Справа № 211/5900/14-ц
Провадження № 2/211/2365/14
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 грудня 2014 року Довгинцівський
районний суд м. Кривого Рогу
Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді
Ткаченко С.В.

при секретарі
Улісько О.М.

у відсутність :

позивачів -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4

відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання
права власності на земельну ділянку,
суд,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з
позовом до відповідача, про визнання
права власності на земельну ділянку,
вказавши, що на підставі договору
дарування від 28.08.2004 року є
власниками домоволодіння АДРЕСА_1
кожному з них належить по 1/4 частці
вказаного майна, однак мають складнощі
з оформлення технічної документації
на земельну ділянку, на якій
знаходиться зазначене домоволодіння.

Управлінням Держземагентства у
Криворізькому районі
Дніпропетровської області
відмовлено їм в оформленні права
власності на земельну ділянку та
внесенні відповідних відомостей до
Державного земельного кадастру,
оскільки земельна ділянка раніше вже
була приватизована іншою особою.

За інформацією Держземагентства у
Криворізькому районі
Дніпропетровської області зазначена
спірна земельна ділянка загальною
площею 0,1126, розташована за адресою:
АДРЕСА_1, перебуває у власності у
відповідача ОСОБА_5, право власності
посвідчене актом на землю серії ДП,
зареєстрованим 07.12.1999 року за № 11329,
цільове призначення: для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд та ведення особистого
підсобного господарства.

Зазначене домоволодіння їм було
подароване ОСОБА_6 (матір'ю позивача
ОСОБА_2 ). ОСОБА_6 свого часу набула у
власність вищевказане домоволодіння
за договором дарування від 02.08.2002 року,
де дарувальником виступав ОСОБА_1
(позивач по праві), який свого часу
придбав дане домоволодіння у
відповідача ОСОБА_5 За договором
купівлі - продажу від 28.08.2000 року
ОСОБА_1 набув у власність зазначене
вище домоволодіння разом з земельною
ділянкою що розташована за тією ж
адресою де й домоволодіння, що на
праві власності належало ОСОБА_5,
зокрема земельної ділянки на
підставі Державного акту від 07.12.1999
року.

Надалі вказане нерухоме майно
передавалося у власність членам
їхньої сім'ї.

Просять суд визнати за ними як
співвласниками домоволодіння
АДРЕСА_1, право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га, на якій
розташоване зазначене домоволодіння,
в рівних частках, що дорівнюють 1/4
частку для кожного.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулися до суду з заявою про
розгляд справи за їх відсутності,
позовні вимоги підтримують.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання
не з»явилася , про день слухання справи
повідомлена.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 28 серпня 2000 року
позивач ОСОБА_1 за договором купівлі
- продажу домоволодіння та
земельної ділянки посвідченого
приватним нотаріусом Криворізького
міського нотаріального округу
ОСОБА_7, набув у власність
домоволодіння та земельну ділянку
площею 0,1033 га., за адресою: АДРЕСА_1

За договором дарування домоволодіння
від 02.08.2002 року позивач ОСОБА_1
подарував належне йому майно ОСОБА_6,
а саме зазначене вище домоволодіння
(л.с. 10). Своєю чергою ОСОБА_6 на
підставі договору дарування
домоволодіння від 28.08.2004 року (л.с. 5
договір дарування), подарувала
належне їй домоволодіння позивачам, у
зв'язку з чим позивачі набули право
власності на зазначене вище
домоволодіння розташоване за адресою:
АДРЕСА_1, в рівних частках, що
дорівнюють 1/4 частку для кожного.

Даний факт був перевірений судом та
підтверджений витягом КП ДОР
«Криворізьке БТІ» про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
від 29.09.2004 року (а.с. 6).

Отже, предметом судового спору є
земельна ділянка під отриманим
позивачами у власність будинком з
господарськими приміщеннями.

З цих підстав предметом доказування є
встановлення обсягу прав, які мали
власники будинку (право власності чи
право володіння і користування), тобто
ОСОБА_5, на спірну земельну ділянку. З
договору купівлі продажу
домоволодіння та земельної ділянки
від 28.08.2000 року (л.с. 11), вбачається, що
предметом даного договору є
домоволодіння та земельна ділянка,
власнику тобто ОСОБА_5 крім
домоволодіння розташованого за
адресою: АДРЕСА_1 належить земельна
ділянка , що розташована за тією ж
адресою що й домоволодіння, на
підставі Державного акту на право
приватної власності на землю
виданого 07.12.1999 року на підставі
рішення виконкому Криворізької
міської Ради № 50/1 від 12.11.1997 року
зареєстрованого у Книзі записів
держаків на право приватної
власності на землю за № 11329. У
четвертому пункті зазначено договору
вказано що продаж домоволодіння
та земельної ділянки вчинено за 8000,00
грн.

Належність спірної земельної ділянки
ОСОБА_5 також підтверджується
відповіддю Управління
держземагентства у Криворізькому
районі Дніпропетровської області
(л.с. 9), відповідно до якої спірна
земельна ділянка по АДРЕСА_1
перебуває у власності відповідача
ОСОБА_5, цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд та ведення особистого
підсобного господарства. Право
власності посвідчене державним
актом на право приватної власності
на землю серії ДП, зареєстрованим
07.12.1999 року за № 11329.

При зверненні позивачів до Управління
держземагентства у Криворізькому
районі Дніпропетровської області,
їм було відмовлено у внесені
відомостей (змін до них) до Державного
земельного кадастру у зв'язку з
оформленням земельної ділянки з тих
підстав, що земельна ділянка була вже
раніше приватизована іншою особою. За
таких підстав вони вимушені звернутися
до суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного
кодексу України, право власності на
землю - це право володіти,
користуватися та розпоряджатися
земельними ділянками.

Право власності на землю набувається
та реалізується на підставі
Конституції України, цього Кодексу, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них.

Як зазначено в ст. 125 ЗК України, право
власності на земельну ділянку, а також
право постійного користування та право
оренди земельної ділянки виникають з
моменту державної реєстрації цих прав
(із змінами, внесеними Законом України
від 5 березня 2009 року № 1066-V1).

Відповідно до ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом, крім
випадків, визначених частиною другою
цієї статті, яка передбачає, що право
власності на земельну ділянку, набуту у
власність із земель приватної
власності без зміни її меж, цільового
призначення, посвідчується:

а) цивільно - правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;

б) свідоцтвом про право на спадщину.

В ст. 116 ЗК України від 25 жовтня 2001 року
№ 2768 - 111 теж зазначено, що набуття права
на землю громадянам та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування.

У відповідності зі ст. 328 ЦК України
право власності виникає на підставах,
не заборонених законом, і вважається
придбаним правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність
придбання права власності не
встановлена судом.

За приписами ч.1 і ч.2 ст.120 ЗК України (в
редакції Закону України № 997-V від 27
квітня 2007 року) та ч.1 і ч.2 ст.377 ЦК
України (в редакції, що діяли до
прийняття Закону України № 1702- VI від 05
листопада 2009 року) до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю або
споруду, переходить право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування. Якщо житловий
будинок, будівля або споруда розміщені
на земельній ділянці, наданій у
користування, то у разі їх відчуження
до набувача переходить право
користування тією частиною ділянки,
яка необхідна для їх обслуговування.

Пленум Верховного Суду України в п.18
постанови № 7 від 16.04.2004р. „Про
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ " роз'яснив, що при переході права
власності на будівлі та споруди разом з
цими об'єктами переходить й право
власності чи право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення, якщо інше не
встановлено в договорі відчуження
будівлі та споруди.

Законність володіння, користування
й розпорядження позивачами житловим
будинком, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1 ніким не заперечується.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 81 ЗК
України громадяни України набувають
права власності на земельні ділянки на
підставі придбання за договором
купівлі-продажу, ренти, дарування, міни,
іншими цивільно-правовими угодами;
Пункт "а" частини першої статті 81 із
змінами, внесеними згідно із Законом N
997-V ( 997-16 ) від 27.04.2007

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок у
їх сукупності.

Виходячи з вищенаведеного, з
огляду на перелічені обставини
справи закон прямо не забороняє суду
ухвалити рішення щодо визнання за
позивачем права власності на земельну
ділянку, що набуте на законних
підставах, оскільки зробити це у якийсь
іншій спосіб є неможливим, тому право
позивача є порушеним і підлягає
захисту.

Аналізуючи надані по справі докази, у
їх сукупності, оскільки позивачам на
праві спільної часткової власності
належить по 1/4 частці кожному,
житлового будинку з усіма прилеглими
до нього господарськими та побутовими
будівлями та спорудами, розташований
за адресою: АДРЕСА_1 то і відповідно з
вимогами ст.120 ЗК України за позивачами
може бути визнано право власності на
вищевказану земельну ділянку, таким
чином суд приходить до переконання, що
позовні вимоги є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Позивачі не вимагають компенсації за
понесені судові витрати, пов'язані із
зверненням до суду і розглядом
цивільної справи.

На підставі вищевикладеного, керуючись
та статтями 16, 377 ЦК України, ст. 81, 120,
125, 126, 140, 182 ЗК України, ст.3,10,11,25, 182,
209,212,214-215,218, 256 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 право власності на земельну
ділянку площею 0,1000 га.,цільове
призначення якої - для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарський споруд та ведення
особистого підсобного господарства та
на якій розташоване
домоволодіння АДРЕСА_1 в рівних
частках, тобто по 1 / 4 частці за
кожним.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Довгинцівський районний суд м. Кривого
Рогу Дніпропетровської області
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко