АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду м. Києва в складі:

головуючого:
Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А.,
Саліхова В.В.

при секретарі: Троц
В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 01 серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Житлово -
будівельного кооперативу «Алмаз-2» про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні по
день фактичного розрахунку та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2014 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Житлово-будівельного кооперативу
«Алмаз-2» (долі по тексту - ЖБК «Алмаз-2»)
та просили стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 середній заробіток за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 10 450 грн. та на користь ОСОБА_2 8 550
грн. відповідно, а також компенсацію
моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.
кожному.

В обґрунтування позову посилалися на
те, що рішенням Апеляційного суду м.
Києва від 17 жовтня 2013 року стягнуто з
ЖБК «Алмаз-2» на користь ОСОБА_1
компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 4 929,40 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 15
070 грн.; на користь ОСОБА_2 стягнуто
компенсацію за невикористану
відпустку у розмірі 2 528,25 грн. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі 12
330 грн. ЖБК «Алмаз-2» відмовився в
добровільному порядку виконати
вказане рішення. За відкритими
виконавчими провадженнями № 40792417 та
№40793032 з відповідача примусово було
стягнуто всі суми на користь позивачів.
Постановами про закінчення виконавчих
проваджень встановлено день
фактичного розрахунку ЖБК «Алмаз-2» -
03.03.2014 року. Враховуючи положення
рішення Конституційного Суду України
від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 затримка
виплат всіх належних позивачам при
звільненні коштів після ухвалення
рішення Апеляційним судом м. Києва по
день проведення фактичного повного
розрахунку ЖБК «Алмаз-2»
продовжувалося з 18.10.2013р. по 03.03.2014р. і
відповідно становить 95 днів, тобто
розмір середнього заробітку
відповідно до вимог ст.117 КЗпП України
для ОСОБА_1 становить 10 450 грн., для
ОСОБА_2 - 8 550 грн.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/11258/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Величко Т.О. . Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Невідома
Т.О.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01 серпня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права, просили рішення суду скасувати
та ухвалити нове про задоволення
заявленого позову в повному обсязі.

Зазначають, що суд не врахував, що вони
вже зверталися до суду з позовом про
порушення їхніх трудових прав і
рішенням Апеляційного суду м. Києва
було встановлено порушення строків
проведення остаточного розрахунку, але
порушення тривало і далі до
примусового виконання рішення суду.
Крім того, судом не враховано рішення
Конституційного Суду України від 22.02.2012
№ 4-рп/2012, відповідно до якого для
звернення працівника до суду з заявою
про вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1,
ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

ОСОБА_5 в інтересах ЖБК «Алмаз-2»
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вважаючи, що спір
судом вирішений правильно

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явились в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, рішенням
Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня
2013 року позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ЖБК
«Алмаз-2» про стягнення компенсації за
невикористану відпустку, середнього
заробітку за час затримки повного
розрахунку при звільнені,
відшкодування моральної шкоди
задоволено частково. Стягнуто з ЖБК
«Алмаз-2» на користь ОСОБА_1
компенсацію за невикористану
відпустку в розмірі 4 929 грн. 40 коп. та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільнені в сумі 15 070
грн. 00 коп. Стягнуто ЖБК «Алмаз-2» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
невикористану відпустку в розмірі 2 528
грн. 24 коп. та середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільнені в
сумі 12 330 грн. 00 коп. В задоволені
позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення моральної шкоди відмовлено
(а.с.5-12).

На виконання зазначеного рішення
Апеляційного суду м. Києва 28 жовтня 2013
року ЖБК «Алмаз-2» перерахувало в
добровільному порядку на користь
ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 4 091 грн. 74
коп. та на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 2
104 грн. 56 коп. Також, ЖБК «Алмаз-2»
(а.с.13-15).

15 листопада 2013 року Святошинським
районним судом м. Києва у зв'язку з
невиконанням в повній мірі рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня
2013 року видано два виконавчих листа №
2/759/3838/13 щодо стягнення з ЖБК «Алмаз-2»
на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 14 858,24
грн.: компенсація за невикористану
відпустку 2 528,24 грн., середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні - 12 330 грн.; на користь ОСОБА_1
боргу у розмірі 19 999,40 грн.: компенсація
за невикористану відпустку 4 929,40 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні - 15 070,00 грн.,
за якими 20 листопада 2013 року відкриті
виконавчі провадження, які перебували
на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
перебувало (а.с.74,80).

22. січня 2014 року на депозитний рахунок
ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від
ЖБК «Алмаз-2» надійшли кошти у розмірі 31
727 грн. 46 коп., які відповідно до
розпорядження державного виконавця
від 28 січня 2014 року перераховані
стягувачам відповідним управлінням
ДКСУ та 27 лютого 2014 року були отримані
позивачами на їх карткові рахунки (а. с.
82-83).

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачами було
пропущено тримісячний строк,
встановлений ст. 233 КЗпП України, для
звернення до суду із позовом про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільнені та
відшкодування завданої моральної
шкоди.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 116 КЗпП при звільненні
працівника виплата всіх сум, що
належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» не
проведення розрахунку з працівником у
день звільнення або, якщо в цей день він
не був на роботі, наступного дня після
його звернення з вимогою про
розрахунок є підставою для
застосування відповідальності,
передбаченої ст. 117 КЗпП України. У
цьому разі перебіг тримісячного строку
звернення до суду починається з
наступного дня після проведення
зазначених виплат незалежно від
тривалості затримки розрахунку.

Крім того, відповідно до змісту рішення
Конституційного суду України від 22
лютого 2012 року № 4-рп/2012 про офіційне
тлумачення положень ст. 233 КЗпП України
у взаємозв'язку з положеннями статей 117,
2371 цього кодексу, для звернення
працівника до суду з заявою про
вирішення трудового спору щодо
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні та про
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди встановлено
тримісячний строк, перебіг якого
розпочинається з дня, коли звільнений
працівник дізнався або повинен був
дізнатися про те, що власник або
уповноважений ним орган, з вини якого
сталася затримка виплати всіх належних
при звільненні сум, фактично з ним
розрахувався.

Як вбачається з матеріалів справи,
фактичний розрахунок з ОСОБА_1, ОСОБА_2
було проведено 27 лютого 2014 року, про що
свідчать виписки про рух коштів на
банківських рахунках позивачів та
постанови ВДВС Святошинського РУЮ від
03 березня 2014 року про закінчення
виконавчого провадження на підставі п.
8 ч. 1 ст. 49 та ст. 50 Закону України «Про
виконавче провадження» (а.с.18-19).

Враховуючи викладене, станом на день
звернення з позовом до суду, 09.04.2014,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 не було пропущено
строку, встановленого ст. 233 КЗпП
України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові
рішення, що набрали законної сили,
обов'язкові для всіх органів державної
влади і органів місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій, посадових чи службових
осіб та громадян і підлягають
виконанню на всій території України, а
у випадках, встановлених міжнародними
договорами, згода на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України, - і
за її межами. Невиконання судового
рішення є підставою для
відповідальності, встановленої
законом.

Рішенням Апеляційного суду м.Києва від
18 жовтня 2013 року був встановлений факт
порушення відповідачем вимог
законодавства про працю та невиплати
належних позивачам при звільненні
грошових сум, а саме компенсацій за
невикористані ними відпустки, та
обґрунтовано стягнуто як на користь
ОСОБА_1, так і на користь ОСОБА_2
середній заробіток за час затримки
виплати належних позивачам при
звільненні сум.

Наведеним рішенням, яке набрало
законної сили, було встановлено
обставини, з якими ст.117 КЗпПУ пов'язує
її застосування та стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку. Але встановлене зазначеним
рішенням суду порушення прав позивачів
на отримання належних їм при
звільненні сум продовжувало тривати до
моменту фактичного виконання рішення
суду.

Невиплата звільненому працівникові
всіх суми, що належать йому від
власника або уповноваженого ним
органу, є триваючим правопорушенням, а
отже працівник може визначити
остаточний обсяг своїх вимог лише на
момент припинення такого порушення,
яким є день фактичного розрахунку.

Оскільки, фактичне виконання рішення
Апеляційного суду міста Києва від 18
жовтня 2013 року відбулося 27 лютого 2014
року, то за вказаний період підлягає
стягненню середній заробіток за час
затримки проведення повного
розрахунку з ОСОБА_1, ОСОБА_2 Кількість
робочих днів з 18 жовтня 2013 року по 27
лютого 2014 року становить: в жовтні 2013
року - 10 днів, в листопаді 2013 року - 21
день, в грудні 2013 року - 22 дні, в січні 2014
року - 21 день, в лютому 2014 року - 18 днів, а
всього станом на 27 лютого 2014 року - 92
дні.

При цьому, рішенням Апеляційного суду
міста Києва від 17 жовтня 2013 року було
визначено середньоденний заробіток
ОСОБА_1 у розмірі 110 грн. та
середньоденний заробіток ОСОБА_2, який
становить 90 грн.

Обставина, встановлена цим судовим
рішенням, не підлягала повторному
доведенню на підставі ч.3 ст.61 ЦПК,
згідно якої обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній справі,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Таким чином, середній заробіток за час
затримки проведення повного
розрахунку з ОСОБА_1, (з 17 жовтня 2013 року)
по день фактичного виконання рішення
суду (по 27 лютого 2014 року) становить 10 120
(десять тисяч сто двадцять) грн.

Середній заробіток за час затримки
проведення повного розрахунку з
ОСОБА_2, (з 17 жовтня 2013 року) по день
фактичного виконання рішення суду (по 27
лютого 2014 року) становить 8 280(вісім
тисяч двісті вісімдесят) грн.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача в дохід держави підлягає
стягненню судовий збір в розмірі 243 грн.
60 коп.

Щодо позовних вимог про відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5 000 грн. на
користь кожного позивача, колегія
суддів враховує наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що
відповідач, не зважаючи на рішення
суду, відмовився в добровільному
порядку провести з ними розрахунок та
не мав наміру виконувати зазначене
рішення, що завдало їм значної
моральної шкоди, яка полягає в
душевних стражданнях.

Відповідно до вимог ст.237-1 КЗпП
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику проводиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст..212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

На підтвердження своїх доводів щодо
завдання їм моральної шкоди, позивачі
не надали суду належних доказів
завданням їм діями відповідача
моральних чи фізичних страждань , а
тому в задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 моральної шкоди у
розмірі 5 000 грн. кожному слід відмовити
з підстав недоведеності заявлених
вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01 серпня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
Житлово-будівельного кооперативу
«Алмаз-2» про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди
задовольнити частково.

Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу «Алмаз-2» на користь ОСОБА_1
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 10 120
(десять тисяч сто двадцять) грн.

Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу «Алмаз-2» на користь
ОСОБА_2 середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
сумі 8 280 (вісім тисяч двісті вісімдесят)
грн..

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Житлово-будівельного
кооперативу «Алмаз-2» в дохід держави
судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок
три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов