Провадження №6/761/2126/2014
У Х В А Л А

іменем України

26 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді
Пономаренко Н.В.,

при секретарі Клим
Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Шевченківського РУЮ
м.Києва Байрамова Талята Рефатовича.,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В:

державний виконавець Відділу
Державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ м.Києва Байрамов Т.
Р. (надалі - державний виконавець)
звернувся до суду з поданням, згідно
якого, посилаючись на положення ст. 3771
ЦПК України, просить тимчасово
обмежити у праві виїзду за кордон
ОСОБА_2.

Тобто, як вбачається зі змісту подання,
державний виконавець звернувся до суду
в порядку ст. 3771 ЦПК України з питанням
про тимчасове обмеження боржника -
ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

В обґрунтування подання зазначено, що
на виконанні в відділі Державної
виконавчої служби Шевченківського РУЮ
м.Києва (надалі - ВПВ ДВС України)
перебуває виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №
202/24849/13-ц, виданого 06 серпня 2013 року
Індустріальним районним судом
м.Дніпропетровська, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приват Банк»
борг в сумі 183739,57 грн..

Відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження» державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження,
боржнику встановлено строк на
самостійне виконання, копію постанови
направлено сторонам.

Разом з тим, на думку державного
виконавця поведінка боржника у
відносинах із стягувачем та відділом
свідчить про його небажання виконувати
судове рішення. На сьогоднішній день
сума заборгованості не погашена навіть
частково і боржник не вчиняє жодних дій
для її погашення, що трактується не
інакше, як ухилення від погашення
існуючої заборгованості та виконання
рішення суду.

Відповідно до положень ч. 2 ст. ст. 3771
Цивільного процесуального кодексу
України суд негайно розглядає подання
про тимчасове обмеження боржника у
праві виїзду за межі України без
виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Враховуючи вказані положення закону,
сторони виконавчого провадження у
судове засідання не викликались.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, причини неявки не повідомив.

Враховуючи те, що подання про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України суд має розглянути
негайно, суд вважає, що неявка
державного виконавця у судове
засідання не є перешкодою для розгляду
подання.

Дослідивши подання та додані до нього
матеріали, суд прийшов до висновку, що у
задоволенні подання слід відмовити з
наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 3771
ЦПК України питання про тимчасове
обмеження боржника - фізичної особи або
керівника боржника - юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право,
зокрема, у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника - фізичної особи
або керівника боржника - юридичної
особи за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 6
Закону України «Про порядок виїзду з
України та в'їзду в Україну громадян
України» громадянинові України, який
має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9 ч. 1
цієї статті, зокрема, якщо він
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням,
рішенням іншого органу (посадової
особи), - до виконання зобов'язань.

Разом з тим, згідно вимог ст. 33
Конституції України кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

У судовому засіданні встановлено, що на
виконанні в відділі Державної
виконавчої служби Шевченківського РУЮ
м.Києва перебуває виконавче
провадження з виконання виконавчого
листа № 202/24849/13-ц, виданого 06 серпня 2013
року Індустріальним районним судом
м.Дніпропетровська, про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «Приват Банк»
борг в сумі 183739,57 грн..

Звертаючись до суду з поданням,
державний виконавець зазначає, що
поведінка боржника у відносинах із
стягувачем та відділом свідчить про
його ухилення від виконання судового
рішення, проте, яку саме поведінку має
на увазі державний виконавець у
поданні не обґрунтовано.

Також державним виконавцем не було
надано жодного іншого доказу, що
підтверджував би застосування інших
заходів спрямованих на забезпечення
виконання боржником свого обов'язку
встановленого виконавчим листом №
202/24849/13-ц, виданого 06 серпня 2013 року
Індустріальним районним судом
м.Дніпропетровська.

Таким чином, жодного належного та
допустимого доказу, який би
підтверджував вказані у поданні
обставини та надавав підстави вважати,
що боржник має намір ухилятись від
виконання судового рішення, у тому
числі, і шляхом залишення території
України, державний виконавець до суду
не надав.

Фактично, при підготовці подання
державний виконавець обмежився лише
посиланням на наявність у відділі
Державної виконавчої служби
Шевченківського РУЮ м.Києва
виконавчого провадження, цитуванні
положень низки Законів та зазначенні
його суб'єктивної думки про ухилення
боржника виконувати судове рішення,
без належного обґрунтування такого
висновку, так само як і без наведення
жодних обставин щодо проведення ним
усіх можливих заходів для виконання
рішення суду, передбачених ст. 11 Закону
України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на те, що норми Конституції
України є нормами прямої дії, з
урахуванням того, що державним
виконавцем не надано доказів, які б
свідчили про ухилення боржника від
виконання зобов'язань, вважаю, що у
даному випадку та за викладених
обставин встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду за кордон
боржнику ОСОБА_2 є прямим та грубим
порушенням його конституційних прав та
свобод.

За таких обставин суд прийшов до
висновку, що подання є необґрунтованим
та таким, що не підлягає задоволенню, а
тому у його задоволенні слід відмовити,
що не позбавляє можливості звернення
до суду з аналогічним питання у
майбутньому у встановленому законом
порядку.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 19, 33 Конституції України, ст. 11
Закону України «Про виконавче
провадження», ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України та в'їзду в
Україну громадян України» та керуючись
ст.ст. 57-59, 209, 210, 212, 3771 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

у задоволенні подання державного
виконавця відділу Державної
виконавчої служби Шевченківського РУЮ
м.Києва Байрамова Талята Рефатовича.,
про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя: