Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2014 року
м.
Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської
області у складі

головуючого судді
Морозова В.В.,

при секретарях
Зарубі Н.М., Ткач Н.В, Швидкій
І.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2,

представника відповідачів
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6 третя особа державна
нотаріальна контора Черкаського
району про визнання заповіту
недійсним,

в с т а н о в и в:

До Черкаського районного суду
Черкаської області звернулась ОСОБА_4 з
позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа
Черкаська районна державна
нотаріальна контора про визнання
недійсним заповіту від 10 квітня 2012
року, що посвідчений нотаріусом ОСОБА_7

Представник позивача у судовому
засіданні зазначав, що між
спадкодавцем та відповідачами у справі
існували неприязні стосунки і
спадкодавець не могла скласти на
відповідачів заповіт, що
підтверджується доданими до
матеріалів справи письмовими доказами
і порівнявши заповіт складений
спадкодавцем на позивачку та заповіт
складений на відповідачів навіть
візуально вбачається, що він
підписаний іншою особою а не
спадкодавцем, тому представник
позивача просив задоволити позовні
вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачів у справі
проти задоволення позову заперечував,
зазначаючи, що заповіт було складено
відповідно до вимог законодавства
особисто спадкодавцем та посвідчено
відповідно нотаріусом ОСОБА_7, атому
просив відмовити у задоволенні позову
повністю.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, проте на адресу
суду надіслав письмове клопотання про
розгляд справи за його відсутності.

Суд заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи та наявні у ній докази
вважає, що позовні вимоги позивача
підлягають до задоволення виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2
померла ОСОБА_8, про що зроблено актовий
запис №67 від 29 липня 2013 року та видано
відповідне свідоцтва серії НОМЕР_1 від
08 серпня 2013 року.

Відповідно до заповіту від 10 квітня 2012
року ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 заповіла все
належне їй майно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в
рівних частках кожній. Даний заповіт
був посвідчений державним нотаріусом
Черкаської районної державної
нотаріальної контори ОСОБА_7

За клопотанням представника позивача,
суд було витребувано ряд офіційних
документів в оригіналах на яких
знаходяться підписи та рукописні
тексти написані спадкодавцем ОСОБА_8
для призначення та проведення
почеркознавчої експертизи.

Згідно висновку комплексної
судово-технічної та
судово-почеркознавчої експертизи
№1199/14-23, №1463/14-23 від 09.10.2014 року
рукописний текст від імені ОСОБА_8 та
підпис від імені ОСОБА_8 в оригіналі
заповіту від 10.04.2012 року виконані не
ОСОБА_8, а іншою особою.

Держава відповідно до положень статті
55 Конституції України кожному
гарантувала право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Згідно ст. 1233 ЦК України, заповітом є
особисте розпорядження фізичної особи
на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України,
заповідач може призначити своїми
спадкоємцями одну або кілька фізичних
осіб, незалежно від наявності у нього з
цими особами сімейних, родинних
відносин, а також інших учасників
цивільних відносин.

Згідно зі ст. 1244 ЦК України, право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.

Зі змісту статті 1247 ЦК України
вбачається, що заповіт складається у
письмовій формі, із зазначенням місця
та часу його складення. Заповіт має
бути особисто підписаний заповідачем.
Якщо особа не може особисто
підписати заповіт, він підписується
відповідно до частини четвертої статті
207 цього Кодексу. Заповіт має бути
посвідчений нотаріусом або іншими
посадовими, службовими особами,
визначеними у статтях 1251-1252 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо
фізична особа у зв'язку з хворобою або
фізичною вадою не може підписатися
власноручно, за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа. Підпис іншої особи на
тексті правочину, що посвідчується
нотаріально, засвідчується нотаріусом
або посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє.

За загальними правилами, встановленими
ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 і 6 ст. 203 ЦПК України.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

Згідно з приписами ст.1257 ЦК України
заповіт, складений особою, яка не мала
на це права, а також заповіт, складений
з порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Стаття 57 ЦПК України визначає, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок в
їх сукупності за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженню наявних у
справі доказів приходить до висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог у повному обсязі та визнання
недійсним заповіту ОСОБА_8 від 10 квітня
2012 року, що посвідчений державним
нотаріусом Черкаської районної
державної нотаріальної контори ОСОБА_7
та який зареєстрований в реєстрі за
№2-436.

Судові витрати у справі підлягають
стягненню з відповідачів, відповідно
до вимог ст.. 88 ЦПК України.

Керуючись ч. 4 ст. 207, ч. 4 ст. 1247, 1257 ЦК
України, ст. ст. 10, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити
повністю.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 10
квітня 2012 року, що посвідчений
державним нотаріусом Черкаської
районної державної нотаріальної
контори ОСОБА_7 та який зареєстрований
в реєстрі за №2-436.

Стягнути на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 судові витрати у справі в сумі
1227 (одну тисячу двісті двадцять сім)
грн. 60 коп. по 613 грн. 80 коп. з кожного.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції.

Повний текст рішення виготовлено 19.11.2014
року.

Суддя: В. В. Морозов