Справа №263/4961/13-ц
Провадження №2/263/1960/14р.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року
Жовтневий районний суд м.Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Папаценко П.І., при секретарі
Безвербній І.Ю., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м.Маріуполі цивільну справу за
позовом Виконавчого комітету
Маріупольської міської Ради до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: Житлово-комунальне
підприємство «ЖИЛКОМПЛЕКС», ОСОБА_4,
ОСОБА_5, про визнання осіб такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

8.05.2013 року Виконавчий комітет
Маріупольської міської Ради звернувся
до суду з позовом до відповідачів про
визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1,
посилаючись на наступні обставини.
Згідно особистого рахунку НОМЕР_1,
виданого ЖКП «ЖИЛКОМПЛЕКС» в спірній
квартирі значаться зареєстрованими
ОСОБА_2 з 19.04.1982 року та з 9.12.1998 року -
ОСОБА_3, які за даними ЖКП
«ЖИЛКОМПЛЕКС» в квартирі не проживають
більше шести місяців, про що свідчать
акти обстеження жилого приміщення від
21.06.2011 року та 23.04.2013 року. За умови
відсутності відповідачів за
зареєстрованим місцем проживання
понад шести місяців позивач вважає, що
останні втратили право користування
квартирою.

На підставі вказаних доказів, наданих
позивачем, заочним рішенням суду
від 5.07.2013 року позовні вимоги
Виконавчого комітету Маріупольської
міської Ради були задоволені. За
заявою ОСОБА_1 - представника
відповідача ОСОБА_3, ухвалою
Жовтневого районного суду м.Маріуполя
від 22.04.2014 року вказане заочне рішення
суду скасоване, справа призначена до
розгляду в загальному порядку.

У судовому засіданні Махсма С.О. -
представник позивача позовні вимоги
підтримала, наполягала на їх
задоволенні, зазначивши наступне.
Спірна квартира є комунальною
власністю, за час реєстрації в ній
відповідачів вона знаходилась у
непридатному для проживання стані, на
протязі тривалого часу, без поважних
причин відповідачі в ній не мешкали, не
сплачували комунальні послуги.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
заперечувала проти задоволення позову.
Пояснила, що спірна квартира була
надана у 1982 році її матері - ОСОБА_7 на
сім'ю, яка на той час складалася із
чотирьох осіб: мати, батько - ОСОБА_7,
вона та її брат - ОСОБА_8. Після смерті
батьків у 2008 році основним наймачем
даної квартири став брат, а після його
смерті 27.10.2009 року вона. В квартирі
залишилися проживати вона та її син -
ОСОБА_3, який з 19.08.2011 року по 10.07.2012 року
відбував покарання за вчинений злочин,
після чого повернувся додому, а саме в
квартиру АДРЕСА_1. 15.04.2013 року син знову
був засуджений вироком суду м.Донецька.
До осені 2013 року вона мешкали в спірній
квартирі, де знаходилося майно,
особисті речі її та сина. На деякий час
вона їздила на заробітки, у тому числі
до Росії, але не на тривалий час, син міг
поїхати у м.Донецьк до своїх друзів, але
теж не на тривалий час. Вона мала намір
приватизувати квартиру у зв'язку з чим
збирала документи. Іншого житла окрім
спірної квартири вона та син не мають.
Ні вона, ні син більше шести місяців не
були відсутні в квартирі.

Відповідач ОСОБА_3, належним
чином, повідомлений про час місце
розгляду справи в судове засідання не
з'явився, через матір надав суду заяву,
в якій вказав, що після звільнення не
може повернутися до м.Маріуполь,
оскільки не має паспорту та внаслідок
проведення антитерористичної
операції. Крім того в заяві зазначив, що
з часу народження проживає в спірній
квартирі, останній час разом з матерю,
іншого житла не має, в квартирі повинні
знаходитися його особисті речі. З
матерю не проживали в квартирі
короткий час, не більше місяця, коли
мати їздила до Росії, а він до дядька у
м.Донецьк, тому просить суд відмовити
позивачу в задоволені позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення
позову та просила у задоволенні
позовних вимог відмовити. Суду
пояснила, що ОСОБА_3 мешкав в спірній
квартирі з часу народження. З 19.08.2011
року по 10.07.2012 року та з 22.08.2013 року по
22.09.2014 року він відбував покарання у
кримінально-виконавчих установах,
проте між відбуванням покарання
мешкав в спірній квартирі, там
залишилися його особисті речі. Іншого
житла відповідач не має.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення
позову та просила у задоволенні
позовних вимог відмовити, надавши суду
аналогічні пояснення.

