АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7669/14
інстанції: Федосенко В.В.
Категорія: відшкодування шкоди
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Гуцал Л.В.,
Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення
Дзержинського районного суду міста
Харкова від 18 вересня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, за участю
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
дільниці №6 Дзержинської філії
комунального підприємства
«Жилкомсервіс» про відшкодування
майнової і моральної шкоди та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

29 листопада 2012 року ОСОБА_5
звернулася до суду із вказаним позовом,
який остаточно уточнила 16 вересня 2014
року та у судовому засіданні.

В обґрунтування позову посилалася на
те, що є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 є власником квартири
НОМЕР_1, яка знаходиться у цьому ж
будинку поверхом вище.

13 серпня 2009 року з вини відповідача
ОСОБА_3 була залита її квартира,
внаслідок чого їй була спричинена
майнова шкода у сумі 25540 грн.

Крім того, ОСОБА_3 при здійсненні
переобладнань у своїй квартирі порушив
вентиляційний канал у її квартирі.

Посилаючись на вказані обставини,
просила стягнути з ОСОБА_3 на її
користь на відшкодування майнової
шкоди 25540 грн. Зобов'язати ОСОБА_3
відновити вентиляційний канал у її
квартирі. Стягнути з ОСОБА_3 на її
користь на відшкодування моральної
шкоди 15000 грн. та судові витрати.

Відповідач, в особі свого представника
ОСОБА_4, проти позову заперечував,
посилаючись на відсутність вини у
спричиненні шкоди та порушенні
вентиляційного каналу. До винесення
судом першої інстанції рішення, 15
квітня 2014 року, подав письмову заяву
про застосування строку позовної
давності.

Рішенням Дзержинського районного суду
міста Харкова від 18 вересня 2014 року
позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 25540 грн. на
відшкодування майнової шкоди, 2000 грн. -
на відшкодування моральної шкоди, 2941,90
грн. - на відшкодування судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просе рішення суду
першої інстанції у частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_5 про
відшкодування майнової і моральної
шкоди та судових виитрат скасувати,
ухвалити у цій частині нове рішення,
яким ОСОБА_5 у позові відмовити. При
цьому посилається на: недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_5 рішення суду першої
інстанції не оскаржила, письмових
заперечень на апеляційну скаргу не
подала.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції - зміні з підстав,
передбачених п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК
України.

Задовольняючи позов у частині
відшкодування майнової шкоди,
спричиненої внаслідок залиття
квартири, суд першої інстанції вважав
встановленим, що право ОСОБА_5 порушено
ОСОБА_3 і підлягає захисту.

Погодитися з таким висновком не
можна, оскільки він не відповідає
обставинам справи, суд дійшов його по
неповно з'ясованим обставинам справи і
з порушенням норм матеріального і
процесуального права.

Судом першої інстанції
встановлено, що позивачка ОСОБА_6 є
власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_3 є власником
квартири НОМЕР_1 у цьому ж будинку, яка
розташована поверхом вище.

Встановлено і підтверджується
актом дільниці №6 комунального
підприємства «Жилкомсервіс», що 13
серпня 2009 року сталося залиття
квартири АДРЕСА_1. При цьому
встановлено, що причиною залиття є
халатне використання сантехобладнання
мешканцями квартири НОМЕР_2 (а.с.13 т.1).

Внаслідок залиття квартири
ОСОБА_5 спричинена майнова шкода у сумі
25540 грн. (а.с.196-210).

З огляду на наведене, суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку, що право ОСОБА_6 було порушено
ОСОБА_3

Проте суд першої інстанції
безпідставно дійшов висновку, що
порушене право підлягає захисту.

Відповідно до ст..ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або

інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про

особу, яка його порушила.

Згідно ч.ч. 2-5 ст.267 ЦК України заява про
захист цивільного права або інтересу
має бути прийнята судом до розгляду
незалежно від спливу позовної
давності. Позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту.

Про порушене право і особу, яка його
порушила, ОСОБА_5, дізналася 13 серпня 2009
року (а.с.13 т.1).

Строк позовної давності сплинув 13
серпня 2012 року.

З позовом до суду звернулася 29
листопада 2012 року (а.с.2 т.1).

Таким чином ОСОБА_5 звернулася до суду з
пропуском строку позовної давності.
При цьому заяву про поновлення строку
позовної давності не подала, вважала
його не пропущеним.

Відповідач, в особі свого представника
ОСОБА_4 15 квітня 2014 року, подав заяву про
застосування строку позовної давності
(а.с.213-214 т.1).

З огляду на це, судова колегія вважає за
необхідне рішення суду першої
інстанції у частині задоволення позову
про відшкодування майнової шкоди
скасувати і ОСОБА_5 у позові у цій
частині відмовити у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

Посилання у рішенні на те, що ОСОБА_5 не
пропустила строк позовної давності,
оскільки ОСОБА_3 вчинив дії, які
свідчили про виконання свого обов'язку
по відшкодуванню спричиненої ним
майнової шкоди, не ґрунтуються на
матеріалах справи і вимогах закону.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України
перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого
боргу або іншого обов'язку.

За змістом вказаної норми дії, що
свідчать про переривання перебігу
строку позовної давності (часткове
відшкодування шкоди, прохання про
відстрочку відшкодування тощо) повинні
бути здійсненні особою в межах строку
позовної давності.

ОСОБА_5 не надала суду жодного доказу,
який би свідчив, що ОСОБА_3 з 13 серпня 2009
року по 13 серпня 2012 року вчинив будь-які
дії, які б свідчили про визнання ним
свого обов'язку по відшкодуванню
майнової шкоди.

Не подала ОСОБА_5 таких доказів і до
суду апеляційної інстанції. Будучи
належним чином повідомленою, до суду
апеляційної інстанції двічі не
з'явилась.

Відповідно до ч.1 ст.265 ЦК України
залишення позову без розгляду не
зупиняє перебігу позовної давності.

Із матеріалів справи вбачається, що
позов ОСОБА_5 двічі 23 березня, 5
листопада 2012 року Дзержинським
районним судом міста Харкова залишався
без розгляду у зв'язку з тим, що вона,
будучи належним чином повідомленою,
повторно не з'явилася у судове
засідання, заяву про розгляд справи за
її відсутності не подала (а.с.216-217 т.1).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.268 ЦК України
позовна давність не поширюється на
вимогу, що випливає їз порушення
особистих немайнових прав, крім
випадків, встановлених Законом.

Задовольняючи позов ОСОБА_5 частково у
сумі 2000 грн., суд першої інстанції
вважав доведеним, що діями відповідача
ОСОБА_3 їй спричинена моральна шкода.

Доказів спричинення моральної шкоди
суд у своєму рішенні не зазначив.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

За змістом вказаної норми обов'язок
довести спричинення моральної шкоди
лежить на ОСОБА_5

Спричинення моральної шкоди ОСОБА_5
пов'язує з порушенням ОСОБА_3
вентиляційних каналів і залиттям
квартири.

У позові про зобов'язання ОСОБА_3
відновити вентиляційний канал у
квартирі ОСОБА_5 відмовлено за
недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції ОСОБА_5 у
цій частині не оскаржується і судом
апеляційної інстанції не
переглядається.

Як на підставу відшкодування моральної
шкоди, спричиненої залиттям квартири,
ОСОБА_5 посилалась на те, що залиття
квартири вплинуло на її родинні
стосунки, стосунки з колегами по
роботі, друзями. Крім того, погіршився
її стан здоров'я.

На підтвердження зазначеного ОСОБА_5 не
надала жодного доказу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на
підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З огляду на наведене, судова
колегія скасовує рішення суду першої
інстанції у частині задоволення позову
про відшкодування моральної шкоди у
сумі 2000 грн. і у позові у цій частині
ОСОБА_5 відмовляє за недоведеністю
позовних вимог.

У зв'язку з відмовою ОСОБА_5 у
позові підстав для відшкодування
судових витрат відповідно до ст.88 ЦПК
України не має.

Керуючись п.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1
ст.307, п.п.2, 3, 4 ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного
суду міста Харкова від 18 вересня 2014
року у частині стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_5 на відшкодування
майнової і моральної шкоди 25540
(двадцяти п'яти тисяч п'ятсот сорока)
гривень і 2000 (двох тисяч) гривень -
відповідно та 2941 (двох тисяч дев'ятсот
сорока однієї) гривні 90 копійок судових
витрат скасувати і ОСОБА_5 у позові у
цій частині відмовити.

В іншій частині рішення не
оскаржувалось і судом апеляційної
інстанції не переглядалось.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: