Провадження № 2/127/5136/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14.10.2014 року Вінницький
міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Сичук
М. М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору
купівлі-продажу квартири недійсним,-

Встановив:

Позивач звернулась до суду з
позовом до відповідачів про визнання
договору купівлі-продажу частково
недійсним, визнання права власності на
нерухоме майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
24.04.2013 року ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_2
квартиру АДРЕСА_1. Даний факт
підтверджується тим, що 24.04.2013 року біля
приміщення нотаріальної контори
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_4
позивач передала ОСОБА_2 грошові кошти
в якості повної оплати за придбання
квартири, даний факт підтверджується
розпискою ОСОБА_2, яка написана ним
власноручно.

Вважаючи договір укладеним,
позивач не переживала за формальності
і, як її запевнив продавець, вона могла
отримати свій примірник угоди в
будь-який час. Відповідно, тільки зараз
ОСОБА_1 дізналась про те, що придбана
нею квартира оформлена не на неї, а на
її знайому - громадянку Російської
Федерації ОСОБА_3, якій позивач
дозволила тимчасово проживати у
придбаній нею квартирі. Цю інформацію
ОСОБА_1 дізналась від самої
відповідачки, яка пред'явила їй копію
договору купівлі-продажу від 24.04.2013
року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4 зареєстрованим в реєстрі
за №219 та копію Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від
24.04.2013 р.

Враховуючи той факт, що саме ОСОБА_1
передала ОСОБА_2 грошові кошти в якості
оплати за квартиру, сплативши ту суму,
що вказана в договорі купівлі-продажу
від 24.04.2013 р., вважає, що такий договір є
недійсним в частині зазначення особи
покупця.

А тому змушена звернутись із
вищезазначеним позовом до суду про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу зазначеної квартири в
частині зазначення особи покупця,
визнання ОСОБА_1 дійсним покупцем
квартири та визнання її права
власності на неї.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав в повному
обсязі, посилаючись на обставини,
викладені у позові, та просив суд його
задовольнити. При цьому пояснив, що
позивач купляла квартиру з тим, щоб там
в подальшому жили її син та відповідач.
Однак у відповідача не склались
відносини з сином позивача, який надалі
проживає в спірній квартирі.

Відповідач ОСОБА_3 до судового
засідання не з»явилась з невідомих
суду причин, про день час та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов визнав та не заперечив проти його
задоволення, пояснив, що дійсно він
продавав квартиру ОСОБА_1, яка особисто
передавала йому кошти.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Відповідно до наявного в матеріалах
справи договору купівлі-продажу від
24.04.2013 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1 за 492143,00 грн. (а.с. 6-9).

Згідно з витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
реєстрацію права власності від 24.04.2013
року за ОСОБА_3 зареєстрована на праві
приватної власності квартиру АДРЕСА_1
(а.с. 10-11).

Проте у розписці, складеній 24.04.2013 року,
зазначено, що ОСОБА_2 отримав кошти за
продаж квартири від ОСОБА_1 у сумі 10000,00
дол. США, за квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12). Також у іншій
розписці від 24.04.2013 р. йдеться про те, що
ОСОБА_2 отримав кошти за продаж
квартири від ОСОБА_1 у сумі 50000,00 дол.
США, за квартиру розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Відповідно до договору
відступлення права вимоги від 1 березня
2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 до цесінарія переходять права
цедента у зобов'язанні, попередньому
договорі щодо укладення договору
купівлі-продажу однокімнатної
квартири АДРЕСА_2, на умовах і в порядку,
визначених попереднім договором на
момент переходу цих прав.

Також згідно договору відступлення
права вимоги від 1 березня 2014 року до
цесіонарія переходять права цедента у
зобов'язанні договорі процентної
позики щодо повернення позики в сумі
216000 гривень строком до 30 червня 2013 року,
на умовах і в порядку, визначених
попереднім договором на момент
переходу цих прав.

Як встановлено судом в ході судового
розгляду справи у дані квартирі на
даний час проживає син позивача ОСОБА_7,
для якого зазначена квартири і була
придбана.

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від
14.10.2014 року № 5124 ОСОБА_7 проживає за
адресою: АДРЕСА_1 з травня 2013 року. Крім
того, представником позивача надано
оригінали розрахункової книжки по
оплаті за комунальні послуги,
електроенергію, газ, опалення та гаряче
водопостачання.

Так, згідно Договору на централізовану
охорону майна в житлових приміщеннях
громадян підрозділом ДСО при МВС
України від 10.12.2013 р. ОСОБА_7 уклав угоду
із УДСО при УМВС України у Вінницькій
області на охорону майна,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
зазначена також, як адреса його
проживання.

Як вбачається з посвідки на тимчасове
проживання в Україні серія НОМЕР_1
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянка
Російської Федерації, була
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3, на
запрошення ОСОБА_7

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Відповідно до ст. 665 Цивільного кодексу
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочинну є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Згідно ч. 1-3, 5, ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочинну має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Відповідно до ч. 3 ст.
215 ЦК України якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Як зазначив Пленум Верховного Суду
України в п. 7 Постанови № 9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Тому в кожній
справі про визнання правочину
недійсним суд повинен встановити
наявність тих обставин, з якими закон
пов'язує визнання правочину недійсним
і настання певних юридичних наслідків.

У п. 10 Постанови зазначено, що
реституція як спосіб захисту
цивільного права (частина перша статті
216 ЦК) застосовується лише в разі
наявності між сторонами укладеного
договору, який є нікчемним чи який
визнано недійсним.

Відповідно до статті 6, статті 627 ЦК
України сторони є вільними в укладенні
договору, вибору контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ст. 392 ЦК України
передбачено, що власник майна може
пред'явити позов про визнання його
права власності, якщо це право
оспорюється або не визнається іншою
особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності, заявляти вимогу про
визнання права власності на нерухоме
майно.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач в силу
ст. 10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що
суд розглядає цивільні справи на
підставі наданих сторонами доказів.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України
встановлює, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Суд, дослідивши матеріали справи
вважає, що позов є обґрунтованим і
підлягає задоволенню, оскільки
зібраними по справі доказами
встановлено, що договір, який було
укладено між сторонами є недійсним в
частині зазначення особи покупця,
оскільки позивачем було доведено, що
саме вона купувала вказану квартиру, а
тому являється її власником.

Суд розглянув справу на підставі
наданих доказів та в межах заявлених
позовних вимог.

Судом встановлено, що визнання
відповідачем позову не суперечить
закону та не порушує права та інтереси
сторін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 10, 11, 16, 57, 58, 60, 203, 215, 317, 392, 627, 638, 665
ЦК України, Постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", ст. ст. 10, 57, 60, 209,
212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 квітня
2013 року та посвідчений приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 219, в
частині зазначення особи покупця.

Визнати ОСОБА_1 дійсним покупцем
квартири АДРЕСА_1 за Договором
купівлі-продажу від 24 квітня 2013 року,
посвідченим приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованим в
реєстрі за № 219.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
квартиру АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня
проголошення, а особами, які не були
присутні при його проголошенні,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя