АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К. І.

Суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

Секретаря: Скрипник С.В.

З участю: ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" (далі: ПАТ КБ
"Приватбанк") до ОСОБА_1 про стягнення
боргу за кредитним договором, за
апеляційною скаргою ПАТ КБ "Приватбанк"
на рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 20 жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а
:

В серпні 2014 року публічне акціонерне
товариство "Комерційний банк
"Приватбанк" подало позов до ОСОБА_1 про
стягнення боргу за кредитним
договором.

Посилалося на такі обставини.

24 березня 2006 року ОСОБА_1 отримала у
ЗАТ КБ "Приватбанк", правонаступником
якого є ПАТ КБ "Приватбанк", кредит в
сумі 3500 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку, зі сплатою відсотків в
розмірі 48% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Згідно п.п.3.2, 3.3 Умов та Правил
надання банківських послуг клієнт дає
свою згоду, що кредитний ліміт
встановлюється рішенням банку, який
може змінити (збільшити або зменшити)
кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
та Правилами надання банківських
послуг, Правилами користування
платіжною карткою складає між нею та
банком договір, що підтверджується
підписом у заяві.

Своїх зобов'язань за кредитним
договором у повному обсязі
відповідачка не виконувала, у зв'язку
з чим станом на 13 серпня 2014 року
утворилась

________________________________________________________________________
____________________________________

Провадж. №22-ц/794/1635/14
Говуючий у
першій інстанції Волошин С.О.

Категорія: 19/27

Доповідач: Заводян К.І.

заборгованість в сумі 26556,34 грн., з яких:
тіло кредиту - 3491,70 грн., заборгованість
за відсотками - 21323,86 грн., штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф
(процентна складова) - 1240,78 грн.

Погасити борг добровільно ОСОБА_1
не бажає.

Банк просив стягнути з неї на його
користь 26556,34 грн. та відшкодувати
витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 20 жовтня 2014 року в
позові ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено у
зв'язку з пропуском ним позовної
давності.

ПАТ КБ "Приватбанк" подало на рішення
суду апеляційну скаргу.

Вважає, що судом порушені норми
матеріального і процесуального права.

Відповідач погодився із списанням
банком 03.08.2009 року коштів в сумі 244,19 грн.
відповідно до п.4.6. "Умов".

Позов заявлено у межах позовної
давності. Пунктом 9.12 "Умов" передбачено,
що договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу про припинення
договору, він автоматично
пролонговується на такий же строк.

Відповідно до п.9.3 "Умов" картрахунки
відкриваються на невизначений термін,
за винятком п.9.6, 9.7 "Умов". Тобто, сторони
встановили строк дії договору рівний
строку дії картрахунку.

Заяви від відповідача про закриття
картрахунку не надходило, тому термін
дії кредитного договору продовжено.

Судом порушені вимоги ст.129 Конституції
України, ст.ст.1, 5, 10, 11,60 ЦПК України.

Просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги.

В запереченні на апеляційну скаргу
ОСОБА_1, в інтересах якої діє адвокат
ОСОБА_2, вважає, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не відповідають
обставинам справи і вимогам закону.

06 вересня 2006 року ОСОБА_1 подала банку
заяву відповідно до п.6.11 "Умов", якою
поставила банк до відома про небажання
продовжувати дію договору, так як щодо
неї були вчинені шахрайські дії.

На картці був нульовий остаток. Рахунок
мав би бути закритий.

Нова картка відповідачці не
видавалася.

Стверджує, що позивачем пропущено
строк позовної давності. На
підтвердження доводів посилається на
судову практику у подібних випадках,
зокрема, на постанову Верховного Суду
України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу ПАТ КБ "Приватбанк" слід
відхилити.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 24 березня 2006 року між
ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір, згідно
якого відповідачка отримала кредит в
сумі 3500 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на кредитну картку,
зі сплатою 48% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Станом на 13 серпня 2014 року позичальниця
заборгувала банку 26556,34 грн., з яких:
тіло кредиту - 3491,70 грн., заборгованість
за відсотками - 21323,86 грн., штраф
(фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф
(процентна складова) - 1240,78 грн.

Пунктом 9.12 "Умов" передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна з сторін не
проінформує іншу про припинення
договору, він автоматично
пролонговується на такий же строк.

Позивач посилається на те, що заяви про
припинення кредитного договору від
відповідачки не надходило, тому він
пролонгований на новий строк.

Однак, як убачається з матеріалів
справи, 06.09.2006 року та 22.02.2009 року ОСОБА_1
зверталася до ПАТ КБ "Приватбанк" із
заявами про отримання кредиту на її
ім'я іншими особами шляхом вчинення
шахрайських дій і просила заблокувати
суму кредиту (а.с.74, 96). За таких обставин
доводи позивача про пролонгацію
договору є необґрунтованими.

17 жовтня 2014 року ОСОБА_1 подала до суду
заяву про відмову банку в позові за
спливом позовної давності (а.с.73).
Посилалася на те, що після підписання
договору вона не сплачувала жодної
заборгованості, а у вересні 2006 року
повідомила банк про небажання
співпрацювати з ним. З цього часу у
нього виникло право на позов

Пунктом 3.1 "Умов" передбачено, що для
надання послуг банк відкриває клієнту
картрахунок і видає клієнту карти,
строк дії яких визначений в заяві та в
Пам'ятці клієнта.

Інформація про картку сторонами не
подана.

Відповідно до ст.360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

У Постанові Верховного Суду України
від 19.03.2014 року № 6-14цс/14 зазначено, що
відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина перша статті
261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності
співпадає з моментом виникнення у
зацікавленої сторони права на позов,
тобто можливості реалізувати своє
право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором, позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги.

Оскільки відомості про граничний строк
дії картки (місяць і рік) та строк
погашення кредиту в повному обсязі
відсутній, суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про те, що відповідно
до п.п.5.2, 6.2 "Умов" право подати позов до
відповідачки у банку виникло ще у
квітні 2006 року - з моменту настання
строку погашення чергового платежу.

Обґрунтовано суд першої інстанції
відхилив доводи банку про те, що строк
позовної давності був перерваний
списанням коштів в рахунок
заборгованості, в період з грудня 2008
року по січень 2009 року, із зарплатної
картки ОСОБА_1, оскільки вони
здійснювалися без її згоди, та
відмовив позивачу у стягненні боргу
за кредитним договором за спливом
позовної давності.

Рішення суду відповідає встановленим
обставинам справи, вимогам
матеріального і процесуального права,
Постанові Верховного Суду України від
19.3.2014 року № 6-14цс/14, підстав для його
скасування не убачається.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Приватбанк" відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м.Чернівці від 20 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: