Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/194/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря судового засідання
Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Бердичівського міськрайонного суду
Житомирської області від 06 жовтня 2014
року, -

в с т а н о в и л а
:

В січні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом, в якому просила
розділити спільне майно нажите за час
подружнього життя з ОСОБА_2 та виділити
у користування ОСОБА_2 автомобіль
марки Volkswagen LT28, 2005 року випуску, д.н.
НОМЕР_1, стягнути з відповідача на її
користь компенсацію за частку у майні,
що є спільною сумісною власністю - 1/2
частини вартості спірного автомобіля.
Свої вимоги обгрунтовувала тим, що
автомобіль придбано за спільно нажиті
подружжям кошти, однак право власності
на зазначений автомобіль
зареєстровано на відповідача.

03.03.2014 року до суду надійшов зустрічний
позов ОСОБА_2 про розподіл спільного
майна подружжя, в якому, з урахуванням
уточнених позовних вимог, ОСОБА_2
просив виділити у користування ОСОБА_1
автомобіль марки CHEVROLET CAРVITA, 2008 року
випуску, д.н. НОМЕР_2, стягнути з
відповідача на його користь 1/2 частини
вартості зазначеного автомобіля в
якості компенсації за частку в спільно
нажитому майні у сумі 117 846 грн. Свої
вимоги обгрунтував тим, що вказаний
автомобіль придбано за спільно нажиті
подружжям кошти, однак право власності
на зазначений автомобіль
зареєстровано на ОСОБА_1.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06 жовтня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 вартості
відчуженого автомобіля Volkswagen LT28 в сумі
70 140 грн. В задоволенні решти позовних
вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 400 грн. судових
витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу і посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив змінити рішення в частині
часткового задоволення позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя та стягнути з нього на користь
ОСОБА_1 1/2 вартості відчуженого
автомобіля Volkswagen LT28 в сумі 39 743 грн..
Зазначає, що судом безпідставно
встановлено вартість автомобіля Volkswagen
LT28 в розмірі 140280 грн., оскільки за
продаж зазначеного автомобіля він
отримав 78 000 грн., що не суперечить звіту
№21 про визначення ринкової вартості
зазначеного автомобіля в сумі 79 486 грн.
(а.с.48). Також судом не взято до уваги ту
обставину, що ОСОБА_2 не заперечував
щодо сплати позивачу 1/2 вартості
проданого автомобіля в сумі 40 000 грн. і
позовні вимоги позивач не змінювала.

Апелянт підтримав апеляційну скаргу і
пояснив, що в суді першої інстанції він
може не зрозумів запитання судді і
визнав вартість автомобіля в сумі 140280
грн.. Просить врахувати, що більша
вартість визначена не на час продажу
автомобіля.

Представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу.

Позивач по первісному позову ОСОБА_1 та
її представник заперечують у
задоволенні скарги і пояснили, що
відповідачем ОСОБА_2 було надано суду
нову оцінку автомобіля CHEVROLET, а тому
вони надали свою оцінку, з якою
відповідач погодився у суді.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Судом встановлено, що сторони
перебували у зареєстрованому шлюбі з
22.06.2006 року (а.с.3), який розірвано
рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17.02.2014 року (а.с.49). Фактично
сторони не проживають та не ведуть
спільне господарство з 16 грудня 2013
року, що підтверджено ними в судовому
засіданні.

За час шлюбу сторонами було придбано
автомобілі Volkswagen LT28, 2005 року випуску,
д.н. НОМЕР_3. та автомобіль „CНEVROLET CAPTIVA",
2008 року випуску, д.н. НОМЕР_2. (а.с. 4, 23). На
момент розгляду справи судом 1-ї
інстанції за сторонами право власності
на вказані автомобілі не було
зареєстровано. Судом встановлено, що
відчуження автомобілів здійснено
після припинення ведення спільного
господарства, до реєстрації
розірвання шлюбу. Право власності на
автомобіль CНEVROLET CAPTIVA, 2008 року випуску,
станом на 21.01.2014 року зареєстровано за
ОСОБА_3 (а.с. 27). Право власності на
автомобіль Volkswagen LT28, 2005 року випуску,
станом на 21.01.2014 року зареєстровано за
ОСОБА_4 (а.с. 29).

Рішення суду першої інстанції в
частині відмовлених вимог ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та відмови у задоволенні
зустрічного позову не оскаржується, а
тому судом апеляційної інстанції не
переглядається.

Стягуючи з ОСОБА_2 компенсацію вартості
1/2 частини автомобіля Volkswagen LT28, 2005 року
випуску, в сумі 70140 грн. суд виходив з
того, що автомобіль був відчужений
останнім не в інтересах сім'ї, а тому
повинен відшкодувати половину його
дійсної вартості, що визначена під час
оцінки і не заперечувалася сторонами.

Колегія суддів не погоджується з
думкою суду першої інстанції щодо
визначення вартості відчуженого
автомобіля, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України
передбачено, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Апелянту та його представнику
роз'яснено в суді апеляційної
інстанції право на подання клопотання
про призначення товарознавчої
експертизи, а також наслідки відмови
від такого права, однак останні
відмовилися від нього і погодилися з
тим, що перегляд справи буде
відбуватися по наданих сторонами
доказах.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно роз'яснень, наведених у пунктах
22-24, 29 постанови Пленуму Верховного
Суду України №11 від 21.12.2007 року „Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя" (надалі Пленум ВСУ №11 від
21.12.2007р.), поділ майна подружжя
здійснюється за правилами,
встановленими ст.ст. 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди, виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.
Вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановити обсяг
спільного нажитого майна, наявного на
час припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи та те, що знаходиться у
третіх осіб.

За ч.1.ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визнано домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно із ст.71 СК України неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

П.30 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено,
що рівність прав кожного із подружжя на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбачено ч.1 ст.63, ч.1ст. 65 СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про
поділ спільного сумісного майна
подружжя буде встановлено, що один із
них здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

Рішення суду в частині висновків про
відчуження автомобіля без згоди іншого
власника апелянтом не оскаржуються.

Відповідно до звітів про визначення
ринкової вартості автомобіля № 218 від
23.09.2014 року, виконаного СПД ОСОБА_5 та
№55/08Т3 від 29.08.2014 року, виконаного
комерційно-виробничою фірмою
«Арсенал», ринкова вартість
автомобілів СНEVROLET CAPTIVA, 2008 року
випуску, д.н. НОМЕР_2 становить 235 692 грн.
(а.с. 190) та автомобіля Volkswagen LT28, 2005 року
випуску, д.н. НОМЕР_1 становить 140 280 грн.
(а.с. 218).

Частиною 1 ст.61 ЦПК України передбачено,
що обставини, визнані сторонами не
підлягають доказуванню.

З матеріалів справи (в т.ч. технічного
запису судового засідання) вбачається,
що у судовому засіданні 06.10.2014 року
сторони погодились із вищезазначеною
вартістю автомобілів. Зокрема, ОСОБА_2
на запитання судді щодо того чи
погоджується він з визначеною
оцінювачем (а.с.218) вартістю автомобіля
Volkswagen LT28 в розмірі 140 280 грн., надав
чітку стверджувальну відповідь
(час:10.02.09).

Висновок від 03.03.2014 року щодо
визначення ринкової вартості
автомобіля Volkswagen LT28 у сумі 79 486 грн.
(а.с.48), на який посилається в своїй
апеляційній скарзі ОСОБА_2, не є повним,
оскільки, на відміну від висновку від
29.08.2014 року №55/08-Т3 (а.с.206-225), він
оформлений неналежним чином та не
містить в собі обгрунтувальної
частини. До того ж, висновок від 29.08.2014
року №55/08-Т3 є найбільш наближеним до
дати ухвалення рішення судом першої
інстанції і визначена у ньому вартість
автомобіля CНEVROLET CAPTIVA відповідає
вартості, що визначена у звіті від
30.09.2014 року, проведеним за заявою ОСОБА_2
іншим оцінювачем і доданим до
уточнюючої позовної заяви, а тому
сумнівів у правильності оцінки
спірного ТЗ у звіті від 29.08.2014 року у
суду немає.

Сторони погодилися із оцінкою
транспортного засобу і клопотання про
проведення авто-товарознавчої
експертизи щодо визначення вартості
відчужених автомобілів жодною зі
сторін не заявлялось, а тому колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо визначення
вартості спірного автомобіля Volkswagen LT28
в розмірі 140 280 грн.

Доводи апелянта про необхідність
визначення розміру компенсації,
виходячи із ціни продажу автомобіля, не
заслуговують на увагу зважаючи на
вищенаведене, оскільки остання
погоджена між сторонами договору
купівлі-продажу, а не стороною у спорі,
і не є дійсною вартістю транспортного
засобу на час вирішення спору.

Не можуть бути прийняті до уваги і
посилання апелянтом на вихід суду за
межі позовних вимог, оскільки позивач
визначила вартість автомобіля
приблизно в сумі 80000 грн. саме на час
звернення до суду, однак у позовній
заяви просила стягнути компенсацію
вартості 1/2 частини автомобіля без
зазначення конкретної суми. Остання
встановлена судом в ході розгляду
справи, а тому ця обставина не може
вважатися виходом за межі позовних
вимог у розумінні ст.11 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 06.10.2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: