НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №
№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.11.2014 року Новомосковський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області, у складі:

головуючої судді Березюк В.В.,

при секретарі Тен І.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі Новомосковського
міськрайонного суду цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Реєстраційної служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції про
визнання недійсною реєстрацію,
вселення, зобов'язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до
Новомосковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області суду з
позовом до ОСОБА_2, Реєстраційної
служби Новомосковського
міськрайонного управління юстиції, в
якому після залишення частини позовних
вимог без розгляду просить:

- визнати не дійсною реєстрацію права
власності на будинок АДРЕСА_1 за
відповідачем ОСОБА_2 від 20.01.2003 року;

- визнати не дійсним витяг про
реєстрацію права власності на будинок
АДРЕСА_1 серія ВАА №609158, виданий
Новомосковським КП НМБТІ відповідачу
ОСОБА_2;

- вселити його в будинок АДРЕСА_1;

- заборонити ОСОБА_2 перешкоджати йому
користуватися будинком АДРЕСА_1,
земельною ділянкою, на якій він
розташований та іншими спорудами, що
розташовані на цій ділянці;

- зобов'язати ОСОБА_2 звільнити гараж
(літера Д технічного паспорту), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
передати позивачу ключі від нього;

- заборонити ОСОБА_2 розпоряджатись
будинком АДРЕСА_1.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначає, що згідно заповіту від 08.08.2002
року та свідоцтва про право на спадщину
на житловий будинок, що розташований за
адресою: АДРЕСА_1, відповідачка 20.01.2003
року зареєструвала за собою право
власності на даний житловий будинок.
Втім, 04 липня 2008 року Новомосковським
міськрайонним судом Дніпропетровської
області визнано недійсними заповіт від
08.08.2002 року та свідоцтво про право на
спадщину на житловий будинок
розташований по АДРЕСА_1, а також
визнано за позивачем право власності в
порядку спадкування за законом на ?
частину даного житлового будинку. Весь
цей час відповідач мешкаючи в
зазначеному будинку, перешкоджала
позивачу та технікам БТІ потрапити на
подвір'я будинку для проведення
замірів, що не давало йому змоги
зареєструвати право власності, зв'язку
з чим, позивач вимушений звернутися з
даним позовом до суду за захистом своїх
порушених прав.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав, просив його задовольнити,
мотивуючи його обставинами,
викладеними в позовній заяві.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, проти задоволення позову
заперечував. В наступне судове
засідання не з'явився.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов до
наступного висновку.

Рішенням Новомосковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 04.07.2008 року, зокрема,
визнано недійним заповіт від 03.12.2001
року, зареєстрований в реєстрі за № 5075,
згідно якого ОСОБА_4 заповідав все своє
майно, в тому числі будинок АДРЕСА_1,
своїй дружині ОСОБА_2; визнано за ОСОБА_1
право власності на ? частину жилого
будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування
після смерті батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4-6).

Стаття 41 Конституції України гарантує
право володіти і користуватися своєю
власністю, а також вказує на те, що
право приватної власності є
непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК
України, правом власності є право особи
на річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб. Стаття 379
ЦК України вказує, що житлом фізичної
особи є житловий будинок, квартира,
інше приміщення, призначені та
придатні для постійного проживання в
них.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Згідно витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно від
05.02.2014 року за позивачем зареєстровано
право власності на ? частину будинку
АДРЕСА_1 (а.с.59).

Отже, суд приходить до
переконання, що вимоги позивача щодо
вселення його в житловий будинок
АДРЕСА_1 обґрунтовані, а тому є такими,
що підлягають задоволенню.

Щодо інших позовних вимог, то вони не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

З огляду на положення ч. 2 ст. 19
Конституції України способи захисту
повинні кореспондуватись з
повноваженнями суду, тобто суд може
прийняти лише таке рішення, можливість
ухвалення якого передбачена
законодавством. Способи захисту прав
мають бути встановлені законом або
випливати із його положень чи бути
передбачені договором. При цьому
можливість пред'явлення конкретних
вимог та прохання про застосування
конкретного способу захисту
порушеного права в тих чи інших
правовідносинах має бути передбачена
законодавством, тобто юридично
можливою. Адже ЦПК прямо встановлює, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України
(ст. 4 ЦПК). Тому позовні вимоги, які за
своїм змістом не відповідають
матеріально-правовим способам захисту
порушеного права, визначеним законом
чи договором, це є підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог,
тобто відмови в захисті порушеного
права в непередбачений законом чи
договором спосіб.

Тому, суд вважає за необхідне відмовити
в частині позовних вимог, щодо
«визнання недійсною реєстрації права
власності, визнання недійсним витягу
про реєстрацію права власності»,
оскільки реєстрація права власності це
дія уповноваженої особи по юридичному
оформленню речового права на підставі
правовстановлюючого документу, а витяг
про реєстрацію - це документ, який
оформлюється в результаті такої дії.
Витяг про реєстрацію прав власності
сам по собі не є правовстановлюючим
документом, а є документом, яким
підтверджується той факт, що право
певної особи на нерухоме майно
зареєстровано в Державному реєстрі.
Діючим законодавством не передбачена
можливість визнання недійсною певну
дію. Як не передбачена можливість і
визнання недійсним документу, який
підтверджує сам факт реєстрації.

А тому в цій частині позов не підлягає
задоволенню

Щодо позовних вимог про заборону
ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1
користуватися будинком АДРЕСА_1,
земельною ділянкою, на якій він
розташований та іншими спорудами, що
розташовані на цій ділянці, то суд
вважає за необхідне відмовити і в цій
частині позовних вимог, оскільки дана
позовна вимога, на думку суду є
неконкретизованою, так як позивач
просить заборонити не чинити перешкоди
в користуванні будинком, однак не
означає в чому саме полягають
перешкоди і у який спосіб він просить
суд усунути зазначені перешкоди.

Під час надання пояснень по суті позову
позивач зазначив, що перешкоди
полягають у тому, що відповідач не
пускає позивача на територію
домоволодіння, однак, якщо прийняти
дану позицію позивача, то Рішення суду
про вселення само по собі захищає його
право на володіння та користування
своєю частиною домоволодіння.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання відповідача ОСОБА_2
звільнити гараж, розташований по
АДРЕСА_1 та передати йому ключі від
нього, то дані позовні вимоги також не
підлягають задоволенню, оскільки, на
думку суду, вони є передчасними. ?
частка позивача на момент розгляду
справив суді, не визначена в натурі, не
встановлювався і порядок користування
спірним будинком та господарським
будівлями та спорудами, які
знаходяться на його території, зокрема,
гаражем, що позбавляє суд можливості
захистити порушені права позивача в
цій частині вимог в даний момент.

Однак це не позбавляє позивача права
звернутись з відповідним позовом про
виділення йому в натурі частки,
належної йому на праві власності та
встановлення порядку кортсування
спірним домоволодінням.

Стосовно вимог позивача щодо заборони
ОСОБА_2 розпоряджатися будинком
АДРЕСА_1, то ці вимоги з огляду на
критерії законності не можуть бути
задоволені, оскільки, як зазначалося
вище право особи може бути захищено
судом у спосіб, передбачений законом.

Судом приймаються до уваги посилання
позивача на той факт, що на руках у
відповідача ОСОБА_2 наявний витяг про
реєстрацію права власності на спірний
будинок, датований 20.01.2003 року, який
вона може використати в своїх цілях.

Однак, посилання позивача на той факт,
що ОСОБА_2 користується цим Витягом у
власних інтересах, судом оцінюються
критично, оскільки в порушення вимог
ст.ст. 10, 60 ЦПК України, суду не надано
доказів цій обставині.

Крім того, законом не передбачена
захист права особи від майбутніх
порушень цього права.

А тому і в задоволенні цієї позовної
вимоги, суд вважає за необхідне
відмовити.

І, зокрема, суд вважає за необхідне
роз'яснити позивачу його право
звернутись до Реєстраційної служби із
заявою про скасування державної
реєстрації права власності на спірне
домоволодіння одноособово за
відповідачем ОСОБА_2 з урахуванням
реєстрації права власності на ? його
частини за позивачем.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК
України відповідач повинен
відшкодувати на користь позивача
понесені ним судові витрати,
пропорційно до задоволених позовних
вимог, а саме сплачений судовий збір у
розмірі 50,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 316, 346, 379 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88,
213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Реєстраційної
служби Новомосковського
міськрайоиного управління юстиції про
визнання недійсною реєстрації та
витягу про реєстрацію, вселення,
зобов'язання вчинити дії - задовольнити
частково. Вселити ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинок АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, судовий
збір у розмірі 50 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана в апеляційний суд
Дніпропетровської області через
Новомосковський міськрайонний суд в
десятиденний термін після його
проголошення, а особи, що не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
В.В.Березюк