Справа №463/4458/14-ц
Провадження №2/463/1883/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року

Личаківський районний суд м.
Львова

в складі: головуючого
-                              судді
Мармаша В.Я.

при секретарі -
Магеро
вській Ю.Я.

з участю позивача
-
ОСОБА_1,

представників відповідача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Львівського міського комунального
підприємства «Львівводоканал» про
усунення порушень прав споживача
житлово-комунальних послуг,
відшкодування моральної шкоди, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача, яким просив визнати, що у
двосторонньому договорі на
водопостачання і водовідведення, який
відповідач запропонував йому та
мешканцям вул. Голубця у м. Львові як
споживачам послуг для узгодження і
підписання, відповідач є стороною
договору, що виконує функції виконавця
житлово-комунальних послуг, і
зобов'язаний дотримуватись усіх
обов'язків та користуватись правами,
які передбачені Законом України "Про
житлово-комунальні послуги ",
Постановою КМУ від 21.07.2005 р. № 630,
типовим договором та іншим
законодавством України у сфері
житлово-комунальних послуг,
передбаченим для виконавця послуг.
Крім того, просив розглянути в судовому
засіданні надані ним пропозиції щодо
змін у договорі на водопостачання та
водовідведення, який відповідач
запропонував йому для підписання,
зобов'язавши ЛМКП «Львівводоканал»
неузгоджені умови договору викласти у
редакції, що відповідає Закону України
"Про житлово-комунальні послуги",
Постанові КМУ від 21.07.2005р. № 630 чи
типовому договору, а саме п. 3.5 записати
у такому вигляді: періодична повірка
засобів обліку води проводиться у
строк, що не перевищує одного місяця. За
цей час споживач оплачує відповідні
послуги за середньодобовими
показниками індивідуального засобу
обліку за попередні З місяці. У разі
несправності засобів обліку води і
теплової енергії, що не підлягає
усуненню, плата за послуги з моменту її
виявлення вноситься згідно з
нормативами (нормами) споживання. Пункт
3.7 викласти у наступній редакції: за
несвоєчасне внесення плати споживач
сплачує на користь Львівводоканалу
пеню в розмірі, що визначається
законодавством. Якщо законодавчий акт,
який регулює відносини щодо розміру
пені за прострочення платежу по
житлово-комунальних послугах з
населенням (фізичними особами, які не є
суб'єктами підприємницької діяльності
та використовують житлово-комунальні
послуги для побутових потреб) та
механізм її нарахування не буде
прийнято, то пеня не нараховується.
Додатково включити підпункт 4.1.7
наступного змісту: споживач має право
на періодичну повірку, обслуговування
та ремонт квартирних засобів обліку, у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж. Підпункт 4.1.2.9 викласти в
наступній редакції: споживач
зобов'язаний за власний рахунок
проводити ремонт та заміну
санітарно-технічних приладів,
пристроїв та обладнання, що вийшли з
ладу з його вини. Підпункти 4.1.2.11, 4.1.2.15,
4.1.2.16, 4.1.2.17 виключити з пункту 4.1.2
договору, оскільки вони покладають на
споживача не передбачені
законодавством обов'язки. Підпункт 4.2.1.7
виключити з пункту 4.2.1 договору,
оскільки він містить не передбачене
законодавством право для
виробника/виконавця послуг. Підпункт
4.2.2.3 викласти в наступній редакції:
Львівводоканал зобов'язаний
контролювати установлені міжповірочні
інтервали, проводити періодичну
повірку квартирних засобів обліку, їх
обслуговування та ремонт, у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж,
доповнивши його реченням наступного
змісту: термін – "квартирні засоби
обліку" відноситься як до квартир, так і
будинків садибного типу. Підпункт 4.2.2.8
викласти у такому вигляді:
Львівводоканал зобов'язаний своєчасно
проводити за власний рахунок роботи з
усунення несправностей на мережах
водопостачання та водовідведення,
через які надаються послуги споживачу,
включно до точок розподілу, які
визначено у договорі. Додатково
включити до договору підпункт 4.2.2.11 у
наступній редакції: Львівводоканал
зобов'язаний сплачувати споживачу
неустойку (штраф, пеню) у разі ненадання
послуг або надання послуг неналежної
якості у порядку та у випадках,
передбачених законодавством і цим
договором. Підпункт 5.1.3 записати у
наступному вигляді: споживач несе
відповідальність згідно із
законодавством і цим договором за
втручання у роботу засобів обліку води.
Підпункт 5.2.2 викласти у наступній
редакції: Львівводоканал несе
відповідальність у разі надання послуг
не в повному обсязі, зниження їх якості,
зокрема зниження їх кількісних та/або
якісних показників – шляхом зменшення
розміру плати та виплати споживачеві
компенсації за перевищення строків
проведення аварійно-відбудовних робіт
у розмірі, встановленому
законодавством, за кожну добу її
ненадання, додатково включивши до
нього таке доповнення: розмір
компенсації становить 3 відсотки
місячної оплати споживачем за
відповідну послугу в найближчому
попередньому календарному місяці, за
який послуга надавалась в повному
обсязі та без зниження якості. Пункт 6.1
виключити з розділу 6, оскільки
прописані у ньому умови суперечать
законодавству про житлово-комунальні
послуги. Пункт 9.3 договору записати у
наступному вигляді: договір може бути
розірваний достроково у разі:
зникнення потреби в отриманні послуги
або відмови споживача від користування
послугами виконавця; переходу права
власності (користування) на квартиру
(будинок садибного типу) до іншої особи;
невиконання умов договору сторонами
договору. Зобов'язати ЛМКП
«Львівводоканал» підписати текст
договору на водопостачання та
водовідведення у запропонованій
редакції та надати його позивачу для
підписання в семиденний термін з дня
вступу рішення суду в законну силу.
Позов мотивує тим, що запропоновані
йому умови договору на водопостачання
та водовідведення суперечать Закону
України "Про житлово-комунальні
послуги ", Постанові КМУ від 21.07.2005 р. №
630, типовому договору та іншим
законодавчим актам України у сфері
житлово-комунальних послуг. Крім того,
просив стягнути з відповідача
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1000 грн. Позов у цій частині
мотивує тим, що в результаті дій
відповідача порушені його права як
споживача при визначенні істотних умов
договору, а саме систематичним
використанням недобросовісних
методів, бажанням ввести споживача в
оману, у нечесній підприємницької
практиці в ході узгодження умов
договору. В результаті цього він зазнав
душевних страждань, які виразились у
тому, що попри намагання довести
несправедливість умов договору в
процесі їх узгодження він змушений був
звернутись за судовим захистом, що
через витрачений на ці цілі особистий
час позначилось на його можливостях з
особистої реалізації в сфері
професійної та побутової діяльності.

У судовому засіданні позивач позов
підтримав із аналогічних викладеним у
позовній заяві та уточненнях до неї
підстав.

Представники відповідача ОСОБА_2,
ОСОБА_3 у судовому засіданні проти
позову заперечили пояснивши, що
відповідно ч. 7 ст. 26 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" (в ред.
Закону України "Про внесення змін до
деяких законів України щодо
удосконалення розрахунків за
енергоносії" № 1198-VІІ від 10.04.2014р.)
договір на надання послуг з
централізованого опалення, послуг з
централізованого постачання гарячої
води, послуг з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем), що укладається виконавцем із
споживачем - фізичною особою, яка не є
суб'єктом господарювання, є договором
приєднання, умови якого відповідно до
п. 1 ст. 634 ЦК України встановлені однією
із сторін у формулярах або інших
стандартних формах, який може бути
укладений лише шляхом приєднання
другої сторони до запропонованого
договору в цілому, друга сторона не
може запропонувати свої умови
договору. На даний час вносяться зміни
до законодавства України про
житлово-комунальні послуги і
нормативних актів, пов'язаних з цим,
зокрема щодо прийняття форми Типового
договору. Після внесення змін до
законодавства з позивачем, як і зі
всіма іншими споживачами-фізичними
особами, будуть укладені договори
приєднання у відповідності до
вищевказаного Закону України.
Відповідно до положень нової редакції
Закону України "Про житлово-комунальні
послуги" (п. 5 ст. 19) підприємство питного
водопостачання, яким є ЛМКП
"Львівводоканал", є не лише виробником
послуг з централізованого
водопостачання та водовідведення, а й
одночасно виконавцем послуг з
централізованого постачання холодної
води та послуг з водовідведення (з
використанням внутрішньобудинкових
систем). Нова редакція Закону України
"Про житлово-комунальні послуги"
суперечить положенням чинних на
сьогоднішній день законодавчих та
нормативних актів, які регулюють
основні засади організаційних,
цивільних та господарських відносин,
що виникають у сфері надання та
споживання житлово-комунальних послуг,
зокрема послуг водопостачання та
водовідведення, які встановлені
Законом України «Про питну воду та
питне водопостачання», Постановам
Кабінету Міністрів України № 630 від 21
липня 2005 року «Про затвердження Правил
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення та
типового договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення» (зі змінами) та № 869 від
01.06.2011 року "Про забезпечення єдиного
підходу до формування тарифів на
житлово-комунальні послуги", на які
посилається позивач в позовній заяві.
Прикінцевими положеннями Закону
України "Про внесення змін до деяких
законів України щодо удосконалення
розрахунків за енергоносії" Кабінет
Міністрів України зобов'язано протягом
трьох місяців з дня набрання чинності
цим Законом: прийняти
нормативно-правові акти, необхідні для
реалізації цього Закону, привести свої
нормативно-правові акти у
відповідність із цим Законом;
забезпечити перегляд та приведення
міністерствами та іншими центральними
органами виконавчої влади своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із цим Законом.
Натомість на даний час вказані зміни в
чинні нормативно-правові акти не були
внесені. Лише 01.10.2014р. Кабінетом
Міністрів України була прийнята
Постанова № 532 "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 1 червня 2011 р. № 869". якою затверджено
Порядок формування тарифів на
централізоване водопостачання та
водовідведення, яким передбачено при
прийнятті нових тарифів відшкодування
ЛМКП "Львівводоканал" у повному обсязі
економічно обґрунтованих планових
витрат, зокрема пов'язаних з
демонтажем, повіркою та монтажем
квартирних засобів обліку води. Лише
після внесення цих змін до
законодавчих та нормативних актів, які
встановлюють, зокрема, тарифи на
послуги з централізованого постачання
холодної води, водовідведення
відповідно до прийнятих в
законодавстві змін, та після
затвердження у майбутньому нової форми
Типового договору підприємство зможе
укладати зі споживачами-фізичними
особами, в тому числі позивачем,
договори приєднання у відповідності до
вищевказаного Закону України. Вимоги
позивача щодо відшкодування моральної
шкоди в розмірі 1000 грн. вважають
необґрунтованими, оскільки позивач не
представив належних доказів в
підтвердження заподіяння йому
моральної шкоди, а також не
обґрунтував, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її було
заподіяно, з яких міркувань позивач
виходив, визначаючи розмір її
відшкодування.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши та перевіривши
зібрані у справі докази, постановляючи
рішення відповідно до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд вважає, що позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що позивач є
співвласником будинку на вул. Голубця,
36 у м. Львові та власником земельної
ділянки площею 0,0433 га., наданої для
обслуговування вказаного будинку,
згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку Серії ЛВ
№046626 від 15.09.2005р.

Оскільки відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, а тому суд
розглядає позов лише в частині, що
стосується безпосередньо прав
позивача як споживача
житлово-комунальних послуг з
водопостачання й водовідведення на
вул. Голубця, 36 у м. Львові, а не прав та
інтересів інших мешканців вул. Голубця
у м. Львові, представляти яких позивач у
встановленому порядку законом чи
договором не уповноважений.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги»
житлово-комунальні послуги – це
результат господарської діяльності,
спрямованої на забезпечення умов
проживання та перебування осіб у жилих
і нежилих приміщеннях, будинках і
спорудах, комплексах будинків і споруд
відповідно до нормативів, норм,
стандартів, порядків і правил.
Виконавцем є суб'єкт господарювання,
предметом діяльності якого є надання
житлово-комунальної послуги споживачу
відповідно до умов договору.
Виробником є суб'єкт господарювання,
який виробляє або створює
житлово-комунальні послуги. Споживачем
є фізична чи юридична особа, яка
отримує або має намір отримати
житлово-комунальну послугу.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» відносини
між учасниками договірних відносин у
сфері житлово-комунальних послуг
здійснюються виключно на договірних
засадах. Учасниками відносин у сфері
житлово-комунальних послуг є: власник,
споживач, виконавець, виробник.
Виробник послуг може бути їх
виконавцем.

Ст. 20, 21 вказаного Закону встановлено
обопільний обов'язок споживача та
виконавця укласти договір на надання
житлово-комунальних послуг,
підготовлений виконавцем на основі
типового договору. Стосовно виробника
послуг у ст. 22 Закону визначено
обов’язок останнього укласти договір
з виконавцем (споживачем) про умови
надання житлово-комунальних послуг без
зазначення про відповідність
вказаного договору умовам типового
договору. Таким чином, стосовно
виробника послуг діють положення ст. 627
ЦК України, відповідно до якої сторони
є вільними у визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Як вбачається із ч. 5 ст. 19 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги» (норма набула чинності 26.04.2014р.
на підставі Закону № 1198-VII від 10.04.2014р.)
виконавцем послуг з централізованого
постачання холодної води та послуг з
водовідведення (з використанням
внутрішньобудинкових систем) для
об’єктів усіх форм власності є
суб’єкт господарювання, що провадить
господарську діяльність з
централізованого водопостачання та
водовідведення.

Як встановлено судом, спірні
правовідносини між сторонами з приводу
узгодження умов договору про надання
послуг з водопостачання та
водовідведення виникли в період,
починаючи з січня 2014р. та тривали до
червня 2014р. шляхом направлення
позивачем письмових пропозицій до
пунктів договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення та їх
розгляду і погодженні (відмови у
погодженні) у письмовій формі
відповідачем. Останній лист-відповідь
ЛМКП «Львівводоканал» на звернення
позивача від 08.05.2014р. датовано 06.06.2014р.
за № 10-3089, після чого 27.08.2014р. позивач з
приводу спірних правовідносин
звернувся за судовим захистом. Таким
чином, на час існування спірних
правовідносин до моменту звернення до
суду (травень-червень 1014р.), так і після
звернення до суду та на час
постановлення рішення судом була і є
чинною норма ч. 5 ст. 19 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
відповідно до якої відповідач є
виробником та одночасно виконавцем
послуг з централізованого постачання
холодної води та послуг з
водовідведення. Вказана обставина не
заперечується представниками
відповідача. Виходячи із
вищенаведеного, суд вирішує позов
виходячи із норм чинного
законодавства, відповідно до якого
відповідач є виконавцем послуг з
централізованого постачання холодної
води та послуг з водовідведення.

Крім того, як встановлено судом, що не
заперечується сторонами, що
запропонований позивачу для укладення
договір про надання послуг з
водопостачання та водовідведення
суперечить за змістом Типовому
договору про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. № 630, з приводу чого
позивачем були заявлені вимоги, в тому
числі про приведення окремих пунктів
запропонованого йому договору до умов
типового договору.

Доводи представників відповідача у цій
частині, що відповідач зможе укласти зі
споживачами-фізичними особами, в тому
числі позивачем, договори приєднання у
відповідності до вимог Закону України
«Про житлово-комунальні послуги» лише
після затвердження у майбутньому нової
форми Типового договору, натомість
Типовий договір, на який посилається
позивач поширюється лише на
правовідносини за участю виконавців
послуг з централізованого постачання
холодної води та послуг з
водовідведення в особі
житлово-експлуатаційних підприємств
(ЛКП , ЖКК, ЖКП, БУ та інші) й не може бути
поширений на правовідносини за участю
відповідача, суд вважає такими, що не
ґрунтуються на законі.

Типовий договір про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. № 630, є єдиним чинним на
даний час нормативно-правовим актом, що
регламентує договірні правовідносини
між споживачем та виконавцем послуг з
централізованого постачання холодної
води та послуг з водовідведення, а тому
такий підлягає застосування до
правовідносин сторін.

Вирішуючи питання щодо законного
способу захисту цивільного права
позивача, суд виходить із висновків
викладених у Постанові Верховного Суду
України від 10 жовтня 2012 року у справі
6-110цс12, в якій висловлену правову
позицію, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК
України, є обов’язковою для суду. Так, з
аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК
України, ст. ст. 19 - 21 Закону № 1875 - IV від 24
червня 2004 року, убачається, що умови
типового договору, що набули юридично
обов'язкового значення в силу актів
цивільного законодавства, є
обов'язковими для сторін договору, які
не мають права відступити від їх
положень і врегулювати свої відносини
на власний розсуд. Таким чином,
укладення договору на надання
житлово-комунальних послуг є
обов'язком за умови, якщо
запропонований договір відповідає
типовому договору. Відмова від
укладення договору в такому разі
суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст. ст. 627, 630
ЦК України та ст.ст. 19, 20 Закону № 1875 - IV
від 24 червня 2004 року. За положенням ст. 4
ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд
захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України. Відповідно до ст. 16 ЦК України
особа має право звернутись до суду за
захистом свого особистого немайнового
права або майнового права та інтересу у
визначені цією статтею способи. Суд
може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.
Серед способів захисту, передбачених
ст. 16 ЦК України, не зазначено такого
способу захисту, як установлення
правовідносин (в тому числі шляхом
зобов'язання особи до укладення
відповідних договорів). Разом з тим,
виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, меж здійснення особою
цивільних прав і виконання цивільних
обов'язків (ст.ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України,
ст.ст. 3-5 ЦПК України) можна дійти
висновку про те, що в разі невизнання
права на укладення договору про
надання житлово-комунальних послуг,
який відповідає вимогам типового
договору, таке право підлягає захисту
судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК
України шляхом визнання договору
укладеним на умовах, передбачених
нормативним актом обов'язкової дії.

Аналогічно у даній справі обраний
позивачем спосіб захисту цивільного
права шляхом установлення
правовідносин (в частині визнання
відповідача виконавцем послуг чи
зобов’язання його укласти договір на
певних умовах із приведенням його у
відповідність до типового) не
відповідає вимогам ст. 16 ЦК України,
однак виходячи із загальних засад
цивільного законодавства та
судочинства, права особи на захист у
суді порушених або невизнаних прав, меж
здійснення особою цивільних прав і
виконання цивільних обов'язків (ст.ст. 3,
6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст.ст. 3-5 ЦПК
України), оскільки відповідачем не
визнається право позивача на укладення
договору про надання
житлово-комунальних послуг, який
відповідає вимогам типового договору,
таке право підлягає захисту судом на
підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом
визнання договору укладеним на умовах,
передбачених нормативним актом
обов'язкової дії, а саме Типовим
договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. № 630.

Вирішуючи позов у частині вимог про
відшкодування моральної шкоди, суд
виходить із того, що позивачем не
доведено факту заподіяння йому
моральної шкоди, не конкретизовано в
чому вона полягала та не наведено
підстав для її відшкодування, оскільки
обставина, що останній був змушений був
ввести позасудові переговори та
звернутись за судовим захистом не може
бути підставою для відшкодування
моральної шкоди, так як це є
реалізацією виключно його законних
прав. Крім того, між сторонами відсутні
деліктні правовідносини як підстава
відшкодування моральної шкоди, а
основний спір виник з приводу
переддоговірних відносин, що не
передбачають відшкодування моральної
шкоди у разі непогодження сторонами
умов договору про надання послуг з
водопостачання та водовідведення.
Також відсутнє будь-яке обґрунтування
розміру грошового відшкодування
моральної шкоди.

На підстав наведеного та керуючись
ст.ст. 3-5, 10, 60, 61, 212-215, 360-7 ЦПК України,
ст.ст. 3, 6, 12-16, 20, 627, 630, 634 ЦК України,
ст.ст. 1, 19-22, 26 Закону України „Про
житлово-комунальні послуги”, -

в и р і ш и в:

Позов – задовольнити частково.

Визнати укладеним договір між
Львівським міським комунальним
підприємством «Львівводоканал» та
ОСОБА_1 про надання послуг з
водопостачання та водовідведення у
будинок № 36 на вул. Голубця у м. Львові
на умовах, передбачених Типовим
договором про надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 р. № 630.

В решті вимог - відмовити за
безпідставністю.

Стягнути з Львівського міського
комунального підприємства
«Львівводоканал» на користь держави
121,80 грн. сплаченого судового збору.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Львівської області в порядку і строки
передбачені ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя

Мармаш В.Я.