АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/2218/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Хмельницький

колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Хмельницької області в складі:

головуючої судді:
Харчука В.М.,

суддів: Кізюн
О.Ю.,Переверзєвої Н.І.

при секретарі: Дубовій
М.В.,

за участю: апелянта
ОСОБА_1,

представників позивача

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 17 січня 2014
року по справі за позовом Товариства з
додатковою відповідальністю
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за житлово-комунальні
послуги, заслухавши доповідача,
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, судова колегія,

В С Т А
Н О В И Л А :

у червні 2013 року товариство звернулось
до суду з позовом про стягнення з
відповідача заборгованості по
житлово-комунальним послугам у сумі
2307,85 гривень.

Позивач послався на те, що на
обслуговуванні товариства перебуває
багатоквартирний будинок АДРЕСА_1.

Відповідно до договору на
обслуговування будинку і
прибудинкової території від 01.01.2007р.
відповідачу надавались
житлово-комунальні послуги, які
оплачувались ним частково. Станом на 01
листопада 2013 року заборгованість по

житлово-комунальних послугах складає
2307,85 гривень.

________________________________________________________________________
_

Головуюча в першій інстанції - Сарбей
В.Л. Справа № 22-ц/792/2218/14

Доповідач - Харчук В.М.
Категорія № 24, 43

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 січня 2014 року позов
товариства з додатковою
відповідальністю «Хмельницький завод
будівельних матеріалів» задоволено та
стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за спожиті
житлово-комунальні послуги в сумі 2307,85
гривень, судовий збір 229,41 гривень, а
всього - 2537,26 гривень.

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на
рішення суду першої інстанції від 17
січня 2014 року, просить його скасувати
та ухвалити нове, яким у задоволенні
позову відмовити.

Апелянт посилається на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставини, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, рішення суду
ґрунтується на недоведених обставинах,
що мають значення для справи, які суд
першої інстанції вважав встановленими.

Апелянт зазначає, що суд першої
інстанції не врахував того факту, що
позивачем не було надано будь-яких
доказів наявності після 01.01.2008 року
укладеного договору про надання
житлово-комунальних послуг; позивачем
не було надано доказів щодо того, що ним
такі послуги надавались, що ці послуги
були належної якості, що він як власник
квартири із січня 2008 року по даний час
ухилявся від укладення із ним договору
на обслуговування житлового будинку та
прибудинкової території та оплати
наданих послуг, з урахуванням змін у
законодавстві, якими затверджено новий
зразок типового договору.

Апелянт посилається на те, що
після 2007 року він неодноразово
повідомляв позивача про розірвання
договору про надання
житлово-комунальних послуг в
односторонньому порядку, однак
товариство проігнорувало його
звернення.

Судом порушено ст.ст. 4, 10, 60, 212, 213,
215 ЦПК України, ст.ст. 4, 7, 19, 20 Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», ст.ст.526-527, 638 ЦК України, ст.ст.
12, 39 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст.ст. 179, 184 Господарського
кодексу України, положення постанов КМ
України № 529 від 20.05.2009 року та № 560 від
12.07.2005 року, якими затверджено перелік
послуг з обслуговування будинку та
прибудинкової території та зразок
Типового договору; положення Наказу
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства № 76
від 17.05.2005 року «Про затвердження
Правил утримання жилих будинків та
прибудинкових територій», положень
Наказу цього ж комітету № 150 від 10.08.2004
року «Про затвердження Примірного
переліку послуг з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
послуг з ремонту приміщень, будинків,
споруд».

Судом не взято до уваги позицію
Верховного Суду України при вирішенні
аналогічних спорів.

Судова колегія вважає, що
апеляційна скарга апелянта підлягає
частковому задоволенню, а рішення
Хмельницького міськрайонного суду
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про часткове
задоволення позову з мотивів неповної
відповідності висновків суду
встановленим обставинам справи та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права - ст.ст. 213-214 ЦПК
України, ст.ст. 322, 360, 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220,
ст.1258, ч. 3 ст. 1296, ч.ч. 1 та 2 ст. 1299 ЦК
України, ст.ст. 1, 7, 13, 16, 18, 20, 21, 26, 27, 29, 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги».

Задовольняючи позов товариства,
суд першої інстанції виходив з того, що

відповідач не здійснював оплату за
спожиті житлово-комунальні послуги і
вказана заборгованість підлягає
стягненню з нього, а розмір плати за ці
послуги розрахований відповідно до
вимог закону.

Такі висновки суду першої
інстанції не в повній мірі
відповідають встановленим обставинам
справи, зроблені при неповному
з»ясуванні обставин справи, з
порушенням та неправильним
застосування норм матеріального права
- ст.ст. 322, 360, 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ст.1258, ч. 3
ст. 1296, ч.ч. 1 та 2 ст. 1299 ЦК України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 59, 60,
ч. 1 ст. 61, ст.ст. 212, 213, 214, 309 ЦПК України
суд вирішує цивільний спір на засадах
змагальності та диспозитивності не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона доказами повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
чи заперечень.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, що беруть участь
у справі, виникає спір.

Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.

Обставини, визнані сторонами
(стороною) у справі, доказуванню не
підлягають.

Суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на повному, всебічному,
об»єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв»язок доказів у їх
сукупності.

Результати доказів суд
відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Судове рішення повинне бути
законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з"ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
чи заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення судового
рішення суд вирішує, в тому числі, такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обгрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або у позові
відмовити, чи є інші фактичні дані
(пропущення строку позовної давності
тощо), які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження.

Підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є неповне
з»ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права.

Відповідно до ст..ст. 1, 3, 7, 13, ч. 3 ст.
16, ст. 18, 20, 21, 26, 27, ч. 3 ст. 29, ч.ч. 1 та 2 ст. 32
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 року
суб»єктами правовідносин, які
регулюються нормами цього Закону є, в
тому числі, виконавець послуг та
споживач послуг.

Виконавцем послуг є суб»єкт
господарської діяльності, який надає
житлово-комунальні послуги відповідно
до статутних положень.

Споживачем є фізична чи юридична
особа, яка ці послуги отримує чи має
намір отримувати.

До повноважень органів
самоврядування в цій сфері діяльності
відноситься питання визначення
переліку таких послуг, встановлення
тарифів на їх оплату, визначення
виконавця житлово-комунальних послуг.

Виконавець послуг зобов»язаний
надавати їх споживачеві безперебійно,
навіть у тому випадку, коли споживач
ухиляється від укладення договору на
їх надання та оплату.

Споживач та виконавець послуг
зобов»язані укласти письмовий договір
на надання цих послуг, який регулює
основні їх параметри, їх вартість,
права та обов»язки сторін.

У разі зникнення потреби у
споживача на отримання
житлово-комунальних послуг або відмови
споживача від користування надаваними
послугами споживач має право розірвати
договір у порядку, встановленому
законодавством.

У випадку надання неякісних
послуг, ненадання всього переліку
послуг, обумовленого договором,
споживач повинен викликати
представника виконавця послуг і
скласти відповідний акт.

Це дає підстави для перерахунку
вартості наданих послуг виконавцем.

Плата за надані послуги
здійснюється відповідно до
затверджених органом самоврядування
тарифів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 509, ст.ст.
525-526, 610-611, 614, ч. 1 ст. 615, ч. 1 ст. 638, ч.ч. 1, 2
та 3 ст. 651, ст.ст. 322, 360, 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220,
ст.. 1258, ч. 3 ст. 1296, ст.ст. 1297-1298, ч.ч. 1 та 2
ст. 1299 ЦК України зобов»язання за
договором про надання
житлово-комунальних послуг
ґрунтуються на умовах укладеного
договору із застосуванням принципів
добросовісності, розумності та
справедливості.

Одностороння відмова від
зобов»язання або одностороння зміна
його умов не допускається, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Зобов»язання повинне
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Порушенням зобов»язання є
його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов»язання.

Особа, яка порушила
зобов»язання, несе відповідальність за
наявності її вини (умислу або
необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо
вона доведе, що вжила всіх залежних від
неї заходів щодо належного виконання
зобов»язань.

Відсутність вини доводить особа,
яка порушила зобов»язання.

У разі порушення зобов»язання
однією стороною друга сторона має
право частково або в повному обсязі
відмовитися від зобов»язання, якщо це
встановлено законом або договором.

Договір про надання
житлово-комунальних послуг є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умову договору.

Зміна або розірвання договору
допускається лише за згодою сторін,
якщо інше не встановлено договором або
законом.

Договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом.

У разі односторонньої відмови від
договору у повному обсязі або частково,
якщо таке право на відмову встановлено
договором або законом, договір є
відповідно розірваним або зміненим.

Усі співвласники квартири
зобов»язані її утримувати відповідно
до своєї частки у праві спільної
часткової власності, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Співвласники зобов»язані нести
витрати по утриманню квартири,
управлінні нею, збереженні спільного
майна, сплаті податків, зборів, а також
нести відповідальність перед третіми
особами за зобов»язаннями, пов»язаними
із спільним майном.

У випадку смерті одного із
співвласників квартири усі права та
обов»язки щодо неї переходять у
встановленому законом порядку до її
спадкоємців.

До складу спадщини входять усі права
та обов»язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Спадщина вважається належною
спадкоємцеві з моменту її відкриття
(дня смерті спадкодавця).

Спадкування здійснюється як за
заповітом, так і за законом.

Спадкоємець, який прийняв спадщину,
у складі якої є нерухоме майно,
зобов»язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Таке свідоцтво видається
нотаріусом після закінчення шести
місяців з часу відкриття спадщини (дня
смерті спадкодавця).

Якщо у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов»язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна.

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Однак, права та обов»язки щодо
цього майна, незалежно від дати
отримання свідоцтва про право на
спадщину та державної реєстрації цього
права, виникають у спадкоємця з часу
відкриття спадщини, в тому числі і
права та обов»язки по утриманню та
збереженню нерухомого майна.

Судом встановлено, що в АДРЕСА_1
забудовником - Товариством з обмеженою
відповідальністю «Укрстандарт»
за рахунок інвестиційних внесків
громадян збудовано 132-квартирний
багатоповерховий житловий будинок,
який здано в експлуатацію в листопаді
2005 року.

14 листопада 2006 року цей
багатоквартирний будинок ТОВ
«Укрстандарт» передало на
обслуговування Відкритому
акціонерному товариству «Хмельницький
завод будівельних матеріалів», яке
надавало послуги по обслуговуванню
будинку та прибудинкової території та
комунальні послуги власникам квартир
багатоквартирного будинку.

Відповідно до рішення зборів
засновників № 01 від 27 серпня 2010 року на
базі відкритого акціонерного
товариства створено Товариство з
додатковою відповідальністю
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» .

Товариство з додатковою
відповідальністю відповідно до
затвердженого статуту (п.п.1.1, 1.8, 2.2, 3.1,
3.4) займається різними видами
господарської підприємницької
діяльності, в тому числі будівельною
діяльністю, діяльністю з надання
житлово-комунальних послуг, приймання
комунальних платежів та інше.

Власниками квартири АДРЕСА_1 на
праві спільної часткової власності (по
? частині) стали з 22 червня 2007 року
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

01 січня 2007 року між ВАТ
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» з однієї сторони та ОСОБА_1
з іншої укладено письмовий договір про
надання власнику квартири
житлово-комунальних послуг з утримання
будинку, прибудинкової території,
інших житлово-комунальних послуг,
необхідних для проживання в будинку.

Договір сторонами прийнято до
виконання.

Розділом 4 Договору сторонами
визначено, що договір набирає чинності
з 01.01.2007 року і діє по 01.01.2008 року, може
бути розірваний або припинений
достроково в порядку, визначеному
чинним законодавством.

Договір вважається продовженим на
наступний термін, якщо жодна із сторін
за 1 місяць до закінчення його терміну
не подасть заяву про його припинення.

Тобто, розірвання чи зміна
договору здійснюється відповідно до
умов чинного законодавства за взаємною
згодою сторін. Якщо така згода однієї
із сторін відсутня, то розірвання чи
зміна умов договору можлива лише за
рішенням суду.

Крім того, рішеннями виконкому
Хмельницької міської ради № 905 від
27.11.2006 року, № 246 від 01.03.2007 року, № 195 від
23.02.2012 року, № 269 від 11.04.2013 року з
додатками встановлено тарифи та
визначено перелік послуг для ВАТ
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів», а після його перетворення
і для ТДВ «Хмельницький завод
будівельних матеріалів» на надання
житлово-комунальних послуг та послуг з
обслуговування будинку і
прибудинкової території. Цими
рішеннями фактично виконавцем послуг
визначено ВАТ та ТДВ.

Починаючи із 01 січня 2007 року по 01
листопада 2013 року ВАТ, а пізніше ТДВ
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» надавали послуги з
обслуговування будинку та
прибудинкової території,
житлово-комунальних послугах за
затвердженим виконкомом переліком та
тарифами, однак ОСОБА_1 та інші
співвласники квартири АДРЕСА_1
вартість наданих послуг в повній мірі
не оплачували і станом на 01 червня 2013
року утворилась заборгованість в сумі 3
592,06 гривень, яку з урахуванням
змінених позовних вимог із
застосуванням строків позовної
давності Товариство з додатковою
відповідальністю «Хмельницький завод
будівельних матеріалів» просило
стягнути із ОСОБА_1 в сумі 2 307,85
гривень станом на 01 листопада 2013 року
за період із 01 жовтня 2010 року по 01
листопада 2013 року.

Починаючи з березня 2011 року ОСОБА_1
став звертатись шляхом подання
письмових заяв до ТДВ «Хмельницький
завод будівельних матеріалів»,
виконкому Хмельницької міської ради,
Хмельницького міського голови, інших
організацій та підприємств міста
Хмельницького, які надають комунальні
послуги, із заявами про припинення
Договору між ним та ВАТ «Хмельницький
завод будівельних матеріалів» про
надання житлово-комунальних послуг та
послуг по обслуговуванню будинку і
прибудинкової території.

Однак, будь-яких дій щодо розірвання
Договору в судовому порядку за
відсутності згоди ТДВ «Хмельницький
завод будівельних матеріалів» та щодо
фіксування неякісних показників
наданих послуг, відсутності надаваних
послуг, невідповідності послуг
затвердженому переліку відповідно до
положень Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» не вживав.
Не оспорював ОСОБА_1 у встановленому
законом порядку і рішень виконкому
Хмельницької міської ради про
затвердження тарифів та переліку
послуг для ВАТ та ТДВ «Хмельницький
завод будівельних матеріалів», хоч
весь цей період наданими послугами
товариства користувався.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла співвласник
квартири № 23 ОСОБА_5 і спадщину після її
смерті прийняв її син ОСОБА_1, який
постійно проживав із спадкодавцем в
одній квартирі і 22 серпня 2012 року
отримав у Старокостянтинівській
державній нотаріальній конторі
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 14 частину зазначеної
квартири, зареєстрував своє право
власності на цю частину.

Відповідно до чинного цивільного
законодавства ОСОБА_1 вважається таким,
що набув право власності на квартиру з
моменту реєстрації права власності,
але з моменту відкриття спадщини
ІНФОРМАЦІЯ_1, незалежно від дати
отримання свідоцтва та реєстрації
свого права зобов»язаний нести витрати
по утриманню цієї 14 частини квартири.

До ОСОБА_1 перейшло не лише право
власності на спадкове майно, але і
права та обов»язки щодо квартири, в
тому числі і обов»язки щодо її
утримання та оплати комунальних
послуг, якими він та члени його сім»Ї
користувались.
Задовольняючи позовні вимоги позивача
та стягуючи із ОСОБА_1 на користь ТДВ
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» в межах стоків позовної
давності всю суму заборгованості по
комунальних платежах та платежах за
обслуговування будинку і
прибудинкової території в розмірі 2
307,85 гривень, суд першої інстанції
правильно застосував норми Закону
України «Про житлово-комунальні
послуги», так як спірні договірні
правовідносини між сторонами
регулюються саме нормами цього закону.

Однак, суд першої інстанції
неповно встановив обставини, що
відповідач ОСОБА_1 є власником лише 12
частини квартири № 45, а власниками
іншої половини квартири по 14 частині
являються ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які
відповідно до положень ст.ст. 322, 360 ЦК
України також повинні нести витрати по
утриманню своєї власності.

Суд першої інстанції безпідставно
не застосував ці норми матеріального
права, ухвалив в цій частині незаконне
та необґрунтоване судове рішення щодо
відповідача ОСОБА_1 і висновки суду
першої інстанції в цій частині не в
повній мірі відповідають
встановленим обставинам справи.

Як власник 12 частини квартири № 45
ОСОБА_1 повинен нести витрати лише в
розмірі 12 частини заборгованості в
сумі 1153,93 гривень та понести сплачені
судові витрати в сумі 114,70 гривень.

Позивач ТДВ «Хмельницький завод
будівельних матеріалів» не позивався
до інших співвласників квартири про
стягнення вартості наданих послуг і не
позбавлений права такі процесуальні
дії вчинити.

Наведені обставини повністю
підтверджуються дослідженими судом
доказами: договором та актом
приймання-передачі між забудовником
та ВАТ «Хмельницький завод будівельних
матеріалів» про передачу будинку на
обслуговування товариству (а.с.4),
витягом з реєстру юридичних та
фізичних осіб-підприємців (а.с. 5),
рішень виконкому Хмельницької міської
ради про затвердження переліку послуг
з обслуговування будинку і
прибудинкової території, комунальних
послуг та тарифів для ВАТ та ТДВ
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» (а.с.5, 10, 45, 83, 114, 115, 119),
Статутом ТДВ «Хмельницький завод
будівельних матеріалів (а.с.166),
договорами та актами виконаних робіт
між ТДВ «Хмельницький завод
будівельних матеріалів» та
спеціалізованими підприємствами і
організаціями міста Хмельницького на
виконання спеціальних робіт по
обслуговуванню будинку (а.с.61-65, 67-69,
121-134), наказами про прийняття на роботу
в ТДВ «Хмельницький завод будівельних
матеріалів» та табелями виходу на
роботу прибиральниць, двірників,
слюсаря-сантехніка, електрика для
обслуговування будинку АДРЕСА_1 (а.с.76-78,
135), актом обміру земельної ділянки для
обслуговування будинку АДРЕСА_1
(а.с.155-156), свідоцтвом про право
власності та витягом з реєстру прав
власності на квартиру АДРЕСА_1 із
зазначенням власників квартири та
відміткою про реєстрацію спадщини за
ОСОБА_1 (а.с.141-142), свідоцтвом про смерть
ОСОБА_5 та свідоцтвом про право на
спадщину після її смерті на ім»я
ОСОБА_1, заявами ОСОБА_1 про
одностороннє розірвання договору на
обслуговування будинку і
прибудинкової території (а.с.17, 19, 20),
іншими доказами.

Цими доказами повністю
спростовуються заперечення
відповідача на позов та доводи його
апеляційної скарги щодо
неправомочності позивача у наданні
житлово-комунальних послуг, ненаданні
цих послуг та наданні послуг
неналежної якості, щодо
невідповідності і безпідставності
позовних вимог позивача нормам
матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_1 на те, що
житлово-комунальні послуги надавались
неякісно не заслуговують на увагу,
оскільки докази звернення відповідача
в установленому законодавством
порядку з претензіями щодо надання
неякісних житлово-комунальних послуг у
матеріалах справи відсутні.

Позивач мав та має право на надання
житлово-комунальних послуг в
багатоквартирному жилому будинку
АДРЕСА_1 як виконавець послуг, такі
послуги відповідачу надавав.

Відповідачем ОСОБА_1 належними та
допустимими доказам не спростовано
підставності та обґрунтованості
позовних вимог позивача пропорційно до
його ? частки власності на квартиру.

Оскільки позов підлягає
частковому задоволенню, то з
відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК
України слід стягнути на користь
позивача судовий збір у розмірі 114 грн.70
коп. (229,40:2).

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України,
судова колегія,-

В И Р І Ш И
Л А :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 17 січня 2014 року скасувати.

Позов вимоги Товариства з
додатковою відповідальністю
«Хмельницький завод будівельних
матеріалів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Товариства з додатковою
відповідальністю «Хмельницький завод
будівельних матеріалів»
заборгованість по житлово-комунальних
послугах в сумі 1153,93 гривень (одну
тисячу сто п»ятдесят три), судовий збір
у сумі 114 грн. 70 коп. (сто чотирнадцять), а
всього - 1268, 63 гривень (одну тисячу
двісті шістдесят вісім).

В решті позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: (підпис)
судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя
апеляційного суду
В.М. Харчук