АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/3013/2014
Головуючий в І інстанції Ширінська О.Х.
Доповідач: Фурман Т.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 04 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Фурман Т.Г.

Суддів: Пузанової Л.В.

Чиркової К.Г.

При секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2, який діє від імені ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 01 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго», третя особа -
ОСОБА_6, про визнання права власності на
будинок за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
звернулися до суду з позовом до
Публічного акціонерного товариства
енергопостачальна компанія
«Херсонобленергопро" ( далі - ПАТ
„ЕК"Херсонобленерго") про визнання
права власності на частину будинку за
набувальною давністю, зазначаючи, що 03
грудня 1990 року ОСОБА_3 був прийнятий
Херсонським підприємством електричних
мереж на посаду електромонтера по
обслуговуванню підстанції в с.
Залізний Порт.

В той же час йому було запропоновано
оселитись разом з родиною, іншими
позивачами у справі, в ? частині
нежитлового будинку, який розташований
біля обслуговуваної ним підстанції за
вказаною адресою, де вони проживають і
по теперішній час. Документи на
вселення їм не видавалися.

У вказаному будинку було добудовано
допоміжні та нежитлові приміщення,
проведене водопостачання, замінені
віконні рами, відремонтовано
перекриття стелі, добудовано необхідні
для ведення сільського господарства
приміщення, огороджено територію
домоволодіння, організовано вивезення
сміття, здійснено постійний догляд за
присадибною ділянкою.

15.03.2005 року ОСОБА_3 звільнився з
вказаного підприємства, однак після
звільнення з родиною залишився
проживати в даному житловому будинку,
де і проживають по теперішній час. У
вказаній частині будинку усі позивачі
зареєстровані з 1991 року.

Посилаючись на те, що вони є
добросовісними набувачами, оскільки
спірні приміщення знаходяться у їх
володінні з 1991 року, вони дбають про
технічний стан оселі та оплачують за
спожиті енергоносії, претензій щодо
спірного майна відповідач не заявляє,
позивачі просили, з урахуванням
уточнених позовних вимог, визнати за
ними право власності за набувальною
давністю на ? частину будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
реально виділити належну їм частину
спірного майна згідно висновку
будівельно-технічної експертизи.

Ухвалою від 05 березня 2014 року суд
залучив до участі у справі в якості
третьої особи без самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_6.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 01 вересня
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючий від
імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 просить
рішення суду скасувати і ухвалити нове,
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення суду постановлено з порушенням
норм матеріального права, без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для справи.

В письмових запереченнях на апеляційну
скаргу Публічне акціонерне товариство
енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго» доводи апелянта не
визнало, рішення суду просить залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах визначених ст.303 ЦПК
України колегія суддів, вважає що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

Судом встановлено та із матеріалів
справи вбачається, що 03.12.1990 року ОСОБА_3
прийнятий на роботу до Херсонського
підприємства електричних мереж
електромонтером по обслуговуванню
підстанції в с. Залізний Порт, де
працював до 15.03.2005 року.

ПАТ „ЕК "Херсонобленерго" є
правонаступником прав та обов'язків
Херсонського підприємства електричних
мереж.

Згідно довідки № 496 від 05.12.2013 року,
виданої Новофедорівською сільською
радою Голопристанського району
Херсонської області, ОСОБА_3 разом з
родиною, проживає та зареєстрований з
1991 року за адресою: АДРЕСА_1.

Будівля, в якій проживають позивачі,
перебувала у власності Херсонського
підприємства електричних мереж, яка у
порядку правонаступництва перейшла у
власність ПАТ „ЕК "Херсонобленерго" та
входить до його статутного фонду.

Ці обставини підтверджені надані
відповідачем доказами, які позивачами
у встановленому законом порядку не
спростовані, крім того, встановлені
рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 24.11.2010
року, що набрало законної сили, у справі
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, комісії по приватизації
державного фонду, треті особи:
Новофедорівська сільська рада
Голопристанського району, відкрите
акціонерне товариство
енергопостачальна компанія
«Херсонобленерго» про визнання
недійсним розпорядження комісії по
приватизації державного житлового
фонду та свідоцтва про право власності
на житло, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України додаткового доказування не
потребують.

Зі змісту заявленого позову
вбачається, що позивачі визнають факт
надання їм у користування частини
будівлі за адресою АДРЕСА_1 Херсонським
підприємством електричних мереж на
період роботи ОСОБА_3 на підприємстві,
якою вони продовжують користуватися і
після звільнення ОСОБА_3 з роботи.

Плату за користування цим приміщенням
позивачі вносять на рахунок
енергопостачальної компанії, що
підтверджується копіями банківських
виписок наданих відповідачем.

Належність спірної будівлі
територіальній громаді
Новофедорівської сільради, на
території якої воно знаходиться, не
підтверджено.

Таким чином, за обставинами справи в
межах наданих сторонами доказів,
вбачається, що позивачі з 1990 року до 15
березня 2005 року (припинення ОСОБА_3
трудових відносин з відповідачем)
користувалися частиною будівлі за
адресою АДРЕСА_1 на законних підставах
та з відома та волі на те власника
будівлі, правонаступником якого є
відповідач, який після звільнення
ОСОБА_3 з роботи не пред'явив вимоги про
їх виселення і які до теперішнього часу
продовжують користуватися спірним
майном.

Предметом даного позову є визнання за
позивачами права власності на частину
будинку за адресою АДРЕСА_1 за
набувальною давністю.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що
підлягає державній реєстрації, виникає
за набувальною давністю з моменту
державної реєстрації.

Якщо особа заволоділа майном на
підставі договору з його власником,
який після закінчення строку договору
не пред'явив вимоги про його
повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності.

При цьому строк позовної давності
починає обчислюватись з моменту
закінчення строку дії договору, якщо
інший строк повернення речі не був
установлений самим договором.

Право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

Виходячи зі змісту зазначеної правової
норми, обставинами, які мають значення
для справи та які повинен довести саме
позивач (ч.1 ст.60 ЦПК України ) є:
1)добросовісність; 2)відкритість;
3)безперервність; 4)тривалість
володіння спірним майном.

Зокрема, володілець за давністю є
незаконним володілцем

Згідно ро?язснень, які містяться в п. 9
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про
судову практику в справах про захист
права власності та інших речових прав»
при вирішенні спорів, пов'язаних із
набуттям права власності за
набувальною давністю, суди повинні
враховувати, зокрема, що володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;
володіння є відкритим, якщо особа не
приховувала факт знаходження майна в
її володінні. Вжиття звичайних заходів
щодо забезпечення охорони майна не
свідчить про приховування цього майна;
володіння є безперервним, якщо воно не
переривалось протягом всього строку
набувальної давності. У разі втрати не
із своєї волі майна його давнісним
володільцем та повернення цього майна
протягом одного року або пред'явлення
протягом цього строку позову про його
витребування набувальна давність не
переривається (частина третя статті 344
ЦК). Не переривається набувальна
давність, якщо особа, яка заявляє про
давність володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Враховуючи предмет та підстави
заявленого позову, та зважаючи на те, що
позивачі належними та допустимими
доказами не довели добросовісність та
тривалість володіння спірним майном
відповідно до положень ст. 344 ЦК
України, колегія суддів погоджується з
висновком суду про відсутність
правових підстав для виникнення у них
права власності на спірне майно за
давністю володіння і вважає, що суд
правильно відмовив у задоволенні
заявлених вимог.

Висновки суду відповідають обставинам
справи та нормам матеріального права,
що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують і не містять посилання на
нові факти чи засоби доказування, які б
вказували на незаконність ухваленого в
справі рішення, а тому підлягають
відхиленню.

Посилання апелянта на безхазяйність
спірного майна колегія суддів до уваги
не приймає, оскільки для майна, яке є
безхазяйним, встановлений інший
порядок набуття права власності, про що
позивачами заявлено не було.

Рішення суду постановлено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права і підстав для
його скасування та ухвалення нового
рішення про задоволення позову колегія
суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє від
імені ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 01 вересня
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: