Справа №: 671/91/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
Волочиський районний суд Хмельницької
області

в складі
головуючої судді-Ніколової С.В.

при
секретарі Хрупайло Т.В.,

з участю представника позивача
ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника
відповідача Галюка В.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Волочиську
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Надра", треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання
недійсним кредитного договору,

встановив:

11 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся
в суд з позовом, який під час розгляду
справи уточнив, до ПАТ КБ "Надра" (далі -
банк), про визнання кредитного договору
недійсним. В обгрунтування позовних
вимог вказував, що 21.08.2007 року між ним та
Банком було укладено кредитний договір
№ 21/08/2007/840-к/85 (далі - кредитний договір),
згідно якого банк надав йому 40000
доларів США зі сплатою 12,99% річних за
користування кредитними коштами, з
терміном погашення кредиту до 21.08.2024
року. Він як позичальник зобов'язувався
повертати кредит та сплачувати банку
передбачені умовами кредитного
договору платежі шляхом здійснення
перерахунку на рахунок банку 488,98
доларів США. Даний кредит надавався на
придбання житлового будинку, а тому, на
думку позивача, він є споживчим
кредитом і банк при укладенні цього
договору зобов'язаний був виконати
вимоги Закону України "Про захист прав
споживачів". Проте, всупереч положень
даного Закону банк не надав йому як
споживачу інформацію про умови
кредитування та орієнтовну сукупну
вартість кредиту. В порушення пп. 2.1, 3.1,
3.3, 3.8 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених Постановою
правління НБУ № 186 від 25.05.2007 року, які
прийняті на виконання ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
банк не ознайомив його ні в усній, ні в
письмовій формі з орієнтовною сукупною
вартістю кредиту, а надаючи кредит в
іноземній валюті, не попередив його, що
валютні ризики під час виконання
зобов'язань за цим договором несе
споживач, тобто, він - позивач. З цих
підстав позивач, посилаючись на
порушення банком положень Закону
України "Про захист прав споживачів",
зокрема, ст.ст. 11, 19, вважає, що
оспорюваний ним кредитний договір було
укладено із застосуванням банком
нечесної підприємницької практики, і
тому цей кредитний договір є недійсним.

З наведених підстав позивач,
посилаючись на положення норм ЦК
України, а саме ч.ч. 1-3, ст. 203, ч. 1 ст.
215, ч. 1 ст. 230, ч. 1 ст. 638, ч. 2 ст. 1054 цього
Кодексу, а також норми Закону України
"Про захист прав споживачів", просить
визнати оспорюваний ним кредитний
договір недійсним.

Судом до участі у справі в якості
третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору
залучено поручителів по даному
кредитному договору ОСОБА_4 та ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач та
його представник ОСОБА_2 позов
підтримали з підстав, наведених в
позовній заяві та в уточненому позові.

Представник відповідача позов не
визнав, вважає безпідставними
посилання позивача на те, що
оспорюваний кредитний договір є
споживчим кредитним договором. Крім
того, пояснив, що з умовами даного
кредитного договору позивач був
ознайомлений, зокрема, був
ознайомлений та погоджувався з
визначеною банком сукупною вартістю
кредиту та вартістю послуг при
укладенні кредитного договору.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в
судове засідання не з'явилися, про день
та час розгляду справи повідомлені
належним чином.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши і дослідивши
матеріали цивільної справи, матеріали
кредитної справи, суд дійшов висновку,
що позов задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За правилами ст. ст. 526, 530 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, та у строк, встановлений у
зобов'язанні

Права споживача в разі придбання
ним продукції у кредит визначені ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів" в редакції від 01.12.2005 року,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин сторін. Статтею 19 цього ж
Закону визначено зміст нечесної
підприємницької практики та перелік її
форм.

Судом об'єктивно встановлено, що
21.08.2007 року між банком та позивачем
ОСОБА_1 було укладено кредитний
договір № 21/08/2007/840-к/85, відповідно до
якого позивач як позичальник отримав
споживчий кредит у сумі 40000 доларів США
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості та платності, з його
цільовим використанням: проведення
розрахунків по договору
купівлі-продажу № 2133 від 23.07.2007 року, що
укладений між позичальником та ОСОБА_6
Згідно цього договору позичальник
придбає у власність нерухоме майно -
приватний будинок у АДРЕСА_1, з
покладенням на позичальника витрат
страхувальника по договору
страхування нерухомого майна та
витрат, пов'язаних з оформленням
кредиту. Пунктом 1.3.1. даного договору
передбачено, що відсотки за
користування кредитом розраховуються
банком на підставі відсоткової ставки
у розмірі 12,99 % річних, п. 1.3.2.
передбачено, що комісія за видачу
кредиту за цим договором складає 1,5% від
суми кредиту і сплачується одноразово
на дату видачі (перерахування)
кредитних коштів. Розділом 3 цього ж
договору визначено порядок надання
кредиту та сплати заборгованості, а
саме: надання кредиту проводиться
шляхом видачі готівки позичальнику
через касу банку при наявності
належним чином оформленої заяви на
видачу готівки, сума у якій зазначена у
доларах США або перерахуванням коштів,
якщо вони надані у валюті України -
гривнях, за реквізитами, вказаними
позичальником письмово після
укладення договору застави, або
перерахуванням коштів на поточний
рахунок позичальника за реквізитами,
вказаними позичальником письмово (п.
3.1.).

Пунктами 3.3.1, 3.3.2, 3.3.3., 3.3.4, 3.4, 3.5, 3.6
цього ж розділу передбачено, що
позичальник повертає кредит та сплачує
банку передбачені п.п. 1.3.1., 1.3.2. цього
договору платежі шляхом здійснення
перерахування на рахунок № НОМЕР_1 МФО
315137 мінімально необхідного платежу у
валюті кредиту. Щомісячна сума
мінімально необхідного платежу
складає 488,98 доларів США. Позичальник
вносить черговий мінімальний платіж,
визначений у п. 3.3.2. цього договору,
щомісячно до 5 числа поточного місяця.
Кінцевий термін повернення кредиту -
21.08.2024 року. Нарахування відсотків за
користування кредитом здійснюється за
фактичну кількість днів у періоді
(28-29-30-31/36) на залишок заборгованості.
При розрахунку відсотків враховується
день надання та не враховується день
погашення кредиту. Якщо на протязі дії
цього договору позичальник
несвоєчасно та/чи не повністю внесе
черговий мінімально необхідний платіж
та/чи інші платежі, передбачені цим
договором, то банк приймає виконання
позичальником своїх зобов'язань по
цьому договору в наступному порядку:
плата за управління кредитом,
прострочені відсотки за користування
кредитом, відсотки за користування
кредитними коштами, пені та штрафи,
витрати, пов'язані з моніторингом та
супроводом кредиту, прострочена сума
кредиту, сума кредиту. З метою
виконання умови, передбаченої п. 3.5.
цього договору, банк, при наявності
несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі
виконання позичальником своїх
обов'язків щодо сплати мінімально
необхідного платежу та/чи інших
платежів, передбачених цим договором,
самостійно розподіляє грошові кошти,
внесені позичальником на розподільчий
рахунок згідно черговості,
передбаченої п. 3.5. цього договору або
іншої черговості, встановленої на
розсуд банку.

Відповідальність сторін
передбачена розділом 5 зазначеного
кредитного договору.

Відповідно до п. 8.1. кредитного
договору розмір відсоткової ставки
може переглядатися сторонами, про що
складається відповідна додаткова
угода між банком та позичальником.

Позивач як позичальник
зобов'язувався сплачувати необхідні
платежі у розмірі та в порядку,
визначених у п.п. 3.3.2., 3.3.3. кредитного
договору.

До зазначеного кредитного
договору долучено графік погашення
кредитної заборгованості, в якому
зазначено, що кредит підлягає
погашенню позивачем до 5 числа включно
щомісяця: до 05.09.2007 року і так до 21.08.2024
року. Цим же графіком передбачено
нарахування відсотків щомісячно
протягом 14 років - з 21.08.2007 року по 21.08.2024
року з врахуванням щомісячних
платежів, які мав сплачувати позивач і
з чим останній погоджувався на той час.

Ці обставини підтверджуються
змістом графіку погашення
заборгованості, а також особистим
підписом позивача про отримання ним
екземпляра зазначеного графіка.

Як вбачається з матеріалів
справи, в подальшому будь-яких
додаткових угод стосовно зміни умов
кредитного договору, зокрема, розміру
відсотків за користування кредитними
коштами, сторонами не укладалося.

Крім того, судом встановлено, що
рішенням Волочиського районного суду
від 12.12.2012 року, що набрало законної
сили, задоволено позов банку про
стягнення за даним кредитним договором
заборгованості з позивача та
поручителів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в
солідарному порядку.

Оцінюючи докази в їх сукупності,
суд дійшов висновку, що оспорюваний
договір відповідає наведеним вище
вимогам чинного законодавства,
оскільки встановлено, що позивач як
позичальник ознайомився та погодився
із існуючими умовами кредитування та
на власний розсуд обрав прийнятні для
нього умови - ануїтетний графік
погашення кредитної заборгованості, що
передбачає повернення кредитних
коштів рівними частинами щомісячно та
нарахування відсотків за користування
кредитом з відсотковою ставкою 12,99%
річних на суму заборгованості по
кредиту, про що особисто подав банку
анкету-заяву на отримання кредиту зі
своїм підписом. В даній анкеті-заяві
позивач вказав, що із основними умовами
надання кредиту він ознайомлений.

При цьому, суд враховує положення
ч. 1 ст. 627 ЦК України, згідно з якою
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

За таких обставин, враховуючи
норми наведеного чинного
законодавства, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для визнання
зазначеного кредитного договору
недійсним.

Звертаючись в суд з даним позовом,
позивач не довів, що положення
оспорюваного договору про споживчий
кредит містять умови про зміни у
витратах, не надав доказів про
наявність несправедливих умов в даному
договорі. А тому, відсутні підстави
вважати доведеними вимоги позивача про
необхідність застосування до даного
кредитного договору положень ч. 5 ст.
11, ст.ст. 18, 19 Закону України "Про захист
прав споживачів" про несправедливі
умови.

Дослідивши в судовому засіданні
наведені вище умови оспорюваного
кредитного договору, суд дійшов
висновку про безпідставність та
недоведеність посилань позивача на те,
що даний кредитний договір не
відповідає Постанові Національного
Банку України від 10.05.2007 року № 168 "Про
затвердження Правил надання банками
України інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту", а саме на не попередження
позичальника про валютні ризики. Суд
вважає, що ця обставина не є достатньою
підставою для визнання кредитного
договору недійсним, оскільки укладаючи
спірний кредитний договір в іноземній
валюті та беручи на себе певні
зобов'язання, сторони повинні були
чітко усвідомлювати, що курс
національної валюти по відношенню до
долара США не є незмінним та
враховувати валютний ризик за таким
кредитом.

Як зазначено вище, при укладенні
кредитного договору позивач був
ознайомлений з його умовами, зокрема,
про орієнтовну сукупну вартість
кредиту та вартість послуги з
оформлення кредиту (перелік усіх
витрат, пов'язаних з одержанням
кредиту, його обслуговуванням та
поверненням та іншими умовами), що дає
підстави вважати, що банком було
виконано всі передбачені Законом
України "Про захист прав споживачів"
вимоги.

Оскільки встановлено, що спірний
договір відповідає вимогам чинного
законодавства, суд не вбачає достатніх
підстав для визнання його недійсним, а
тому в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 61, 79, 88,
209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 1049, 1050, 1054, 526,
530, 627 ЦК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Надра" про визнання недійсним
кредитного договору відмовити.

На рішення через суд першої
інстанції, який його ухвалив, може бути
подано апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: