Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Коробенка С.В.

при секретарі
Семененко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
зобов'язання спростувати недостовірну
інформацію та відшкодування моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2014 року Позивач звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 і просила:

1. Визнати недостовірною
інформацію поширену нею у судовому
засіданні в цивільній справі за
№761/186/14-ц наступного змісту:

«… відповідачка ОСОБА_3 притягувалась
до кримінальної відповідальності…»

2. Зобов'язати Відповідача не
пізніше наступного дня від дня
набрання рішенням чинності
спростувати розповсюджену нею
недостовірну інформацію шляхом
направлення листа до всіх учасників
судового процесу, які були присутні під
час поширення недостовірної
інформації наступного змісту:
«відповідач по справі №761/186/14-ц
Шевченківського районного суду м.
Києва не притягувалась до кримінальної
відповідальності».

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що 20
березня 2014 року у судовому засідання
під час розгляду суддею
Шевченківського районного суду м.
Києва Маліновською В.М. справи №761/186/14-ц
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
ОСОБА_2, діючи в якості представника
Позивача, заявила: «…відповідачка
ОСОБА_3 притягувалась до кримінальної
відповідальності...».

Позивач зазначає, що вказана
інформація є недостовірною, завдала
шкоди її честі та гідності. Так, Позивач
звернула увагу суду на те, що у судовому
засіданні брав участь представник
служби у справах дітей Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації, і отримана ним
інформація щодо кримінальної
відповідальності матері трьох дітей
може стати, як вважає Позивач, для неї
проблемою.

Позивач стверджує, що поширена
Відповідачем інформація є
недостовірною, має негативний
характер, а тому має бути спростована у
запропонований Позивачем спосіб,
оскільки в той спосіб, у який вона була
поширена, це зробити неможливо з
урахуванням закінчення розгляду
справи №761/186/14-ц по суті.

Крім того, Позивач вважає, що
поширенням щодо неї недостовірної
інформації їй було завдано моральної
шкоди, компенсацію за яку вона оцінює в
10 мінімальних розмірів заробітної
плати (12180 грн), яку просить стягнути з
Відповідача.

У судовому засіданні представник
Позивача позов підтримала, просив суд
його задовольнити. Додатково
представник Позивача зазначив, що
поширена Позивачем інформація жодним
чином не стосувалась предмету
доказування у справі, яка розглядалась
судом, вона судом не оцінювалась та не
визнавалася в якості належного доказу.

Представник Відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на п.17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1,
яким передбачена необхідність відмови
у задоволенні позову про захист честі
та гідності, приниження яких відбулось
внаслідок давання показань у судовій
справі, якщо наведена в них інформація
була доказом у справі та оцінювалась
судом.

Крім того, представник Відповідача
звертав увагу суду на те, що Позивач
жодним чином не довела наявність
спричиненої шкоди її честі та гідності,
оскільки з листа служби у справах дітей
Шевченківської райдержадміністрації,
отриманої на запит сторони
Відповідача, вбачається, що жодних дій
за наслідками розгляду справи службою
не вчинялось.

Заслухавши пояснення представників
Позивача та Відповідача, дослідивши
наявні матеріали справи, суд приходить
до висновку про відмову у задоволенні
позовних вимог виходячи з наступного.

Стаття 297 Цивільного кодексу України
встановлює, що кожен має право на
повагу до його гідності та честі.
Гідність та честь фізичної особи є
недоторканними. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі. Статтею 299
ЦК України передбачено, що фізична
особа має право на недоторканність
своєї ділової репутації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» від 27.02.2009р. №1 при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Під поширенням інформації слід
розуміти: опублікування її у пресі,
передання по радіо, телебаченню чи з
використанням інших засобів масової
інформації; поширення в мережі
Інтернет чи з використанням інших
засобів телекомунікаційного зв'язку;
викладення в характеристиках, заявах,
листах, адресованих іншим особам;
повідомлення в публічних виступах, в
електронних мережах, а також в іншій
формі хоча б одній особі.

Оцінюючи обґрунтованість обставин,
викладених у позові, які стосуються
поширення Відповідачем інформації
щодо Позивача, суд звертає увагу на те,
що в якості доказів такого поширення
суду надано диск із п'ятьма
аудіофайлами, у яких, зі слів Позивача,
відображений хід судового процесу 20
березня 2014 року під час розгляду суддею
Шевченківського районного суду м.
Києва Маліновською В.М. справи №761/186/14-ц
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
визнання осіб такими, що втратили право
користування житловим приміщенням.

Враховуючи відсутність у додатках до
позовної заяви доказів про
автентичність технічного запису
засідання, судом з метою підтвердження
його справжності було запропоновано
представнику Позивача надати в
матеріали завірену копію журналу
судового засідання, проведеного 20
березня 2014 року Шевченківським
районним судом м. Києва, у зв'язку з чим
у справі оголошувалсь перерва. Разом з
тим, представник Позивача не
скористався своїм правом на подання
доказів у підтвердження заявлених
вимог, і в наступне засідання копії
журналу судового засідання також не
надав.

Таким чином, суд позбавлений
можливості достовірно визначити якому
колу осіб, коли та за яких обставин була
поширена інформація, зафіксована в
аудіофайлах «ІНФОРМАЦІЯ_1» та
«ІНФОРМАЦІЯ_2».

В якості доказів того, що поширена
інформація порушує особисті немайнові
права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право, Позивачем зазначено,
що інформація була поширена у
присутності представника служби у
справах дітей Шевченківської районної
в м. Києві державної адміністрації.

Разом з тим, як вбачається з копії
ухвали про відкриття провадження у
цивільній справі №761/186/14-ц, третьою
особою у справі є служба у справах
дітей Горохівської районної державної
адміністрації Волинської області, а не
Шевченківської РДА м. Києва.

Таким чином, чином Позивачем не
доведено факту порушення її немайнових
прав на недоторканість честі та
гідності визначеному колу осіб, у
визначений спосіб, за визначених
обставин та з визначеними наслідками.

Крім того, у відповідності до п.17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року N 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» не підлягають
розгляду судами позови про захист
гідності, честі чи ділової репутації,
приниження яких відбулося внаслідок
давання показань свідками, а так само
іншими особами, які брали участь у
справі, відносно осіб, які брали участь
у тій справі, якщо наведена в них
інформація була доказом у справі та
оцінювалась судом при ухваленні
судового рішення, оскільки нормами
процесуальних кодексів встановлено
спеціальний порядок дослідження та
оцінки таких доказів.

Посилання представника Позивача на те,
що поширена Відповідачем інформація не
стосувалась суті та предмету позову,
матеріалами справи також не
підтверджується, оскільки Позивачем не
надано до справи ані копії позовної
заяви, яка розглядалась Шевченківським
районним судом м. Києва у справі №
761/186/14-ц, ані копії самого рішення у
справі, з яких можна було б зробити
висновок про обґрунтованість позиції
Позивача в цій частині.

Згідно з ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ч.2 ст.11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Враховуючи відсутність належного
обґрунтування заявлених вимог у
задоволенні позову слід відмовити.

У відповідності до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що
Відповідачем понесені судові витрати
на правову допомогу в розмірі 5000
гривень.

Згідно з ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних справах, в яких така
компенсація виплачується стороні, на
користь якої ухвалено судове рішення,
іншою стороною, а в адміністративних
справах - суб'єктом владних
повноважень, не може перевищувати 40
відсотків встановленої законом
мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Матеріалами справи підтверджується
участь представника Позивача у судових
засіданнях протягом 1 години, а тому
розмір компенсації витрат на правову
допомогу слід вирахувати наступним
чином:

1218 * 40% *1 = 487,20 гривень.

Керуючись ст. 277, 297, 302 Цивільного
кодексу України, статтями 30, 57-60, 88, 208,
209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 487,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: