У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області в складі

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Собіна І.М., Оніпко О.В.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

за участі представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Рівненського міського суду від 7 жовтня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями „Глобал Космед" про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та грошової
компенсації за невикористані дні
відпустки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 7 жовтня 2014 року ОСОБА_1 відмовлено в
задоволенні позову до Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями „Глобал
Космед" (далі - ТОВ "Глобал Космед") про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та грошової
компенсації за невикористані дні
відпустки

У поданій на рішення апеляційній
скарзі ОСОБА_1 покликалась

на його незаконність та
необґрунтованість, що полягають у
порушенні норм процесуального і
матеріального права.

На її обґрунтування зазначала про
неврахування судом того, що в день
звільнення їй не вручено трудової
книжки та не повідомлено листом про
можливість її отримання, чим
роботодавцем порушено вимоги
законодавства про працю. Посилалася на
норми абз.6 п. 4.1 розділу 4 „Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників", де передбачено, що при
затримці видачі трудової книжки з вини
власника або уповноваженого ним органу
працівникові сплачується середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу. Натомість трудову книжку вона
отримала цінним листом лише 27 червня 2014
року.

Зазначаючи про дію в спірних
відносинах ч.1 ст. 83, ч.4 ст. 235 КЗпП
України, вважала, що відповідачем не
виплачено компенсацію за
невикористані дні щорічної відпустки у
розмірі 1 521 гривень та середній
заробіток за час вимушеного прогулу
протягом 2 липня 2013 року по 27 червня 2014
року в сумі 33 036, 90 гривень.

З цих підстав просила рішення
Рівненського міського суду від 7 жовтня
2014 року скасувати і ухвалити нове, яким
позов задовольнити.

У запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, вважаючи оскаржуване
рішення законним і обґрунтованим,
просив залишити його без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, думку
осіб, які беруть участь у справі, і
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи і доводи
позивача, колегія суддів прийшла до
висновку про відхилення апеляційної
скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що рішенням Рівненського
міського суду від 24 лютого 2014 року
контракт, який був укладений між
позивачем та роботодавцем не визнано
таким, що укладений на невизначений
строк, а позивачем не доведено, що після
видачі наказу 1 липня 2013 року про
звільнення трудові відносини між
сторонами тривали, що вона не отримала
грошову компенсацію за невикористані
дні щорічної відпустки. Натомість
відповідачем доведено той факт, що
працівнику було нараховано спірні
компенсаційні виплати на її картковий
рахунок.

Матеріалами справи встановлено, і ці
обставини сторонами не заперечуються,
що 1 лютого 2014 року ОСОБА_1 прийнято на
посаду менеджера з регіонального
розвитку ТОВ „Глобал Космед" на
підставі контракту строком з 1 лютого
2013 року по 28 лютого 2013 року (а.с. 3-3, зв.).

В подальшому сторонами укладалися
доповнення до контракту №1 від 1
березня 2013 року, №2 від 1 квітня 2013 року,
№3 від 1 травня 2013 року, №4 від 1 червня
2013 року, відповідно до яких строк дії
контракту було продовжено по 31 березня
2013 року, по 30 квітня 2013 року, по 31 травня
2013 року і, остаточно, по 30 червня 2013
року (а.с. 24-27).

На підставі наказу №481-к від 1 липня 2013
року позивача звільнено із займаної
посади в зв'язку із закінченням строку
дії контракту (п. 2 ст. 36 КЗпП України) з
дня винесення роботодавцем наказу,
оскільки 30 червня 2013 року був вихідним
днем (а.с. 4).

ОСОБА_1 оспорила законність свого
звільнення, а за наслідками розгляду
справи 24 лютого 2014 року Рівненським
міським судом ухвалено рішення, що
набрало законної сили, яким відмовлено
їй у позові до ТОВ "Глобал Космед" про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, визнання контракту в
частині визначення його дії недійсним,
визнання контракту таким, що укладений
на невизначений строк, поновлення на
роботі і стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
(а.с. 12-14, 10-11).

Оскільки відповідач з 2 липня 2013 року по
27 червня 2014 року не повертав трудову
книжку та не виплатив грошову
компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки, у червні 2014 року
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом
про стягнення із ТОВ "Глобал Космед" 33
036, 90 гривень середнього заробітку за
час вимушеного прогулу і 1 521 гривню
компенсацію за невикористані дні
щорічної відпустки.

Частина 1 ст. 47 КЗпП України вказує про
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу видати в день звільнення
працівника належно оформлену трудову
книжку і провести з ним розрахунок у
строки, зазначені в статті 116 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України у
разі затримки видачі трудової книжки з
вини власника або уповноваженого ним
органу працівникові виплачується
середній заробіток за весь час
вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що в зв'язку із неявкою
ОСОБА_1 у день звільнення для вручення
їй трудової книжки роботодавцем 1 липня
2013 року було направлено письмове
повідомлення про необхідність
отримання трудової книжки і здавання
товарно-матеріальних цінностей за
адресою проживання працівника, яка
зазначена в контракті, оскільки про
іншу адресу роботодавцю не було відомо
(а.с. 35, 36).

Згодом листами від 21 жовтня, 16 грудня 2013
року та 17 січня 2014 року, направленими за
новою адресою, яка стала відома
роботодавцю, їй повторно пропонувалося
отримати трудову книжку (а.с. 38, 40-42). 27
червня 2014 року ОСОБА_1 за її згодою було
надіслано трудову книжку поштою (а.с. 45,
46).

Пунктом 4.2. Інструкції про порядок
ведення трудових книжок працівників,
що затверджена наказом Міністерства
праці України, Міністерства юстиції
України та Міністерства соціального
захисту населення України від 29.07.1993
року №58, зареєстровано в Міністерстві
юстиції України 17 серпня 1993 року за №110,
передбачено, якщо працівник відсутній
на роботі в день звільнення, то власник
або уповноважений ним орган в цей день
надсилає йому поштове повідомлення із
вказівкою про необхідність отримання
трудової книжки. Пересилання трудової
книжки поштою з доставкою на зазначену
адресу допускається тільки за
письмовою згодою працівника.

З урахуванням того, що в матеріалах
справи містяться достатні докази про
те, що ТОВ "Глобал Космед" неодноразово
вживалися заходи до отримання нею
трудової книжки, тому вини відповідача
у затримці видачі трудової книжки не
вбачається, що правильно з'ясовано
місцевим судом.

За таких обставин правильним є
висновок суду стосовно відсутності
підстав для задоволення вимоги про
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу.

Відмовляючи у стягненні грошової
компенсації за невикористані дні
щорічної відпустки, судом вірно
звернуто увагу на те, що спірні грошові
кошти вже були сплачені відповідачем
на користь ОСОБА_1, що стверджено
розрахунково-платіжними відомостями
за червень 2013 року та карткою рахунку
№?66 (а.с. 32-32, зв.; 33-34). Цей факт
вбачається і зі змісту апеляційної
скарги позивача на рішення
Рівненського міського суду від 24
лютого 2014 року (а.с. 49-50). Так, вона сама
зазначає про перерахунок їй на
зарплатну картку 15 липня 2013 року 1 024, 25
гривень, а 12 серпня 2013 року - 1 978, 85
гривень, які помилково зараховані як
заробіток за липень. Однак у зв'язку з
тим, що вона звільнилася ще 1 липня 2013
року заслуговують на увагу доводи
відповідача про технічні збої у
програмному забезпеченні комп'ютерної
бази ТОВ "Глобал Космед" і те, що ці
виплати відповідно до ст. 83 КЗпП
України і є компенсацією за
невикористану щорічну відпустку.

Щодо зроблених висновків суд першої
інстанції в ухваленому рішенні навів
відповідні мотиви і перевірив докази, з
якими погоджується і суд апеляційної
інстанції, оскільки такі висновки
ґрунтуються на вимогах закону та
здобутих у справі засобах доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України
ухвалення оскаржуваного рішення з
додержанням вимог закону є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Рівненського міського суду від
7 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:
С.В.Хилевич

Судді:
І.М.Собіна

О.В.Оніпко