Представник третьої особи
Житлово-комунального підприємства
«ЖИЛКОМПЛЕКС» у судовому засіданні
заявлені позовні вимоги підтримав,
пояснивши, що спірна квартира АДРЕСА_1 є
міською комунальною власністю, сам
будинок знаходиться на балансі
ЖКП«ЖИЛКОМПЛЕКС». Відповідачі у
квартирі не проживали більше шести
місяців без поважних причин, не
сплачували комунальні послуги, їх
майна в квартирі не було, квартира
знаходилась у непридатному для
проживання стані. На протязі 2011-2013
років неодноразово зверталися сусіди з
проханням усунення течі води, тому
співробітники ЖКП були вимушені
проникнути до квартири без дозволу
відповідачів, про що були складені
відповідні акти. 30.08.2013 року
відповідачі за рішенням суду були
зняті з реєстраційного обліку за
вказаною адресою.

Треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, належним
чином повідомлені про час, місце
розгляду справи, у судове засідання
не заявилися, просили суд справу
розглянути за їх відсутності. З наданих
суду письмових пояснень вбачається, що
ними підтримуються позовні вимоги.
21.08.2013 року ОСОБА_4 та членам його сім'ї,
за рішенням Виконавчого комітету
Маріупольської міської Ради, було
виділене службове житло - трикімнатна
квартира АДРЕСА_1. Після отримання
ордеру сім'я вселилася в квартиру, яка
була в непридатному для проживання
стані. В квартирі майна не було, на
теперішній час в ній проводиться
капітальний ремонт.

Свідки зі сторони позивача -
Виконавчого комітету Маріупольської
міської Ради дали суду наступні покази.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
працює інженером з благоустрою ЖКП
«Жилкомплекс». До ЖКП неодноразово
надходили заяви про усунення течі води
з квартири №109. Внаслідок того, що в
квартирі ніхто не мешкав, вимушені
були відкривати двері та входити до
квартири без згоди її мешканців, про що
складалися акти. Коли перебували у
квартирі, особистих речей відповідачів
в квартирі не було, однак були меблі.
Проте безпосередньо вона бачила ОСОБА_2
в 2011,2013 роках проводила з нею бесіду,
також вона бачила сина ОСОБА_2, коли той
повернувся з міст позбавлення волі.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що працює
начальником служби експлуатації ЖКП
«Жилкомплекс». З квартири АДРЕСА_1 були
залиття квартир нижчих поверхів, тому
її було запрошено для складання актів,
проте в квартиру вона заходила лише
один раз, незважаючи на той факт що
залиття було двічі. Чи були в квартирі
особисті речі відповідачів, меблі не
пам'ятає. Квартира №109 була в стані
непридатному для проживання. Вона
опитувала сусідів, які повідомили їй,
що в спірній квартирі мешкають
неблагополучні люди.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
неодноразово з квартири АДРЕСА_1 були
залиття квартири №105, розташованої
поверхом нижче, в якій вона проживає,
при цьому працівники ЖКП «Жилкомплекс»
не мали можливості вільно потрапити до
квартири, оскільки не було мешканців
квартири. Від мешканців будинку чула,
що приходила ОСОБА_2, яка не могла
потрапити до своєї квартири. В кінці 2013
року на початку 2014 року приходили нові
мешканці квартири №109, попередили про
проведення ними ремонту квартири.

Свідки зі сторони відповідачів: ОСОБА_2
та ОСОБА_3 дали суду наступні покази.

Свідок ОСОБА_13 надав пояснення, що
проживає в одному будинку з
відповідачами. У 2013 році він бачив в
спірній квартирі відповідачку ОСОБА_2
Зараз в квартирі ніхто не мешкає. Він
бачив, як хтось викидав із квартири
речі ОСОБА_2 Особисто він ніяких актів
про мешкання або немешкання в спірній
квартирі ОСОБА_2 не підписував.
Квартира не вважалася кинутою.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що є сусідкою
відповідачів, проживає в будинку
тривалий час, періодично бачила
відповідачку ОСОБА_2 за місцем її
проживання: АДРЕСА_1 на протязі 2011-2012
років. В серпні, вересні 2013 року ОСОБА_2
не змогла потрапити в квартиру тому, що
сусіди по тамбуру замінили замок на
вхідній двері, ключі дали її сину -
ОСОБА_3, які останній загубив. Перед
новим роком, у грудні 2013 року хтось
викинув усі речі, що знаходилися в
квартирі ОСОБА_2, остання приходила до
своєї квартири, але її ніхто не впускав.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що він є
знайомим ОСОБА_2, йому відомо що вона
разом з сином мешкали в квартирі
АДРЕСА_1. До смерті батьків у них була
нормальна родина. Він неодноразово на
протязі 2011-2013 років зустрічався з
ОСОБА_2 проводжав її до квартири. ОСОБА_3
між строками відбуття покарання
проживав у вказаній квартирі, іншого
житла відповідачі не мають.

Заслухавши пояснення сторін, третіх
осіб, допитавши свідків, дослідивши
надані сторонами докази по справі, суд
прийшов до наступного - про відмову
позивачу в задоволені позову.

При вирішенні вказаних спірних
правових відносин, слід перш за все
керуватися наступними вимогами
цивільно-процесуального
законодавства.

На підставі положень ч.1 ст.11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Як передбачено ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Згідно ордеру № 2415 від 3.03.1982 року,
виданого Виконавчим комітетом
Маріупольської міської Ради ОСОБА_7 та
членам її сім'ї надано право на
зайняття трикімнатної квартири
АДРЕСА_1

Згідно особового рахунку НОМЕР_1 за
вказаною адресою зареєстровані: з
19.04.1982 року ОСОБА_7 - основний
квартиронаймач, її чоловік ОСОБА_7, їх
донька ОСОБА_2; з 2.06.1992 року їх син
ОСОБА_8, а з 9.12.1998 року син ОСОБА_2 -
ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтв про смерть :
серії НОМЕР_2, серії НОМЕР_3, серії
НОМЕР_4, померли ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3;
ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_8 -
ІНФОРМАЦІЯ_5

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної адміністрації
Маріупольської міської Ради від 24.12.2008
року № 362/5 змінений договір найму
жилого приміщення спірної квартири,
основним квартиронаймачем став
ОСОБА_8

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної адміністрації
Маріупольської міської Ради від 27.04.2011
року №93/1 змінений договір найму
жилого приміщення спірної квартири,
основним квартиронаймачем стала
ОСОБА_2

В період з 19.08.2011 року по 10.07.2012 року та з
22.08.2013 року по 22.09.2014 року, ОСОБА_3 за
вироками судів відбував покарання у
місцях позбавлення волі.

Згідно рішення Виконавчого комітету
Маріупольської міської Ради №310 від
21.08.2013 року квартира АДРЕСА_1
розподілена ОСОБА_4 на склад родини із
4 осіб та включена до числа службової
житлової площі.

На підставі вказаного рішення 20.11.2013
року ОСОБА_4 та членам його родини,
виданий ордер НОМЕР_5 на вселення у
вказану квартиру.

Зазначені обставини визнані
сторонами, за вимогами ст.61 ЦПК України
не підлягають доказуванню.

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК
України передбачають, що кожен має
право на житло і ніхто не може бути
обмежений у праві користування інакше
ніж з підстав і в порядку, визначених
законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст.8
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули право
користування жилим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1 у установленому
законом порядку, і відповідно до
правових норм мають обґрунтовану
презумпцію своїх прав.

А відтак, позовні вимоги, направлені на
позбавлення відповідачів права на
користування житлом можуть бути
задоволені лише на підставі
переконливих, взаємоузгоджених і
неспростовних доказів у справі.

Згідно акту ЖКП «Жилкомплекс» від
21.06.2011 року вбачається, що за адресою:
АДРЕСА_1 зареєстровані відповідачі:
ОСОБА_2, ОСОБА_3, проте квартира в
запущеному стані. Останнім часом
ОСОБА_2 в квартирі не проживає, її син
ОСОБА_3 знаходиться в містах
позбавлення волі. Наведена обставина
встановлена з пояснень одного
мешканця будинку.

Згідно акту ЖКП «Жилкомплекс» від 6.04.2012
року, пов'язаного на думку суд з
безпідставною перевіркою квартири,
вбачається, що внаслідок не проживання
мешканців ОСОБА_2 та ОСОБА_3, не мається
доступу до квартири АДРЕСА_1. При цьому
актом встановлено, що ОСОБА_2 веде
антисоціальний спосіб життя, в
квартирі з'являється рідко, а її син
відбуває покарання в місцях
позбавлення волі. Наведена обставина
встановлена без жодного пояснення
мешканця будинку.

Згідно акту ЖКП «Жилкомплекс» від
25.10.2012 року, пов'язаного із залиттям
квартири №105, вбачається, що внаслідок
тривалої відсутності мешканців
квартири АДРЕСА_1, двері квартири були
двічі несанкціоновано відкриті: 30.01.2012
року та 25.10.2012 року. Наведена обставина
встановлена з пояснень одного
мешканця будинку.

Згідно акту ЖКП «Жилкомплекс» від 4.04.2013
року, пов'язаного із перевіркою
інженерних мереж у квартирі АДРЕСА_1,
внаслідок тривалої відсутності
мешканців квартири, двері квартири
були несанкціоновано відкриті.
Наведена обставина встановлена з
пояснень одного мешканця будинку.

Згідно акту ЖКП «Жилкомплекс» від
23.04.2013 року, встановлено, що у квартирі
АДРЕСА_1 протягом півроку не проживають
мешканці квартири. Наведена обставина
встановлена з пояснень одного
мешканця будинку, другий безіменний
мешканець від підпису відмовився.

Разом з тим слід зазначити, що
відповідачі не вчиняли дій
спрямованих на позбавлення їх єдиного
житла, навпаки, змінення договору
найму жилого приміщення у 2011 році та
визнання ОСОБА_2 основним
квартиронаймачем відбувалося за її
особистою заявою. У тому ж 2011 році
ОСОБА_2 підготовлювала документи на
приватизацію спірної квартири, нею був
укладений договір про надання послуг
ЖКП «Жилкомплекс» по утриманню
будинку, в якому вона проживала з сином,
крім того нею періодично сплачувались
комунальні послуги.

Причиною відсутності відповідача
ОСОБА_2 за місцем мешкання є й та
обставина, що 16.06.2012 року вона
народила дочку у пологовому будинку
м.Ростов-на-Дону.

Відповідно до ст.71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом.

Статтею 72 ЖК України встановлено, що
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Таким чином, для визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням з передбачених ст.71 ЖК
України підстав, необхідно встановити
строк та причини непроживання.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Між тим, як акти, так і показання
свідків позивача не містять відомостей
про те, з якого саме конкретного часу
не проживають відповідачі та на
підставі яких конкретних даних
зроблено висновок, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
не проживає у жилому приміщенні
спірної квартири, та причини цього.
Крім того позивачем не доведено, чи
була ця відсутність відповідачів понад
шість місяців підряд, що є обов'язковим
у відповідності до ст.71 ЖК України.

Інших доказів щодо не проживання
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачем не надано.

Позов за ст.107 ЖК України позивач не
пред'являв і доказів про проживання
відповідачів за іншим постійним місцем
не надано.

Факт свого непроживання у квартирі
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не визнають,
посилаються на те що квартира є єдиним
місцем постійного проживання, а
тимчасове періодичне залишення
квартири обумовлювалося певними
життєвими обставинами.

Таким чином, доводи позивача про
відсутність відповідачів у спірному
жилому приміщенні понад шести місяців
підряд без поважних причин не
підтверджені безспірними доказами, які
позивач повинен був надати відповідно
до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, а тому
відсутні передбачені ст.71 ЖК України
підстави для задоволення позову.

При вказаних обставинах, коли суд
прийшов до такого висновку, у
відповідності з вимогами ст.88 ЦПК
України, судові витрати, понесені
позивачем не підлягають відшкодуванню.

Крім того, суд вважає недоцільним
стягнення з позивача сплаченого
відповідачами судового збору за
поданням заяви про перегляд заочного
рішення, оскільки останні в судовому
засіданні не наполягали на його
стягнені.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.10,11,61,88,209,212,214,215,218 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Виконавчого
комітету Маріупольської міської Ради
до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи:
Житлово-комунальне підприємство
«ЖИЛКОМПЛЕКС», ОСОБА_4, ОСОБА_5, про
визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 -
відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Жовтневій районний суд
м.Маріуполя протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя :
П.І. Папаценко