АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6545/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Сухоруков А. О. Доповідач -
Тамакулова В.О.Категорія 2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

17 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О.,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
рішення Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, про визнання права власності
на поліпшення домоволодіння, стягнення
вартості проведених поліпшень,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулася до суду з позовом про
визнання права власності на поліпшення
домоволодіння, стягнення вартості
проведених поліпшень.

Позов обґрунтовувала тим, що
згідно рішення Самарського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 серпня
2012 року за нею визнано право власності
на 1/6 частину домоволодіння АДРЕСА_1.

Відповідачу ОСОБА_2 на праві власності
належить 5/6 частини домоволодіння.

У 2013 року відповідач звернувся до суду
з позовом про припинення її права
власності. тому, не будучи згодною з
його вимогами, вона звернулася з
вимогами про виділення їй в натурі
частини майна у спільному майні, а
також відшкодування витрат, понесених
у зв'язку з утриманням і поліпшенням
домоволодіння, за період проживання з
1985 року по час звернення до суду.

Позивач зазначала, що з 1985 року вона
проживала в будинку разом з її покійним
чоловіком ОСОБА_4- братом відповідача
та його батьками. У 1986 році у них
народився син ОСОБА_5. За весь час
проживання, вони з чоловіком постійно
займались утриманням будинку, який
належав батькам чоловіка, - проводили
капітальний і поточні ремонти, тобто
вкладали спільні кошти в ремонт і
облаштування домоволодіння.

З 1998 року і до 2006 року за згоди батьків
її чоловіка- ОСОБА_4 і ОСОБА_6, вони
провели ремонт більшої частини
домоволодіння: переобладнали кухню та
підведені до неї комунікації -
водопровід, газ, каналізацію;
встановили нову газову плиту,
відремонтували ванна кімнату, замінили
електропроводку, водопровід,
каналізацію та опалювальну систему з
установкою нового котла та радіаторів
у кімнатах.

В будинку були замінені усі двері і
встановлені з натуральної дерев'яної
сировини, замінено вікна на
металопластикові, збудовано навіс та
туалет з літнім душем. На подвір'ї
викладена тротуарна плитка,
встановлені нові металеві в'їздні
ворота, змонтована система відливу
води з даху будинку і гаражу.

Факт виконання ними робіт по
поліпшенню домоволодіння за власні
кошти було встановлено в рішенні
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року
за її позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_6

При розгляді справи мати її чоловіка,
ОСОБА_6 не заперечувала, що поліпшення
домоволодіння проходила за її і батька
згоди. Загальна вартість витрачених
позивачем і чоловіком коштів на
виконання всіх робіт підтверджується
чеками і квитанціями на оплату
матеріалів і виконаних робіт і
становить 69914,59 грн.

При витраті коштів на ремонт і
утримання домоволодіння, вони з
чоловіком вважали, що майно після
смерті батьків залишиться їм, оскільки
ніхто інший, і в тому числі відповідач
ОСОБА_2, ніяких коштів не витрачав.

У 2006 році помер її чоловік ОСОБА_4, вона
прийняла спадщину після його смерті і
разом із сином продовжила проживати у
домоволодінні. Відповідач ОСОБА_2
ніколи там не проживав, однак прийняв
спадщину після смерті батька ОСОБА_5 та
отримав частину домоволодіння за
договором дарування від матері ОСОБА_6

З урахуванням поліпшень, її частка -1/6,
яка визнана судовим рішенням 20 серпня
2012 року, є більшою.

21 лютого 2013 року відповідачем ОСОБА_2
було проведено будівельно-технічне
дослідження за висновком якого
вартість домоволодіння складає
344818грн.

Позивач вказувала, що в цю вартість
увійшли і її поліпшення домоволодіння
на суму 69914,59 грн, просила виділити в
натурі належну їй частину.

Після проведення експертизи уточнила
вимоги без зміни обґрунтувань, просила
визнати за нею право власності на
поліпшення домоволодіння на суму
69914,59грн, стягнути з відповідача їх
вартість та витрати на оплату судової
експертизи.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3
вказувала, що під час мешкання в
будинку вона та її чоловік, робили
поточні ремонти: вирівняли стіни,
зробили окрему кухню, підвели воду,
зробили стяжку у гаражі, вирівняли
підлогу, поклали лінолеум, у ванній
кімнаті зробили підвісну стелю,
обклали кафелем, встановили газову
колонку та інше обладнання. У 2002 році на
другому поверсі обладнали кімнату,
зробили стелю, вирівняли підлогу,
встановили вікна, купили нові меблі,
поклали ковролін. На кухні також
замінили шпалери, меблі. У 2005 році
зробили замощення двору, у 2006 році- нову
вигрібну яму, новий літній душ, навіс на
дворі.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав,
пояснив що позивач та брат зробили
деякі поліпшення у будинку, однак вони
були незначними, виділ частки ОСОБА_3 у
натурі відповідно до експертного
висновку не можливий, вважав себе
неналежним відповідачем, оскільки
власником став лише у 2008 році. Рішенням
Самарського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 серпня 2012 року
не встановлено виконання позивачем
робіт з її померлим чоловіком ОСОБА_4 по
поліпшенню домоволодіння за їх власні
кошти, згоди на поліпшення його батьки
не надавали.

Відповідач просив про застосування
строку позовної давності, стосовно
поліпшень домоволодіння які було
проведено з 1986 року по 2005 рік. Просив
стягнути з позивача судові витрати на
правову допомогу у сумі 6800 грн., за -
розрахунком (калькуляцією) вартості
юридичних послуг, відображених у акті
від 12 червня 2014 року (а.с. 165) та
квитанції №8 від тієї ж дати (а.с. 164).

Рішенням суду у задоволенні позову
відмовлено.

Зобов'язано Управління Державної
казначейської служби України в
Індустріальному районі міста
Дніпропетровська Дніпропетровської
області повернути по ОСОБА_3 частину
сплаченого нею судового збору в
більшому розмірі, ніж встановлено
законом, у сумі 114 (сто чотирнадцять)
грн. 85 коп.

Додатковим рішенням від 16 липня 2014
року у стягненні витрат на правову
допомогу ОСОБА_2- відмовлено.

Додатковим рішенням від 15 серпня 2014
року ОСОБА_3 в стягненні судового
збору, витрат на правову допомогу та
проведення судової експертизи-
відмовлено.

В скарзі апелянт ОСОБА_2 просить про
зміну судового рішення стосовно
відмови йому в стягненні витрат на
правову допомогу та стягненні на його
користь 6800 грн.

Апелянт ОСОБА_3 посилається на
порушення норм матеріального та про
цесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, про-сить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
вимоги стосовно визнання її права на
69914.59 грн- поліпшень в домоволодінні та
стягнути судові витрати.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга ОСОБА_2
не підлягає задоволенню, а скаргу
ОСОБА_3 слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа
вправі звернутися до суду за захистом
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Ст.11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, у межах заявлених ними
вимог.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України зобов'язує
кожну сторону довести обставини своїх
вимог або заперечень і надати докази
згідно ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
є власниками в порядку спадкування
відповідно 5/6 та 1/6 домоволодіння
АДРЕСА_1 (а.с.6-8).

З 1985 року позивач ОСОБА_3, як дружина
ОСОБА_4, поселилась в будинку, що
належав на праві власності батькам
ОСОБА_4, де вони проводили роботи по
облаштуванню та поліпшенню ( а.с.11-30).

Пояснення з цих обставин надали свідки
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_16, ОСОБА_5,
ОСОБА_12

З висновку № 2551/2552-13 судової
будівельно-технічної експертизи від 01
квітня 2014 року (а.с.120-146) вбачається, що
середньоринкова вартість
домоволодіння АДРЕСА_1, станом на 19
березня 2014 року складає 471 543,00 грн,
вартість поліпшень проведених у
домоволодінні відповідає заявленій
позивачем вартості в розмірі 69914,59 грн.
Ринкова вартість врахувала і
поліпшення.

Внаслідок проведення поліпшень площа
будинку не збільшувалася, що слідує з
копій технічних паспортів,
виготовлених станом на 1963 та 2008 роки
(а.с. 116-119).

При відмові в позові ОСОБА_3 суд
зазначав, що вона просила визнати
право власності на поліпшення в
домоволодінні. Відповідно до ст. 187 ЦК
України складовою частиною речі є все
те, що не може бути відокремлене від
речі без її пошкодження або істотного
знецінення. При переході права на річ
її складові частини не підлягають
відокремленню. Заявлені позивачем
поліпшення слід вважати невід'ємними
складовими житлового будинку тому вони
не є об'єктами права власності.

Частиною будинку та переважною
більшістю спірних поліпшень до
теперішнього часу користуються ОСОБА_3
та її повнолітній син, відповідач ними
не користується, тому суд дійшов до
висновку про відсутність правових
підстав для стягнення з відповідача на
користь позивача вартості матеріалів
та робіт, витрачених на ремонт і
поліпшення домоволодіння

Крім того суд обгрунтував відмову в
позові пропуском ОСОБА_3 строку
позовної давності, оскільки останні
ремонтні роботи та поліпшення були
проведені у 2004-2005 роках.

Однак з висновками суду стосовно
відмови в заявлених вимогах погодитися
неможна.

Рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконав
всі вимоги цивільного судочинства та
вирі-шив справу згідно з Законом.

Обґрунтованим є рішення, що ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обс-тавин, на які сторони посилаються в
своїх вимогах і запереченнях, що
підтверджені тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст. 213
ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд, зокрема,
вирішує які правовідносини сторін
випли вають із встановлених обставин і
яка правова норма повинна бути вжита
(п.п. 3-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

4 ст. 10 ЦПК України зобов'язує суд
сприяти: всебічному і повному
з'ясуванню щодо обставин спору;
роз'яснювати особам, які беруть участь
у справі, їх права та обов'язки,
попереджати про вчинення або не
вчинення процесуальних дій, здійсненню
їх прав у випадках, що встановлені цим
Кодексом

За п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України апеляційна
інстанція скасовує судове рішення при
неправильному застосуванні норм
матеріального та процесуального права.

Суд допустив такі порушення.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судове
рі-шення у цивільній справі" № 14 від 18
грудня 2009 року суд, встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, в
рішенні вказує про відмову в по-зові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною в
спорі, зробленою до ухвалення рішення,
крім випадків, коли вимоги не доведено,
що є самостій-ною підставою для відмови
в позові.

При постановленні рішення суд послався
одразу на дві взаємовиключні
підстави-недоведеність позову та
пропуск строку позовної давності.

При застосуванні позовної давності суд
не звернув уваги на те, що відповідач
став власником частини домоволодіння
в 2008 році.

Залишились поза увагою суду і
роз'яснення надані в п.4 Постанови
Пленуму Верховного суду України від 04
жовтня 1991 року № 4 з послідуючими
змінами " Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок" відповідно до якого особи , що
брали участь у будівництві жилого
будинку не на підставі угоди про
створення спільної власності, яка
відповідає законодавству, вправі
вимагати не визнання права власності
на будинок, а відшкодування свої затрат
на будівництво, якщо допомогу
забудовнику вони надавали не
безоплатно.

Суд не встановив та не надав роз'яснень
, як це передбачено 4 ст. 10 ЦПК України,
стосовно правових підстав
витребування ОСОБА_3 понесених витрат
на поліпшення будинку.

З урахуванням наведеного, постановлене
рішення в зазначеній частині, як
передчасне, підлягає скасуванню, з
постановленням нового- про відмову в
позові.

Стосовно вимог апелянта ОСОБА_2 про
стягнення витрат на правову допомогу,
то вони задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України,
витрати, пов'язані з оплатою правової
допомоги адвоката або іншого фахівця в
галузі права, несуть сторони, крім
випадків надання безоплатної правової
допомоги. Граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Змістом ч. 1 ст. 88 ЦПК України визначено,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Відповідач доводив розмір
цих витрат актом виконаних робіт і
квитанцією невстановленого зразка, яка
не є належним документальним
підтвердженням сплати таких витрат.

Судові витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням стороні правової
допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права під час
вирішення цивільної справи (ст.ст. 84, 88
ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України
№ 590 від 27 квітня 2006 року "Про граничні
розміри компенсації витрат, пов'язаних
з розглядом цивільних та
адміністративних справ, і порядок їх
компенсації за рахунок держави"
витрати, пов'язані з правовою допомогою
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, компенсуються іншою стороною
у сумі, що не перевищує 40% розміру
мінімальної заробітної плати за годину
роботи.

В матеріалах справи відсутні докази
про кількість годин, які затрачено для
надання правової допомоги по справі та
доказ сплати витрат на правову
допомогу.

За вказаних обставин у суду не було
підстав для задоволення вимог в
частині стягнення на користь ОСОБА_2
витрат за надання такої допомоги, тому
в цій частині судове рішення слід
залишити без змін.

Додаткові рішення від 16 липня 2014 року
та 15 серпня 2014 року, як складові
основного рішення, про стягнення
судових витрат є законними і
підлягають залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313-315 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення
Самарського районного суду
м.Дніпропетровська від 12 червня 2014 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_2, про визнання права власності
на поліпшення домоволодіння, стягнення
вартості проведених поліпшень-
задовольнити частково, рішення в
частині її вимог скасувати- в позові
відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2-
відхилити, рішення суду в частині
відмови в стягненні витрат за надання
йому правової допомоги- залишити без
змін

Додаткові рішення від 16 липня 2014 року
від 15 серпня 2014 року про стягнення
судових витрат - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: Тамакулова
В.О

С у д д і: Болтунова
Л.М.

Макаров М.О.