
підстав того, що автомобіль марки OPEL
VEKTRA 2.2 2006 р. в., вибув із власності ОСОБА_5
ще до моменту пред'явлення позову, а
тому просила зняти арешт виключно на
друге авто.

Відмовляючи у задоволені вимог
міськрайонний суд виходив з того, що
автомобіль позивача та ОСОБА_5 марки
Jaguar XJ8L 2004 р. в., державний номерний знак
НОМЕР_1, є їх спільною сумісною
власністю, однак позивач не ставить
вимоги про визнання права на спільно
нажите майно, а зняття арешту дасть
змогу уникнути відповідачу погашення
заборгованості перед стягувачем.

Однак повністю з таким висновком
колегія суддів погодитись не може з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України
«Про виконавче провадження» особа, яка
вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права на майно і про
звільнення майна з-під арешту.

Згідно свідоцтва про шлюб від 27 вересня
1986 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уклали шлюб 27
вересня 1986 року (а.с.8).

03 вересня 2013 року головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області винесено
постанову про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його
відчуження, відповідно до якої
накладено арешт та оголошено заборону
на відчуження транспортних засобів
зареєстрованих за боржником, а саме:
автомобіль марки Jaguar XJ8L 2004 р. в., д/н знак
НОМЕР_3 сірого кольору та автомобіль
марки OPEL VEKTRA 2.2 2006 р. в., д/н знак НОМЕР_2
сірого кольору, що належить боржнику -
ОСОБА_5 з метою виконання наказу №
5015/2466/12 виданого Господарським судом
Львівської області 03.07.2013 р. щодо
стягнення солідарно з суб'єкта
підприємницької діяльності фізичної
особи ОСОБА_5 на користь ТзОВ
«Лізонгова компанія «Універсальна»
(а.с.5).

В п. 5 своєї Постанови від 27.08.1976 р. № 6
«Про судову практику в справах про
виключення майна з опису» Пленум
Верховного Суду УРСР роз'яснив, що
судам необхідно мати на увазі, що при
вирішенні питання про належність
описаного майна слід керуватись
Законом України

«Про власність» і нормами цивільного
та шлюбно-сімейного законодавства, що
регулюють право власності і його
захист.

Вирішуючи позов одного з подружжя про
виключення з опису належної йому
частки майна у спільній сумісній
власності подружжя, суду необхідно
враховувати, що відповідно до статей 22,
28 КпШС майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є їх спільною сумісною власністю
і у випадку поділу його їх частки
визнаються рівними. Відхилення від
начала рівності часток подружжя суд
може допустити, враховуючи лише
інтереси неповнолітніх дітей або
заслуговуючі на увагу інтереси одного
з подружжя. Майно, нажите кожним з
подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу, суд може визнати власністю
кожного з них. Розмір часток подружжя у
спільному майні і яке конкретно майно
має бути йому виділено, суд визначає з
врахуванням всього нажитого майна,
включаючи і те, на яке за законом не
може бути звернено стягнення за
виконавчими документами і яке не
підлягає конфіскації. Разом з цим на
частку кожного з подружжя має бути
виділено як майно, що підлягало опису,
так і майно, що не підлягало опису.

В справах про виключення з опису майна,
що становить спільну сумісну власність
сім'ї чи селянського (фермерського)
господарства, частка боржника
визначається відповідно до правил
ст.ст.17,18 Закону «Про власність» і ст.123
Цивільного кодексу України.

Із змісту нормативних положень глав 7
та 8 СК України, власність у сім'ї існує
у двох правових режимах: спільна
сумісна власність подружжя та особиста
приватна власність кожного з подружжя,
залежно від якого регулюється питання
розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної
сумісної власності подружжя (тобто
перелік юридичних фактів, які
складають підстави виникнення права
спільної сумісної власності на майно
подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Враховуючи обставини справи
міськрайонним судом вірно встановлено,
що спірний автомобіль є спільною
сумісною власністю подружжя, що не
заперечив представник відповідача, а
відтак, у відповідності до вимог ч.1 ст.
60, ч.1 ст.70 СК України та ч.3 ст.368 ЦК
України позивачка має право на ? частку
в цьому майні, оскільки частки подружжя
є рівними.

Згідно з ч. 1 ст. 73 СК України та ч. 6 ст. 50
Закону України «Про виконавче
провадження» за зобов'язаннями одного
з подружжя стягнення може бути
накладено лише на його особисте майно і
на частку у праві спільної сумісної
власності подружжя, яка виділена в
натурі. У випадках, коли частка
боржника в натурі не виділена,
стягнення звертається на його частку,
що визначається судом за поданням
державного виконавця. Порядок
визначення частки майна боржника у
майні, яким він володіє спільно з
іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК
України.

Судом також установлено, що частка
боржника у спірному майні у
встановленому законом порядку не
визначалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 СК України
стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір було укладено одним з подружжя
в інтересах сім'ї, і те, що було одержане
за договором, використовується на її
потреби.

Із матеріалів та обставин справи,
виконавчого провадження не вбачається,
що договір, який був укладений ОСОБА_5,
був укладений в інтересах сім'ї.

А тому накладення арешту на спірний
автомобіль порушує права позивачки на
її частку у цьому майні, а відтак чинне
законодавство, з урахуванням
презумпції належності власності
позивачки у спільному майні подружжя,
надає можливість захистити своє право
власності на нього шляхом пред'явлення
позову про звільнення майна з-під
арешту.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення вимог позивача, а саме щодо
звільнення ? частки автомобіля марки
Jaguar XJ8L 2004 р. в., № кузова НОМЕР_4, д/н знак
НОМЕР_3, сірого кольору, що
зареєстрований за ОСОБА_5, з-під арешту,
накладеного 03 вересня 2013 року головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області.

З урахуванням викладеного, рішення
міськрайонного суду підлягає до
скасування з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позовних
вимог.

Відповідно до ч.2 ст.314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст.303, 305, п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст.314,
ст.ст.313, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 19 травня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Звільнити з-під арешту ? частку
автомобіля марки Jaguar XJ8L 2004 р. в., №
кузова НОМЕР_4, д/н знак НОМЕР_3, сірого
кольору, що зареєстрований за ОСОБА_5,
накладеного 03 вересня 2013 року головним
державним виконавцем відділу
державної виконавчої служби
Стрийського міськрайонного управління
юстиції Львівської області.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:
Бакус В.Я.

Судді:
Гірник Т.А.

Левик Я.А.