Провадження № 2/522/1552/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2014 року Приморський
районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про визнання недійсною
приватизації, скасування
розпорядження органу приватизації та
свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
подальшому уточнивши його, до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради, та просить визнати недійсною
приватизацію квартири АДРЕСА_1; визнати
недійсними та скасувати розпорядження
УЖКГ Виконавчого комітету Одеської
міської ради №215568 від 22 січня 2010 року
та відповідне свідоцтво про право
власності на вищевказану квартиру.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що
на підставі розпорядження
Малиновської районної адміністрації
Одеської міської ради №56/01-06 від 07
лютого 2008 року та ордеру на жиле
приміщення серії МР №8282 від 02 грудня 2009
року він разом з дружиною ОСОБА_2 та
донькою ОСОБА_3 був заселений в
квартиру АДРЕСА_1, в якій в подальшому
були зареєстровані.

Позивач також вказує, що
розпорядженням УЖКГ Виконавчого
комітету Одеської міської ради №215568
від 22 січня 2010 року вказану квартиру
було приватизовано лише на ім'я ОСОБА_2
та ОСОБА_3, що порушує право позивача на
участь у приватизації. На підставі
вказаного розпорядження було видано
свідоцтво про право власності на житло,
згідно з яким спірна квартира належить
в рівних частинах на праві власності
лише відповідачкам.

Позивач вважає вищевказані
розпорядження та свідоцтво про право
власності незаконними та такими, що
підлягають скасуванню, оскільки
всупереч вимогам ст. 8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» його було позбавлено
права на приватизацію.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги у
повному обсязі, та вказав, що позивач
дійсно відмовився від участі в
приватизації спірної квартири,
оскільки не знав про те, що має право на
доприватизацію житла в тому разі, якщо
під час попередньої приватизації ним
не була використана можливість
приватизації жилої площі в межах
встановленої санітарної норми, а саме
21, 0 кв. м. загальної площі на людину.

Представник відповідачки ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у судовому засіданні
заперечували проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 та вказали, що
під час здійснення приватизації
вищевказаної квартири позивач
особисто подав заяву, в якій просив
провести таку приватизацію без його
участі, так як він використав своє
право на безоплатну приватизацію за
адресою: АДРЕСА_2. Тому вважають, що
дійсні позовні вимоги є
безпідставними.

Представник Департаменту міського
господарства Одеської міської ради у
судовому засіданні пояснила, що
приватизація була проведена на
підставі наданих документів у
відповідності з чинним законодавством.

Представник Виконавчого комітету
Одеської міської ради у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, суд
дійшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно
розпорядження Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
№1202/01-04 від 09 грудня 2005 року перебував
на квартирному обліку як особа, що
займала посаду судді Апеляційного суду
Одеської області (а. с. 4).

Відповідно до ст. 132 Закону України «Про
судоустрій та статус суддів» позивачу,
як судді, була надана трьохкімнатна
квартира АДРЕСА_1, житловою площею 55, 2
кв. м., на склад сім'ї з трьох осіб
(позивач, його дружина - ОСОБА_2 та
донька ОСОБА_3), в тому числі додаткова
площа, в якості службового кабінету
позивача, що підтверджується
розпорядженням Малиновської районної
адміністрації Одеської міської ради
№56/01-06 від 07 лютого 2008 року (а. с. 3) та
ордеру на жиле приміщення серії МР №8282
від 02 грудня 2009 року (а. с. 5).

Згідно довідки про склад сім'ї та
реєстрацію, наявної в матеріалах
справи, у вищевказаній квартирі
зареєстровані були ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а. с. 37).

Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР громадяни
мають право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду.

Згідно ст. 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» кожний громадянин України має
право приватизувати займане ним житло
безоплатно в межах номінальної
вартості житлового чеку або з
частковою доплатою один раз.

За ст. 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизація державного
житлового фонду здійснюється
уповноваженими на це органами,
створеними місцевою державною
адміністрацією, та органами місцевого
самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд.

Згідно п. 18 Положення «Про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян» затвердженого наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 396 від 16.12.2009 р. громадянином
до органу приватизації подаються:
оформлена заява на приватизацію
квартири (будинку), жилого приміщення у
гуртожитку, кімнати у комунальній
квартирі; довідка про склад сім'ї та
займані приміщення; копія ордера про
надання жилої площі (копія договору
найму жилої площі у гуртожитку);
документ, що підтверджує
невикористання ним житлових чеків для
приватизації державного житлового
фонду; копія документа, що підтверджує
право на пільгові умови приватизації;
заява - згода тимчасово відсутніх
членів сім'ї наймача на приватизацію
квартири (будинку), жилих приміщень у
гуртожитку, кімнат у комунальній
квартирі.

Судом також встановлено, що 15 січня 2010
року ОСОБА_1 разом з відповідачками
звернувся до органу приватизації з
заявою про здійснення приватизації
квартири АДРЕСА_1 (а. с. 36).

Однак, згодом заявою від 21 січня 2010 року
ОСОБА_1 просив здійснити приватизацію
вищевказаної квартири на ім'я ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 без його участі, так як він
використав своє право на безоплатну
приватизацію за адресою: АДРЕСА_2 (а. с.
39).

На запит суду від 20 січня 2014 року була
отримана довідка Виконавчого комітету
Первомайської міської ради
Харківської області №201 від 02 квітня 2014
року (а. с. 82), з якої вбачається, що
ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2, та приймав участь у
приватизації вищевказаної квартири, в
розмірі 17, 04 кв. м.

У зв'язку з вищезазначеним,
розпорядженням УЖКГ Виконавчого
комітету Одеської міської ради №215568
від 22 січня 2010 року (а. с. 35) вказану
квартиру було приватизовано лише за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та видано свідоцтво
про право власності на житло від 22
січня 2010 року, зареєстрованого за
№8-23000, відповідно до якого спірна
квартира належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3, в
рівних частках (а. с. 34).

Проте, в подальшому, Конституційним
Судом України в рішенні від 10 червня 2010
року №1-38/2010 в аспекті конституційного
звернення було роз'яснено положення
пункту 5 статті 5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», за яким право громадян України
на безоплатну приватизацію державного
житлового фонду вважається
реалізованим один раз, якщо громадянин
України повністю використав житловий
чек для приватизації житла у
державному житловому фонді, і у його
власність безоплатно передано в одній
чи кількох квартирах (будинках)
загальну площу з розрахунку санітарної
норми 21 квадратний метр загальної
площі на наймача і кожного члена його
сім'ї та додатково 10 квадратних метрів
на сім'ю. Приватизація загальної площі
в кількох квартирах (будинках)
державного житлового фонду в межах
встановленої санітарної норми та
номінальної вартості житлового чека не
є повторною.

Таким чином, виходячи з
вищевикладеного, у судовому засіданні
доведено, що ОСОБА_1 дійсно мав право на
доприватизацію житла в межах площі
встановленої санітарної норми, тобто
мав право на участь в приватизації
квартири АДРЕСА_1 в порядку ст. 5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», так як використав
своє право на приватизацію частково, а
саме в межах площі 17, 04 кв. м., приймаючи
участь в приватизації квартири
АДРЕСА_2. Однак, цим правом позивач при
приватизації спірної квартири не
скористався. Тому свідоцтво про право
власності від 22 січня 2010 року, видане на
підставі розпорядження УЖКГ
Виконавчого комітету Одеської міської
ради №215568 слід також вважати недійсним
згідно ст. 215 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Однак, позивач звернувся з
вищевказаним позовом лише 27 грудня 2013
року, пропустивши трьохрічний строк
позовної давності, що є підставою для
відмови у задоволенні позовних вимог
саме з цих підстав відповідно до ст. 267
ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, а згідно
ст. 16 ЦК України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільну справу в межах заявлених
вимог і на підставі представлених
сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод передбачено право на
справедливий суд, зокрема кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та
всебічно дослідивши матеріали
цивільної справи, вислухавши думки
сторін, суд вважає, що позовні вимоги
ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 5, 8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду», п. 18 Положення «Про порядок
передачі квартир (будинків), жилих
приміщень у гуртожитках у власність
громадян» затвердженого наказом
Міністерства з питань
житлово-комунального господарства
України № 396 від 16.12.2009 р., ст. ст. 257, 267 ЦК
України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 208-209,
212-215, 218 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Департаменту міського
господарства Одеської міської ради,
Виконавчого комітету Одеської міської
ради про визнання недійсною
приватизації, скасування
розпорядження органу приватизації та
свідоцтва про право власності, -
відмовити за пропуском строку позовної
давності.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Одеської області шляхом подачі
апеляційної скарги через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Ю.Б. Свячена