Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/4461/14Головуючий у 1-й
інстанції Лаптєв М.В. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА
КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" на заочне
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 29 липня 2014
року у справі за позовом ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК" (надалі - Банк) до
ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_4, за участі третіх осіб ОСОБА_5,
Служби у справах дітей Слов'янської
міської ради про виселення

ВСТАНОВИЛА:

Банк звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, в якому просив
виселити малолітню ОСОБА_4, 2009 р.н., яка
зареєстрована та проживає у квартирі
(предмет іпотеки), розташованій за
адресою: АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 липня 2014 року у задоволенні
позовних вимог Банку до ОСОБА_3, яка дії
в інтересах малолітньої ОСОБА_4, за
участі третіх осіб ОСОБА_5, Служби у
справах дітей Слов'янської міської
ради про виселення відмовлено.

Питання про розподіл судових витрат
між сторонами судом першої інстанції
не вирішувалось.

Зазначене заочне рішення судом першої
інстанції за заявою відповідача не
переглядалось.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права
при його ухваленні, Банк подав
апеляційну скаргу, в якій просив
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги Банку у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, у тому числі представника
Банку, який зазначав, що Банк ще не
звертався до державної виконавчої
служби за примусовим виконанням
рішення суду щодо виселення матері
малолітньої дитини, що було ухвалено
раніше; чи мешкають дитина та її мати у
вищезазначеній квартирі, Банку
невідоме; перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія судів апеляційного суду дійшла
висновку, що апеляційна скарга Банку не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у
задоволенні позову Банку у цій справі у
повному обсязі, суд першої інстанції
керувався ст.ст. 10, 11, 27, 31, 58, 60, 209, 212-215
ЦПК України, ст. 109 ЖК України, ст. 40 ЗУ
«Про іпотеку», ст. 160 СК України та
виходив з того, що Банком не надано суду
доказів того, що дитина ОСОБА_4, 2009 р.н.,
на теперішній час проживає у
зазначеній квартирі; місцем проживання
дитини у віці до 10 років, є місце
проживання її матері - відповідача
ОСОБА_3, яку за рішенням Слов'янського
міськарйонного суду Донецької області
від 12.04.2013 року вже виселено із квартири
АДРЕСА_1 за позовом Банку в порядку
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що 11.04.2008 року
Банк та ОСОБА_5 уклали кредитний
договір № DOS1GA00000035 (а.с.4-6).

Відповідно до укладеного договору №
DOS1GA00000035 від 11.04.2008 року ОСОБА_5 отримала
кредит у розмірі 13 410,0 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12,48 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 11.10.2015
року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором Банк, з одного
боку, та ОСОБА_5 і ОСОБА_3, з іншого боку,
11.04.2008 року уклали договір іпотеки
DOS1GA00000035 від 11.04.2008 (а.с.8-12).

За цим договором іпотеки ОСОБА_5 і
ОСОБА_3 надали в іпотеку Банку нерухоме
майно, а саме: однокімнатну квартиру,
яка належить їм на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності, загальною площею 37,7 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до заочного рішення
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 14.08.2012 року
(а.с.13-14) в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ DOS1GA00000035 від 11.04.2008 року в сумі 25 155,66
доларів США, що за курсом 7,9925
відповідно до службового
розпорядження НБУ №б/н від 05.06.2012 року
складає 201 056,60 грн. звернуто стягнення
на нерухоме майно, а саме квартиру
загальною площею 37,7 кв.м, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки №DOS1GA00000035
від 11.04.2008 року) ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (49094
м. Дніпропетровськ, вул. Набережна
Перемоги, 50 ), з
укладанням від імені відповідачів
договору купівлі - продажу будь - яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ КБ «Приват
Банк» всіх передбачених нормативно -
правовими актами держави дій,
необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Заочним рішенням Слов'янського
міськарйонного суду Донецької області
від 12.04.2013 року (а.с.15-16) позовні вимоги
Банку про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_3
задоволено.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на переданий в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців за винятком наймачів та
членів їх сімей.

Вирішуючи питання про виселення
малолітньої ОСОБА_4, 2009 р.н., з спірної
квартири, на яку звернуто стягнення,
суд першої інстанції правильно
встановив, що рішенням Слов'янського
міськарйонного суду Донецької області
від 12.04.2013 року позовні вимоги Банку про
виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_3 задоволено.
ОСОБА_3 було виселено з спірної
квартири.

Ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" надає
дитині право проживати зі своїми
батьками.

Відповідно до положень ст. 160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

На теперішній час малолітня ОСОБА_4, 2009
р.н., досягла 5 річного віку (а.с.17).

Приймаючи до уваги положення
вищезазначених статей чинного
законодавства та той факт, що ОСОБА_3
рішенням суду від 12.04.2013 року була
виселена із спірної квартири, суд
першої інстанції правильно вважав, що
право малолітньої особи на
користування даним житловим
приміщенням є похідним від права її
матері - ОСОБА_3, на яку у відповідності
до норм чинного сімейного
законодавства покладається обов'язок
щодо утримання, піклування та
створення належних умов існування
неповнолітньої дитини.

Таким чином, вимоги Банку про виселення
малолітньої дитини, мати якої рішенням
суду вже була виселена, є
необґрунтованими та неспроможними.

Крім того, в порушення положень ст. 60
ЦПК України жодних належних та
допустимих доказів того, що ОСОБА_3 та
її малолітня донька ОСОБА_4, 2009 р.н. на
теперішній час проживають у спірній
квартирі, на яку звернуто стягнення,
або чинять перешкоди Банку в його праві
реалізації спірного майна, позивачем
суду першої інстанції надано не було.

Рішення суду не може ґрунтуватись на
домислах та припущеннях.

В силу вимог ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги Банку є
такими, що не спростовують обставин,
встановлених судом першої інстанції у
цій справі, та висновків суду першої
інстанції, а лише відображають позицію
позивача, висловлену в його позові, яку
він та його представники вважають
такою, що є єдино вірною та єдино
можливою.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК
України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, лише якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Порушення судом першої інстанції у цій
справі норм процесуального права,
передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України,
відсутні.

Підстави звільнення Банку від
доказування у цій справі, передбачені
ст. 61 ЦПК України, відсутні.

Позивач не зазначив та не надав суду
першої інстанції належних, допустимих,
переконливих доказів в обгрунтування
своїх позовних вимог у цій справі,
останні у матеріалах цієї справи
відсутні.

В силу вимог ч. 2 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів апеляційного суду
встановлено, що докази, передбачені ч. 2
ст. 303 ЦПК України, у цій справі
відсутні.

Суд першої інстанції розглядав дану
справу з додержанням вимог ст. 10-11, 60-61
ЦПК України в межах заявлених
позивачем позовних вимог та на
підставі доказів сторін.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення.

Тому, судова колегія не вбачає
передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови Банку у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі у цій справі, останній
не має права на компенсацію за рахунок
відповідача судових витрат у вигляді
судового збору 121,80 грн. (а.с. 58),
понесених ним при подачі зазначеної
апеляційної скарги до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

.

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПУБЛІЧНОГО
АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ
БАНК "ПРИВАТБАНК"відхилити.

Заочне рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 29 липня 2014 року у цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.