Справа № 639/7925/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року Жовтневий районний
суд м. Харкова

в складі : головуючого -
судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної
О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовною заявою Комунального
підприємства «Харківводоканал» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення, суд

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова
звернувся представник КП
«Харківводоканал» з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, в якому просила суд
стягнути з відповідачів на користь КП
«Харківводоканал» заборгованість за
послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення у
розмірі 2 111,50 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що ухвалою
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 29.04.2014 року було скасовано судовий
наказ від 03.04.2014 року про стягнення з
відповідачів заборгованості за
послуги водопостачання та
водовідведення.

Позивач зазначає, що за адресою:
АДРЕСА_1 мешкають ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, які є споживачами послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення шляхом відкриття
абонентського особового рахунку №86506,
та, що за відповідачами за період з
01.01.1999 року по 30.06.2014 року утворилася
заборгованість у сумі 2 025,79 гривень.

Позивач вказує, що несплата боргу
призводить до погіршення стану
комунальних мереж централізованого
водопостачання та водовідведення,
погіршує можливості щодо забезпечення
екологічного добробуту міста та
негативно впливає на впровадження
природоохоронних заходів.

13.09.2013 року боржникам було направлене
рахунок-попередження з пропозицією
погасити борг за надані послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення у десятиденний термін.

Як вказує позивач, у зазначений термін
боржники не здійснили жодних заходів
до повного погашення заборгованості, у
зв'язку з чим КП «Харківводоканал» і
звернулися до суду.

04 вересня 2014 року ОСОБА_1 надала суду
письмові заперечення, в яких проти
позовних вимог заперечувала,
посилаючись на строк позовної
давності, та те, що за період з 01.07.2011
року по 30.06.2014 року заборгованість за
послуги водопостачання та
водовідведення відсутня, про що надала
відповідні квитанції.

30 жовтня 2014 року представник позивача
уточнила позовні вимоги, та просила суд
стягнути з відповідачів на користь КП
«Харківводоканал» заборгованість за
надані послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення у
сумі 1 965,06 грн., з яких: за послуги
водопостачання з 01.01.1999 року по 30.06.2014
року в розмірі 1 715,42 грн., за послуги
водовідведення за період з 01.04.2010 року
по 30.06.2014 року в розмірі 174,51 грн.,
інфляційні витрати 57,06 грн., та три
відсотки річних у розмірі 18,07 грн.

Представник позивача, Михайленко Т.М.,
яка діє на підставі довіреності від
25.12.2013 року, в судовому засіданні
заявлений позов підтримала в повному
обсязі, просила суд його задовольнити з
підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому
засіданні проти позову заперечувала,
просила суд відмовити в його
задоволенні.

Інші відповідачі в судове засідання не
з'явилися, надали суду заяви про
розгляд справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, вважає, що
у задоволенні позову слід відмовити,
виходячи з наступного.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Харкова від 29.04.2014 року було скасовано
судовий наказ Жовтневого районного
суду м. Харкова №639/3462/14-ц від 03.04.2014 року
про стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3,заборгованості у сумі 2 076,73 грн.

Згідно п.2 ч. 8 ст. 105-1 ЦПК України, у разі
скасування судового наказу заявлені
стягувачем вимоги можуть бути
розглянуті у позовному провадженні з
додержанням загальних правил щодо
пред'явлення позову.

Так, позивач звернувся до суду з
вимогами про стягнення з відповідачів
заборгованості за послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення в порядку позовного
провадження.

У судовому засіданні було встановлено,
що відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2
зареєстровані та мешкають за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується відповіддю
адресно-довідкового підрозділу ГУДМСУ
в Харківській обл. від 15.08.2014 року та
копією паспорту ОСОБА_2 (а.с. 24, 102)

Як вбачається зі зведеної картки
абонента В+К (разом), доданої до позову,
відповідачі є споживачами послуг з
централізованого водопостачання та
водовідведення шляхом відкриття
особового рахунку НОМЕР_1 за адресою:
АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому
засіданні вказувала, що за даним
особовим рахунком наявна
заборгованість за послуги
водопостачання за період з 01.01.1999 року
по 30.06.2014 року в розмірі 1 715,42 грн., та за
послуги водовідведення за період з
01.04.2010 року по 30.06.2014 року в розмірі 174,51
грн. (а.с. 65-78)

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні
проти такого розміру та періоду
заборгованості заперечувала,
посилаючись на строк позовної
давності, та те що у розрахунку
заборгованості не відображені
квитанції, які наявні у неї.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України,
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частина 2 ст. 267 ЦК України вказує, що
позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що у
квітні 2014 року було скасовано судовий
наказ про стягнення з відповідачів
заборгованості за послуги з
водопостачання та водовідведення.

Так, строк позовної даності має
застосовуватися до вимог про стягнення
заборгованості з 01.01.1999 року по 01.04.2011
року.

Представник позивача просила суд
перервати перебіг строку позовної,
оскільки, на її думку, відповідачі
визнавали суму боргу про що свідчили
переплати за надані послуги.

Проте, суд не погоджується із такими
твердженнями позивача, оскільки оплата
наданих послуг понад нараховані суми
не може свідчити про оплату спожитих
послуг за минулі роки. Крім того у
квитанціях про сплату послуг чітко
зазначається період за який
сплачуються послуги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України,
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, суд розглядає позовні вимоги за
період з 01.04.2011 року по 30.06.2014 року.

Згідно зведеної картки абоненту В+К
разом вбачається, що за період з 01.04.2011
року по 30.06.2014 року відповідачам
нараховані суми за спожиті послуги, а
саме: у 2011 році (з квітня 2011 року) - 536,89
грн., у 2012 році - 761,84 грн., у 2013 році - 782,64
грн., у 2014 році (по червень 2014 року
включно) - 428,74 грн., що у сумі за три роки
становить 2 510,11 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 суду було надано
копії квитанцій, що свідчать про сплату
послуг водопостачання та
водовідведення за вказані періоди, з
яких вбачається, що за спожиті послуги
у 2011 році (з квітня 2011 року) було
сплачено 575,29 грн. (з урахуванням даних
Зведеної картки абонента В+К разом), у
2012 році - 879,08 грн., у 2013 році - 868,01 грн., у
2014 році (по червень 2014 року включно) -
430,54 грн., що у сумі за три роки становить
2 752,92 грн. (а.с. 31-46, 92-100)

Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Статтею 156 ЖК УРСР встановлено, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

У відповідності зі ст. 162 ЖК України,
плата за користування жилим
приміщенням в будинку (квартирі), що
належить громадянинові на праві
приватної власності, встановлюється
угодою сторін. Плата за комунальні
послуги береться крім квартирної плати
за затвердженими в установленому
порядку тарифами. Строки внесення
квартирної плати і плати за
комунальні послуги визначаються
угодою сторін. Наймач зобов'язаний
своєчасно вносити квартирну плату і
плату за комунальні послуги.

Отже, суд приходить до висновку, що
відповідачі справно сплачують
отримані послуги з централізованого
водопостачання та водовідведення, а
тому заборгованість зі сплати вказаних
послуг відсутня.

У зв'язку з тим, що судом було
встановлено відсутність
заборгованості відповідачів перед КП
«Харківводоканал», підстави для
стягнення інфляційних витрат та трьох
відсотків річних, відповідно до ст. 625
ЦК України, також відсутні.

Даючи оцінку вищезазначеним доказам, у
їх сукупності, суд приходить до
висновку про те, що позовні вимоги КП
«Харківводоканал» безпідставні та
задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-210, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 625 ЦК України, 64, 67, 68 ЖК
Української РСР, ст. 20, 22 Закону України
«Про питну воду та питне
водопостачання», п. 18 «Правил надання
послуг з централізованого опалення,
постачання холодної та гарячої води і
водовідведення», затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21.07.2005р. №630, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову Комунального
підприємства «Харківводоканал» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за надані послуги з
централізованого водопостачання та
водовідведення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Жовтневий районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які не були
присутні в судовому засіданні у той же
строк з моменту одержання його копії.

Суддя
В. В. Труханович