У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2014 року
м.
Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Демянчук С.В., Ковалевича
С.П.

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Радивилівського
районного суду від 03 вересня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом визнання права власності на
майно, -

в с т а н о в и л
а :

ОСОБА_1 09 квітня 2014 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
визнання права власності на майно.

Рішенням Радивилівського районного
суду від 03 вересня 2014 року в
задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

Вважає, що покликання суду на
неспіврозмірність пені із розміром
заборгованості не може бути підставою
для зменшення суми пені, оскільки з
відповідною заявою відповідач не
зверталась.

Крім того, стверджує, що положення ч. 1
ст. 35 Закону України „Про іпотеку" не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку.

Просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, беручи до
уваги пояснення учасників процесу,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що 10 травня 2012 року
сторони уклали договір позики, згідно
якого ОСОБА_1 передала позику у
власність ОСОБА_2 106640 грн. безпроцентно.
Гроші були передані в момент
підписання договору (а.с.6-7).

Згідно п. 2 даного договору ОСОБА_2
зобов"язалася повернути суму грошей
готівкою згідно графіку, передбаченого
договором позики, в тому числі в період
з червня 2012 року по жовтень 2012 року
щомісячно по 4400 грн. не пізніше 6-8 числа
кожного місяця, решту грошей в сумі 84400
грн. зобов"язалася повернути не пізніше
05 листопада 2012 року.

10 травня 2012 року між сторонами також
укладено договір іпотеки, з якого
вбачається, що в забезпечення
виконання зобов"язання за договором
позики від 10 травня 2012 року ОСОБА_2
добровільно передала в іпотеку ОСОБА_1
належне їй на праві власності
будинковолодіння в АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,0734 га, на якій
розміщено дане будинковолодіння.
Сторони оцінили предмет іпотеки в сумі
110000 гривень в т.ч.: вартість
будинковолодіння - в сумі 46135 грн.,
вартість земельної ділянки - в сумі 63865
грн. (а.с.8-11).

Згідно витягу з реєстру права
власності на нерухоме майно від 05
березня 2012 року встановлено, що
загальна вартість будинковолодіння на
час видачі витягу становить 148149
грн.(а.с.15-16).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2
перед ОСОБА_1 вбачається, що загальна
заборгованість по договору позики
станом на 01 квітня 2014 року становить
1321647 грн. 15 коп. в т.ч.: 19312 грн. 05 коп. -
сума основного боргу і 1302335 грн. 10 коп. -
пеня за період прострочення.

З даного розрахунку також встановлено,
що у вказаний в договорі позики термін,
тобто в період з червня 2012 року по 05
листопада 2012 року, відповідач
повернула позивачу лише 26661, 95 грн.
боргу. Інша сума боргу поверталася
відповідачем з порушенням строків,
передбачених договором, а саме в період
з грудня 2012 року по січень 2014 року
включно (а.с.12).

Судом встановлено, що відповідач
неналежно виконала умови договору
позики, порушила строки повернення
боргу і станом на 01 квітня 2014 року не
сплатила основний борг в сумі 19312 грн. 05
коп. Позивач мала право вимагати від
відповідача належного виконання умов
договору в грудні 2012 року.

Згідно п. 5.3 договору іпотеки від 09
травня 2009 року у випадках порушення
іпотекодавцем зобов"язань за цим
договором та/або позичальником
будь-якого основного зобов"язання, що
забезпечене іпотекою за цим договором,
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та/або позичальнику
повідомлення, оформлене відповідно до
вимог Закону України „Про іпотеку".

Пунктом 5.4 договору передбачено, що у
разі невиконання іпотекодавцем та/або
позичальником вимог, зазначених в
повідомленні, про яке йдеться в п. 5.3
цього договору, іпотекодержатель
здійснює звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Відповідно до п. 5.5 звернення стягнення
за рішенням суду та виконавчим написом
нотаріуса здійснюється відповідно до
Закону України „Про іпотеку" (а.с. 10).

Судом першої інстанції встановлено,
що всупереч умовам, передбаченим в
п.п.5.3, 6.2 договору іпотеки, позивач не
надсилав відповідачу рекомендованим
листом письмового повідомлення,
оформленого відповідно до вимог Закону
України «Про іпотеку» про застереження
його про можливість задоволення вимог
за рахунок іпотечного майна.

Позивач на протязі з грудня 2012 року по
січень 2014 року приймала від
відповідача борг, який відповідач
сплачував з порушенням строків, і тим
самим погодила часткову зміну умов
договору. На протязі року, приймаючи
кошти від відповідача, позивач
нараховувала відповідачу пеню
відповідно до п.8 Договору позики і за
період з 10 квітня 2013 року по 01 квітня 2014
року нарахував пеню в сумі 1302335 грн. 10
коп..

Колегія суддів апеляційного суду,
враховуючи ступінь виконання
зобов"язання боржником, погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
неспівмірності основного боргу, який
становить 19312 грн. та розміру
нарахованої пені в сумі 1302335 грн.

З урахуванням викладеного колегія
суддів апеляційного суду приходить до
висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи, характер
правовідносин, які виникли між
сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв"язку із
чим рішення підлягає залишенню без
змін, як ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись
ст. ст. 11, 303, 304, 308, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Радивилівського районного
суду від 03 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
А.М. Шеремет

Судді:
С.В. Демянчук

С.П. Ковалевич