АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-й інстанції - Шклянка М.П.
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого
судді Рубан С.М.

суддів
Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі
Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, треті особи: Садівниче
товариство «Сонячне» Дарницького
району м. Києва, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у
здійсненні права власності на земельну
ділянку,-

В С Т А Н О В И
Л А :

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 23 липня 2014 року позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи:
Садівниче товариство «Сонячне»
Дарницького району м. Києва, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності на земельну ділянку -
задоволено.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні
ним права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1.

Зобов'язано відповідача ОСОБА_1 не
чинити ОСОБА_2 перешкоди у здійсненні
ним права власності на земельну
ділянку АДРЕСА_1, зобов'язавши її
перенести паркан, який розділяє
земельні ділянки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 на
6,40 м. та на межу відповідно до
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії КВ №138941 від
26.04.2007 року.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в
якій просить рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 23 липня 2014
року скасувати, ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову у
повному обсязі.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача заперечили проти
апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Відповідно до статей 78-90 Земельного
кодексу України власники земельних
ділянок мають право володітиними,
користуватись ними, господарювати на
них.

Стаття 91 Земельного кодексу України
передбачає обов'язок інших (суміжних)
землекористувачів не порушувати їх
права.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу
України власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування заданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється, в
тому числі, шляхом відновлення стану
земельної ділянки, який існував до
порушення прав, і запобігання вчинення
дій, що порушують права або створюють
небезпеку порушення прав,
відшкодування збитків та застосування
інших передбачених законом способів.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" № 7 від 16 квітня 2004 року
роз'яснено, що відповідно до статей 95, 212
Земельного кодексу України самовільно
зайняті земельні ділянки мають бути
повернуті їх власникам або
землекористувачам.

Судом встановлено, що власником
земельної ділянки АДРЕСА_1, являлась
мати позивача ОСОБА_8, що
підтверджується Державним актом на
землю, Державним актом на право
приватної власності на землю серії IV-
КВ № 144125, виданим 30.03.2000 року.

ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1. (свідоцтво
про смерть а.с.16).

Після смерті матері позивач отримав в
нотаріальній конторі свідоцтво про
право на спадщину за законом від 04.10.2005
року (а.с.37). Після розробки технічної
документації отримав державний акт на
право власності на вказану земельну
ділянку з кадастровим номером:
:90894:0125. (а.с.39).

Відповідно до планів встановлених меж,
абрису земельних ділянок за 1998 та 2005
рік (знаходяться в технічній
документації) та Державних актів на
право власності на землю від літери „А"
до „Б" власником суміжної земельної
ділянки АДРЕСА_2 є відповідачка по
справі ОСОБА_1 (а.с.17-33). Згідно
зазначених документів межа з власником
суміжної земельної ділянки була рівною
та складала 13, 52 квадратних метрів.

Представники відповідачки документів
підтверджуючих право власності ОСОБА_1
на вказану земельну ділянку суду не
надали.

В судовому засіданні суду першої
інстанції встановлено, що восени 2012
року, відповідачка самовільно
демонтувала 13,52 метри існуючого між
сторонами паркану від літери „А" до „Б"
та встановила новий паркан із
зміщенням його в сторону ділянки
позивача на 6,4 метри і на 5,52 метри
відповідно.

02 лютого 2013 року головою правління ст
„Сонячний" складено акт, відповідно до
якого з приводу самовільного
захоплення ОСОБА_1 частини території
ділянки позивача було створено
комісію, але ОСОБА_1 не допустила
комісію на свою ділянку. (а.с.8).

Згідно кадастрового плану земельної
ділянки АДРЕСА_1, відповідач змістила
межу між її ділянкою та ділянкою
позивача від літери „А" до літери „Б" в
сторону земельної ділянки позивача на
6, 4 метри і на 5,52 метри відповідно. Таким
чином, відповідач самовільно захопила -
0,0081 га. території садової ділянки, що
перебуває у власності позивача.

Актом про встановлення (відновлення) в
натурі (на місцевості) зовнішньої межі
земельної ділянки та передачу на
зберігання встановлених межових
знаків від 24.07.2013 року встановлено, що
ОСОБА_1 відчужила частину земельної
ділянки позивача (північно-західна
сторона) площею 0,0081 га, обнесла її
металевим парканом та незаконно нею
користується. Рекомендовано в разі
незгоди ОСОБА_1 вирішувати ці питання в
судовому порядку згідно діючого
законодавства України. Акт підписаний
головою СТ «Сонячний» та
інженером-землевпорядником ОСОБА_9
(а.с.12).

Таким чином, встановлено, що відповідач
створює позивачу перешкоди у
здійсненні ним права власності на
земельну ділянку АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу
України захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється шляхом: а) визнання прав;
б) відновлення стану земельної ділянки,
який існував до порушення прав, і
запобігання вчиненню дій, що порушують
права або створюють небезпеку
порушення прав; в) визнання угоди
недійсною; г) визнання недійсними
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування; ґ)
відшкодування заподіяних збитків; д)
застосування інших, передбачених
законом, способів.

З підстав наведеного, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідачка самовільно
зайняла частину земельної ділянки, що
належить позивачу, чим створює йому
перешкоди у користуванні належною йому
земельною ділянкою.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
даний час прокуратурою м. Києва
проведена прокурорська перевірка, якою
встановлено, що передача спірних
земельних ділянок у власність
громадянам відбулась із порушенням
вимог чинного законодавства, в зв'язку
з чим було направлено протест
Прокуратури, розгляд якого буде
включено до порядку денного сесії
Київської міської ради, не можуть бути
належними доказами та підставами для
відмови у позові, оскільки рішення з
даного приводу ще не прийнято, Державні
акти про право власності на земельні
ділянки недійсними не визнавались, а
отже розміри ділянок є вірними
відповідно до правовстановлюючої
документації.

Доводи апеляційної скарги про те, що
рішенням суду порушено право власності
відповідача на земельну ділянку,
колегія суддів не приймає до уваги,
оскільки відповідачем не надано на
підтвердження її доводів ні суду
першої інстанції, ні суду апеляційної
інстанції документів підтверджуючих
право власності відповідача на вказану
земельну ділянку з зазначенням
кадастрового номеру її земельної
ділянки.

Інші доводи апеляційної скарги були
предметом розгляду суду першої
інстанції, висновків суду не
спростовують і не впливають на
правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 23 липня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді: